OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bornemanita

La bornemanita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la lamprofil·lita. Rep el nom en honor d'Irina Dmitrievna Borneman-Starinkevitx (1891-1988), mineralogista russa especialitzada en els minerals de Jibiny i Lovozero.

## Característiques

La bornemanita és un silicat de fórmula química Na₆BaTi₂Nb(Si₂O₇)₂(PO₄)O₂(OH)F, un A heterofil·losilicat, relacionat amb la bykovaïta. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1973. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bornemanita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Yubileinaya del mont Karnasurt, al massís de Lovozero, una serralada que es troba al centre de la Península de Kola, a l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). A banda d'aquest indret, només ha estat descrita en altres dues muntanyes del mateix massís: el mont Al·luaiv i el mont Kedykverpakhk.

## Referències

* ↑ «Bornemanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 març 2018].
# BKA

BKA té els següents significats:
* Policia criminal federal (del nom en alemany Bundeskriminalamt), cos de policia d'Alemanya
* Cancelleria Federal d'Àustria (del nom en alemany Bundeskanzleramt), oficina del Canceller d'Àustria
* Associació britànica de corfbol (del nom en anglès British Korfball Association), organització rectora del corfbol al Regne Unit
# Timónovo

Timónovo - Тимоново (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 479 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Añorbe

Añorbe és un municipi de Navarra, a la comarca de Puente la Reina, dins la merindad de Pamplona. Limita amb Ukar al nord, Tirapu a l'est, Eneritz a l'oest i Artajona al sud. És format pels barris de Bodega Vieja, Chantrea, Lagartegui i Iglesia.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 401 | 395 | 407 | 445 | 463 | 452 | 490 | 510 | 520 | 531 | 526 |
| Fonts: Añorbe i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Història

El poblament d'aquesta zona, és molt antic. Existeixen restes arqueològiques des d'èpoques prehistòriques, i fins i tot un terme com Gazteluzar, que expressa en euskera l'existència d'un poblat o assentament, que encara no ha estat degudament estudiat. Es va desenvolupar durant l'edat mitjana, fins a arribar a ser un centre comarcal de certa importància respecte a les localitats veïnes. És municipi propi, independent del conjunt de Valdizarbe, des de mitjans del segle xix. En la segona meitat del segle xx, va descendir en nombre d'habitants, com tota la zona en la qual se situa. Aquesta tendència, s'ha detingut avui, mantenint una població bastant estable i fins i tot en lleuger creixement.

## Economia

Encara que avui una part important de la població treballa en activitats industrials, l'economia de la localitat ha estat fonamentalment agrícola. Posseïx una àmplia superfície de vinyers, sobretot al sud, entorn del terme de Las Nekeas, que comparteix amb altres localitats de Valdizarbe. En èpoques passades, va tenir certa importància una explotació salina al nord de la localitat.

## Personatges cèlebres

* Javier Vicuña Urtasun jugador de futbol
* Juan Beltrán de Leoz, religiós
# Borneig

S'anomena borneig al moviment circular que descriu un vaixell al voltant de la posició de fondeig. El centre d'aquest cercle està donat pel àncora arrelada al fons i el radi de borneig és en termes pràctics igual a la longitud de cadena filada més la eslora de la embarcació.

## Garreig

El borneig es diferent del moviment de l'ancora en el sentit del corrent, que rep el nom de garreig. Durant períodes prolongats de estada a l'àncora els corrents i els vents poden rotar de manera que un vaixell sempre presentarà la seva proa a l'efecte combinat de tots dos.
El punt de fondeig s'ha d'elegir amb observança del possible borneig de l'embarcació i a distància tal que durant un gir complet es mantingui lliure d'obstacles, la costa o altres embarcacions ancorades a la zona.

## Referències

* ↑ bornejar a Optimot
* ↑ garnejar a Optimot

## Bibliografia

* Nueva Enciclopedia Larousse. Editorial Planeta. Barcelona 1984. ISBN 84-320-4241-2
* Yates a vela y regatas. Nico Rode. Editorial Teide. Barcelona 1972
* Cómo funcionan las cosas de los barcos. Charlie Wing. Ediciones Tutor S.A. Madrid 2005. ISBN 84-7902-496-8
* Vocabulari marítim.JM. Martínez-Hidalgo i L. Carbonell. Editorial Noray, Barcelona 1998. ISBN 84-7486-105-5
# Hygrochloa

Hygrochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* H. aquatica Lazarides
* H. cravenii Lazarides
# Bartolomeu Serra Martí

Bartomeu Serra Martí (Alcúdia, 1919 - Mallorca, 2006) fou un historiador mallorquí i Fill Predilecte de la ciutat d'Alcúdia.
Estudià magisteri i obtení el títol de mestre de primera ensenyança a l'Escola Normal de Palma. Es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona. Nomenat secretari de l'Ajuntament d'Alcúdia, va desenvolupar una tasca que companginava amb la recerca històrica, principalment en conèixer millor la història local.
Al llarg de la seva vida ha escrit moltes obres sobre la història de la ciutat. Fou pregoner de les festes de Sant Jaume d'Alcúdia l'any 1988. El 25 de setembre de 1999 fou nomenat Fill Predilecte d'Alcúdia.
El Casal de Ca'n Fondo (antigament Ca'n Castell)i actual Arxiu Municipal d'Alcúdia- duu el seu nom en honor seu.
Va tenir dos fills que han continuat amb la seva tasca històrica: Bartomeu Jaume Serra Cifre, Físic (1954) i Francisca Maria Serra Cifre, historiadora.(1958)

## Referències

* "Oratori de Santa Anna"- Quadern Parroquial Nº 1- (1990)
* "Guía de la Parróquia de Sant Jaume d'Alcúdia"- Quadern Parroquial Nº 2 (1992)
* "Història dels carrers i places d'Alcúdia"- Ajuntament d'Alcúdia (1994)
* "Història de la Parròquia d'Alcúdia" -Quadern Parroquial Nº 3 (1994)
* "Temples d'Alcúdia" (en català, espanyol, anglès i alemany)- Quadern Parroquial Nº 4 (1996)
* "El Santuari de la Mare de Déu de la Victòria" -Quaderns d'Alcúdia- Nº 9- Ajuntament d'Alcúdia (Àrea de Cultura) (2002)
# Ferran de Savoia-Gènova

Ferran de Savoia, duc de Gènova (Florència 1822 - Torí 1855). Príncep de la Casa de Savoia amb el tractament d'altesa reial que fundà la branca cadet dels Gènova dins de la Casa Reial de Sardenya-Piemont i posteriorment d'Itàlia.
Nascut a la ciutat de Florència el dia 15 de novembre de 1822 essent fill del rei Carles Albert I de Sardenya i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria. Ferran era net per via paterna del príncep Carles Manuel de Savoia, prince de Carignano i de la princesa Maria Cristina de Saxònia i per via materna del gran duc Ferran III de Toscana i de la princesa Lluïsa de Dues Sicílies.
El 22 d'abril de l'any 1850 es casà amb la princesa Elisabet de Saxònia a Dresden, capital del regne de Saxònia. Elisabet era filla del rei Joan I de Saxònia i de la princesa Amàlia de Baviera. La parella tingué dos fills:
Ferran motí a l'edat de 33 anys a la ciutat de Torí el dia 10 de febrer de l'any 1855. Un any després de la seva mort, la seva muller, la princesa Elisabet de Saxònia, es tornà a casar, aquesta vegada amb Niccolo Marchese Rapallo.
# Esciros

Esciros (en llatí Scyros o Scyrus, en grec antic Σκῦρος) és una illa de la mar Egea, una de les Espòrades Septentrionals, a l'est d'Eubea. Està formada per dues parts (nord i sud) dividides per un istme. La meitat sud és la més muntanyosa.
Antigament tenia una ciutat amb el mateix nom i un riu anomenat Cefís, segons Estrabó. La capital encara porta el nom de Skiros o Chora i és al nord-est (abans es deia Sant Jordi); el riu podria ser qualsevol dels rierols. La seva superfície és de 215 km² i la població de 3.000 habitants. L'altura màxima és el mont Kokhilas, a la part sud, amb 793 m. A la rodalia hi ha 32 illes i illots. El port de Linaria és al sud-oest. A la part nord hi ha el mont Olimp, de 399m. Els terrenys de l'illa no eren gaire fèrtils, però va ser famosa per la raça de cabres que hi habitaven i per les pedreres de marbre de colors variats, segons Estrabó i Plini el Vell.
L'illa es menciona molt sovint a l'antiguitat. Allà Tetis va amagar el seu fill Aquil·les entregant-lo al rei Licomedes que el va amagar al gineceu entre les seves filles, per salvar-lo del destí que l'esperava davant de les muralles de Troia. Allà Odisseu el va trobar i el va convèncer que participés a la Guerra de Troia, segons Homer. Segons una altra tradició, Aquil·les va conquerir Skiros i això es relaciona amb les llegendes àtiques sobre la mort de Teseu. Quan Teseu va ser expulsat d'Atenes una tempesta el va portar fins a l'illa, on va trobar Licomedes amb qui tenia relacions d'amistat. Licomedes el va acollir, però tement que no volgués prendre-li el tron el va tirar per un penya-segat. Per venjar aquesta mort, Peleu va enviar Aquil·les a conquerir l'illa.
Es diu que inicialment havia estat un lloc dels pelasgs. Tucídides diu que l'illa estava habitada pels dolops quan va ser conquerida per Cimó II després de les guerres Mèdiques (469 aC), ja que un oracle havia ordenat el 476 aC que es portessin els ossos de Teseu des de l'illa a Atenes. Efectivament els suposats ossos es van portar a Atenes i guardats al Theseium. Cimó va expulsar els dolops i hi va establir colons atenencs i des de llavors es va considerar com a part d'Atenes i fins i tot a la pau d'Antàlcides va ser reconeguda com a part inseparable d'Atenes junt amb Lemnos i Imbros, segons Xenofont.
Els macedonis se'n van apoderar l'any 240 aC però els romans van obligar Filip V de Macedònia a retornar l'illa a Atenes en el tractat de pau del 196 aC.
Va romandre en mans romanes i romanes d'Orient fins al 1205 quan va ser ocupada pels venecians i governada pels Ghisi i la Família Tiepolo fins que cap a l'any 1390 va ser ocupada pels otomans, però els romans d'Orient la van recuperar poc després i la van conservar fins al 1453. En aquest any es va posar sota protecció de Venècia. Els turcs la van ocupar el 1538. Va tornar a Grècia el 1830.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Scyros». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 desembre 2020].
# Añover de Tormes

Añover de Tormes és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Moraleja de Sayago i Palacios del Arzobispo, a l'est amb San Pelayo de Guareña, al sud amb Juzbado i a l'oest amb Ledesma.
Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 111 | 106 | 102 | 101 | 105 | 105 | 102 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
# Irmela Boßler

Irmela Boßler (Friburg de Brisgòvia, segle XX) és una flautista de concerts alemanya.

## Biografia

Boßler, filla del compositor Kurt Boßler i la cantant Ursula Boßler-Moericke, van estudiar flauta amb els professors Gertrud i Karlheinz Zöller a la Hochschule für Musik und Theatre d'Hamburg, on es va graduar amb distinció. Una beca a l'Acadèmia Herbert von Karajan de Berlín va completar la seva formació musical.
Després de diversos anys d'activitat orquestral, una plaça de professora a la Hochschule für Musik Saar i una càtedra convidada al Mozarteum de Salzburg, va ser nomenada professora de flauta a la Universitat de Música i Teatre de Leipzig el 1993.
Antics alumnes toquen a l'orquestra de la ràdio bavaresa, a la Concertgebouw Orchestra Amsterdam i a la Gewandhaus Orchestra Leipzig. Un dels seus antics alumnes és també la flautista i compositora Karoline Schulz. Boßler actua principalment amb el seu company de duo durant molt de temps, el pianista Bernhard Kastner, a casa i a l'estranger. Amb el segell Querstand s'han publicat dos CD amb obres de Kurt Boßler i Siegfried Karg-Elert.

## Referències

* ↑ «AIHGP │Irmela Bossler» (en francès). Arxivat de l'original el 2022-09-15. [Consulta: 15 setembre 2022].
# Bortolanita

La bortolanita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la seidozerita. Rep el nom de la pedrera Bortolan, al Brasil, la seva localitat tipus.

## Característiques

La bortolanita és un silicat de fórmula química Ca₂(Ca$_{1.5}$Zr$_{0.5}$)Na(NaCa)Ti(Si₂O₇)₂(OF)F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada en el mes d'agost de l'any següent. Cristal·litza en el sistema triclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de registre: 88727.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Bortolan, situada a Poços de Caldas (Minas Gerais, Brasil), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bortolanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ Day, Maxwell C.; Sokolova, Elena; Hawthorne, Frank C.; Horváth, László; Pfenninger-Horváth, Elsa «Bortolanite, Ca2(Ca1.5Zr0.5)Na(NaCa)Ti(Si2O7)2(FO)F2, a New Rinkite-Group (Seidozerite Supergroup) TS-Block Mineral from the Bortolan Quarry, Poços de Caldas Massif, Minas Gerais, Brazil». The Canadian Mineralogist, 60, 4, 01-07-2022, pàg. 699–712. DOI: https://doi.org/10.3749/canmin.2200001 [Consulta: 3 abril 2023].
# Hugo Borchardt

Hugo Borchardt (6 de juny de 1844 – 8 de maig de 1924) va ser un enginyer alemany que va inventar armes de foc. Nasqué a Magdeburg, Alemanya. Va inventar la pistola Borchardt C-93 i el rifle model Sharps-Borchardt Model 1878.
El 1860 emigrà als Estats Units i el 1872 va ser Superintendent d'Obres per a Pioneer Breech-Loading Arms Co. de Trenton, Mass.. El 1874 treballà per a Singer Sewing Machine Co., i després per a Colt's Patent Firearms Manufacturing Co., més tard anà a Winchester Repeating Arms Co., i va ser Superintendent i Tresorer de Sharps Rifle Co. el 1876.
Després de la dissolució de Sharps Rifle Co. el 1881, Borchardt tornà a Budapest on treballà per Fegyver és Gépgyár Részvénytársaság i el 1890 en va ser director. També va treballar per a Remington Arms (1890-1892)en relació al desenvolupament d'un rifle per a la U.S Army.
Cap a 1893 Borchardt associat a Ludwig Loewe & Company de Berlín, produí la pistola semiautomàtica C-93.
Borchardt mori de pneumònia a Berlin-Charlottenburg el 1924.

## Patents d'armesde foc

U.S.
* #185,721 26 de setembre 1876
* #206,217 23 de juliol 1878
* #273,448 6 de març 1883
* #571,260 1896
* #987,543 21 de març 1911
Alemanya
* #75,837 9 de setembre, 1893
* #77,748 18 març, 1894
* #91998 10 octubre, 1896
* #227,078 27 Febrer, 1909
Gran Bretanya
* #18,774 1 de novembre 1893
* #29,622 20 febrer, 1909

## Referències

* ↑ Shideler, Dan. The Gun Digest Book of Classic Combat Handguns. Krause Publications, 2011, p. 79. ISBN 978-1-4402-2384-6.
* 1 2 Shideler, Dan. The Greatest Guns of Gun Digest. Krause Publications, 2010, p. 21. ISBN 978-1-4402-1414-1.
# Francesco Solimena

Francesco Solimena (Canale di Serino, 1657-Nàpols, 1747), també dit l'Abate Ciccio fou un pintor barroc.
Considerat un dels artistes que millor va representar la cultura tardobarroca a Itàlia, Solimena es va formar en el taller del seu pare (?) Angelo. Va rebre la influència de Francesco Guarino, apropant-se posteriorment a la pintura escenogràfica i fantasiosa de Luca Giordano i tenebrista de Mattia Preti. Les seves obres entre el 1670 i 1680, entre les quals destaquen El Paraíso a la Catedral de Nocera i La Visión de San Cirilo de Alejandría a l'església de San Domenico de Solofra, varen ser fetes amb col·laboració amb el seu pare.
Les obres que va efectuar des del 1680 s'apropen a la pintura naturalista, com els frescos de San Giorgio a Salern, o les teles de las Virtudes de la sagristia de San Paolo Maggiore a Nàpols. A la tela de San Francisco renuncia al sacerdocio per l'església de Sant-Anna dei Lombardi (1691-1692) és influència de Mattia Preti. El seu estil es consagra amb La expulsión de Heliodoro del templo, a l'església del Gesú Nuovo de Nàpols, i amb els frescos de la capella de San Filippo Neri a la Chiesa dei Gerolamini. El 1728 va rebre l'encàrrec del cardenal Michele Federico Althann, virrei de Nàpols i bisbe de la ciutat hongaresa de Vác, d'un quadre representant al prelat en acte d'oferir a l'emperador d'Àustria Carles VI el catàleg de la pinacoteca imperial, que suscità un gran entusiasme. Un retorn a la seva obra de joventut es va poder apreciar el 1735, com en els quadres realitzats per la Reggia de la Caserta per Carles de Borbó. Va treballar per la majoria de les corts europees. però sense moure's de Nàpols. Va morir a la seva vil·la de Nàpols del barri de Barra el 1747.

## Enllaços externs

* http://www.artcyclopedia.com/artists/solimena_francesco.html
# Escirònides

Escirònides (en llatí Scironides, en grec antic Σκιρωνίδης) va ser un militar atenenc que va viure al segle v aC.
Es va unir amb Frínic i Onomacles per dirigir una força combinada d'atenencs i argius enviada a la costa de l'Àsia Menor l'any 412 aC. Després d'un victoriós enfrontament amb els milesis van assetjar la ciutat de Milet. Però l'arribada d'una flota peloponèsia reforçada per sicilians els va obligar a retirar-se cap a Samos per consell de Frínic. El mateix any es va quedar a Samos, mentre que els estrategs Estrombíquides Onomacles i Euctemó van iniciar una campanya contra Quios.
L'any 411 aC a proposta de Pisandre d'Acarnes, els atenencs el van cridar (junt amb Frínic) i van donar el comandament de Samos a Lleó d'Atenes i Diomedó, segons diu Tucídides.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès VIII, 25-27, 30, 54
* ↑ Scironides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 753
# Maya amb una nina

Maia amb una nina (Maia à la poupée) és una pintura a l'oli de Pablo Picasso. Creada el 1938, el New York Times la va descriure com "un retrat cubista colorit de la filla de Picasso (Maia Widmaier-Picasso) com una nena que duia una nina".

## 2007: robatori i recuperació

El 28 de febrer de 2007, la pintura va ser una de les dues robades de la casa de la néta de Picasso Diana Widmaier-Picasso. L'altra va ser una pintura de 1961 de la seva segona esposa, titulada Jacqueline.
El 7 d'agost de 2007, funcionaris francesos van anunciar que la pintura havia estat recuperada, juntament amb l'altra pintura robada, Jacqueline. Les pintures es van trobar a París i els lladres, coneguts per la policia per casos anteriors de robatori d'art, van ser detinguts.

## Referències

* ↑ Riding, Alan «Two important Picasso paintings stolen from Paris home». , 01-03-2007 [Consulta: 7 maig 2012].
# Irmgard Egert

Irmgard Egert (Mainz-Kostheim, 26 d'abril de 1932) és una atleta alemanya, ja retirada, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1954. Formà equip amb Charlotte Böhmer, Irene Brutting i Maria Sander. Va guanyar el campionat nacional de la República Federal Alemanya dels 4x100 metres el 1953 i 1955. En pista coberta guanyà els campionats nacionals dels 60 metres el 1954 i del relleu 4×1 volta de 1954 a 1956.

## Millors marques

* 100 metres. 12.0" (1955)
* 200 metres. 25.2" (1956)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (Staffeln - Damen - Teil 1)». [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ «Deutsche Hallen - Leichtathletik - Meisterschaften (60m - Damen)». [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffel - Damen)». [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Amrhein, Klaus 1954- Verfasser. Biographisches Handbuch zur Geschichte der deutschen Leichtathletik 1898 - 2005. Dt. Leichtathletik Promotions- u. Projektges, 2005.
# Bowmore

Bowmore és una petita ciutat de 862 habitants de l'illa d'Islay, a Escòcia, al costat del Loch Indaal. Fundada el 1768, avui dia és la capital administrativa de l'illa. Ha donat el nom i és famosa per la producció de whisky, sobretot el Bowmore Single Malt.

## Referències

* ↑ «Browser Population». Arxivat de l'original el 2003-04-05. [Consulta: 27 gener 2010].
# Hylomantis lemur

Hylomantis lemur és una espècie de granota que es troba a Colòmbia, Costa Rica i Panamà.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Solís, F., Ibáñez, R., Savage, J., Jaramillo, C., Fuenmayor, Q., Kubicki, B., Pounds, A., Chaves, G. & Jungfer, K.-H. 2004. Hylomantis lemur. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.