OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rossend Marsol Clua

Rossend Marsol Clua, conegut pel seu pseudònim Sícoris, (Artesa de Segre, 22 d'octubre de 1922 - Andorra la Vella, 17 de gener de 2006) era un periodista i escriptor andorrà.

## Biografia

Rossend Marsol va estudiar dret a la Universitat de Barcelona. Durant la dècada dels 40 va exercir de corresponsal de premsa per diversos diaris, però l'any 1953 es va exiliar a Andorra per la seva implicació amb el catalanisme i activitats antifranquisme. Com a gestor administratiu fou pioner a Andorra durant molts anys. Fou el corresponsal dels diaris La Mañana (1959-1990), La Vanguardia (1965-1978) i altres. Tingué un càrrec a Ràdio Andorra i a Ràdio Valira i publicà llibres de poemes. L'autor presentà la Nit Literària Andorrana des de la seva creació el 1978. Va morir a la seva casa d'Andorra la Vella el 17 de gener de 2006 a l'edat de 83 anys.

## Obres (poesia)

* Cel i muntanya, Les Escaldes 1989
* La ciutat dels tres castells. Antologia poètica d'Artesa de Segre, Andorra 2000
* Festa major, Les Escaldes 2001
* La terra dels Valires. Recull de poemes d'Andorra i per Andorra, Andorra la Vella 2003

## Referències

* ↑ «Mor a Andorra el periodista Rossend Marsol, als 83 anys, nascut a Artesa de Segre». catlleida.com. [Consulta: 23 febrer 2008].
# Salihiyya

Salihiyya o bé Urwayniya és una confraria o tariqa sufí, el nom de la qual no se sap de què ve. Es pensa que és una branca de la tariqa sudanesa Raixidiyya que es va dividir vers 1887 agafant aquest nom al Hijaz mentre conservava el de Raixidiyya al Sudan. La Salihiyya es va difondre a Somàlia i altres punts d'Àfrica. Muhammad ibn Abd Allah Hassan (en somali Mahammad Abdille 1864-1920) que va dirigir la resistència contra britànics i italians, va pertànyer a aquesta tariqa. Estava inspirada en la tradició del professor marroquí Àhmad ibn Idris (+ 1837).

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 1024 i 1025
# Partit de la Convenció Democràtica Reang

El Partit de la Convenció Democràtica Reang és un partit polític de l'Índia, que representa a l'ètnia bru o reang
Tres joves bru, Sawibunga, un graduado de la NEHU, Lalrinthangga, un estudiant, i Ramawia, un professor de primària, al·legant la manca de respecte a la cultura reang van decidir formar la Unió Popular Reang (Reang Peoples Union, RPU) el setembre de 1989 demanant al govern de Mizoram coses com programes de ràdio, reserva de llocs de treball públics pels reang, i nomenament d'un reang a l'assemblea legislativa.
La RPU va agafar més tard el nom d'Associació Sociocultural Bru (Bru Socio-Cultural Association, BSCA) el desembre de 1989, i va demanar la inclusió dels reang a la llista de minories tribals.
La BSCA va crear una plataforma política el juny de 1990, la Convenció Democràtica Reang (Reang Democratic Convention, RDC), amb Sawibunga com a president, i amb l'objectiu de promoure i preservar la cultura bru, els costums, la llengua i el seu desenvolupament econòmic. La RDC va esdevenir el 1991 el Partit de la Convenció Democràtica Reang (Reang Democratic Convention Party).
El 1992 va participar en les eleccions de districte, i el líder reang Chandra Mohan, fou elegit. Inicialment aliat al Partit del Congrés després es va aliar al Bharatiya Janata Party, però els candidats ètnics chakma i reang dins el BJP no foren elegits.
# Partit de la Democràcia i el Progrés

El Partit de la Democràcia i el Progrés (en turc: Demokrasi ve Atılım Partisi, DEVA) és un partit polític turc fundat el 9 de març de 2020 sota la direcció d'Ali Babacan. L'abreviatura oficial «DEVA» (significa "remei" en turc) segons els estatuts del partit. La silueta de la icona representa un rebroll en una gota d'aigua. El seu president és Ali Babacan.

## Història

El partit DEVA és un partit polític de Turquia format per l'exviceprimer ministre Ali Babacan. Després de la seva fundació, el partit està representat amb un escó a la Gran Assemblea Nacional, ja que el diputat Mustafa Yeneroğlu n'és un dels seus fundadors. Entre els fundadors del partit s'hi troba el diputat Mustafa Yeneroğlu, l'exministre de Justícia Sadullah Ergin, l'exalcalde de Balıkesir Ahmet Edip Uğur, l'exministre de Ciència, Indústria i Tecnologia Nihat Ergün i l'exministra d'Estat Selma Aliye Kavaf. Babacan fou elegit president del partit per unanimitat en la primera reunió de fundadors del 10 de març de 2020. Anuncià el logotip oficial i l'agenda de la festa l'11 de març del 2020, en l'esdeveniment de llançament del partit.

## Resultats electorals

Gran Assemblea Nacional de Turquia :
| Year | Leader | Seats | Seats | Position |
| Year | Leader | Seats | +/- | Position |
| 2023 | Ali Babacan | 15 / 600 | Nou | Oposició |

## Referències

* ↑ «Babacan's new party another headache for Erdoğan». Yetkin Report, 12-03-2020.
* ↑ «Former deputy PM Babacan applies to launch party - Turkey News» (en anglès). Hürriyet Daily News. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ «Ali Babacan'ın partisinin kuruluş dilekçesi, İçişleri Bakanlığı'na sunuldu» (en turc). www.cumhuriyet.com.tr. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ «Türkiye Büyük Millet Meclisi Milletvekilleri Dağılımı» (en turc). www.tbmm.gov.tr. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «DEVA Partisi'ne Ali Babacan oy birliği ile genel başkan seçildi» (en turc). www.cumhuriyet.com.tr. [Consulta: 11 març 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (turc)
# Saadat Ali Khan II

Saadat Ali Khan II fou nawab d'Oudh (1798 - 1814).
A la mort d'Asaf al-Dawla el 21 de setembre de 1797, el seu fill Mirza Wazir Ali Khan havia de pujar al tron però després d'un període de quatre mesos, el 21 de gener de 1798 fou apartat i proclamat Yamin al-Dawla Nazim al-Mulk Saadat Ali Khan II Bahadur, germà d'Asaf al-Dawla, el qual vivia sota protecció britànica a Benarès des de 1776 i després de garantir certes avantatges als anglesos, fou reconegut pel governador general John Shore.
Poc després signava un tractat pel qual la Companyia Britànica de les Índies Orientals rebria 76 lakhs (abans 20) per les tropes (10.000 homes) destinades a la defensa del país; Allahabad i Fatehgarh foren cedides a la Companyia. El nou governador general Wellesley li va demanar reduir les seves forces (que eren de 80.000 homes amb el seu germà) i progressivament el seu poder fou limitat en els primers tres anys. No va poder pagar l'establert a la Companyia i després d'un joc polític, el 10 de novembre de 1801 fou rellevat de les obligacions financeres amb la Companyia a canvi d'importants cessions territorials (Rohilkhand, Farukhabad, Mainpuri, Etawah, Kanpur, Fatehgarh, Allahabad, Azamgarh, Basti i Gorakhpur).
Va intentar governar assegurant la prosperitat dels seus súbdits i aturar la degradació dels recursos del país. Va morir l'11 de juliol de 1814 i el va succeir el seu fill Ghazi al-Din Rafaat al-Dawla Abul-Muzaffar Haydar Khan.

## Referències

* Genealogia
* National Informatics Centre, Lucknow - Rulers of Awadh
* NAWABS OF OUDH & THEIR SECULARISM - Dr. B. S. Saxena
* HISTORY OF AWADH (Oudh) a princely State of India per Hameed Akhtar Siddiqui Arxivat 2001-09-01 a Wayback Machine.
# Saadet Giray

Saadet Giray és el nom dels següents personatges:
* Saadet I Giray (1494-1540), kan de Crimea (1524-1532)
* Saadet II Giray (?-1587), efímer kan de Crimea durant uns mesos a finals de 1584
* Saadet III Giray (1645—1695), kan de Crimea (1691)
* Saadet IV Giray (1662-1732), kan de Crimea (1717-1724)
# Saadet IV Giray

Saadet IV Giray (1662-1732) fou kan de Crimea (1717-1724) fill de Selim I Giray i successor de Devlet III Giray.
Va nomenar Safa Giray com a khalgay i Islam Giray com a nureddin. Fou una època de pau amb Rússia i sense grans problemes a l'Imperi Otomà. No obstant l'agost del 1718 una ambaixada tàrtara fou enviada a Istanbul per queixar-se dels atacs de Basht Giray, un fill de Devlet II Giray, que feia temps que estava revoltat i s'havia guanyat el malnom de Mad Sultan o Deli Sultan.
El cap dels begs dels Shirin, Hajji Jan Timur, havia rebut una part del botí que considerava insuficient, i el kan havia preferit al seu cunyat; tres dels notables foren desterrats; els begs dels Shirin, que eren la tribu més influent, van fer una assemblea a Kialaralti (literalment 'Sota les Roques'), i un d'ells, Subhan Gazi, va escriure a la Porta demanant la destitució; però el gran visir, Nevşehirli Damat İbrahim Pasha afavoria al kan i va impedir que la deposició es fes efectiva.
Saadet va fer una expedició a Circàssia el 1720 i va caure presoner. Va romandre presoner més de tres anys i al retorn es va enfrontar als begs dels Shirin. Aquestos el van atacar al seu palau i el van fer fugir (1724). Fou nomenat per la Porta, a petició dels begs, Meñli II Giray, germà de Saadet.
Va morir el 1732.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Peire Peliser

Peire Peliser (o Pelissier) (fl. finals del s. XII-principis del XIII) fou un trobador occità.

## Vida

No es tenen pràcticament notícies d'aquest trobador. En el cançoner H es conserva una vida, en realitat un text entre la vida i la razó, que explica l'origen de les cobles intercanviades amb Dalfí d'Alvernha. Aquest text conté els elements biogràfics següents: Peire Pelisier era de Martel, burg del vescomte de Turena; era un burguès que era una persona de tan gran valor que el vescomte l'havia fet batlle senyorial de la seva terra. Peire hauria deixat diners a Dalfí d'Alvernha, que feia la cort a la filla del vescomte, anomenada Comtor. Però després, quan va voler recuperar els diners, l'altre no els hi volgué tornar. Amb aquest motiu tingueren l'intercanvi de coblas, el text de les quals només s'ha transmès dins d'aquesta vida, que qualifica la resposta de Dalfí de vilana i iniqua.

## Obra

* (353,1) Al Dalfin man q'estei dins son hostal (cobla intercanviada amb Dalfín d'Alvernha)
* (353,2) En Pelizer cauzetz de tres lairos (cobla intercanviada amb Blacatz)

## Referències

* ↑ Vegeu l'article esmentat d'E. Wilson Poe
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia
### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Peire Peliser és el número PC 353]
* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 230
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 153-154 [Reproducció de la vida-razó, amb traducció a l'espanyol]
* E. Wilson Poe, "The Vidas and Razos" in: F. R. P. Akehurst, Judith M. Davis, A Handbook of the Troubadours. Berkeley: University of California Press, 1995

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-353/353%20-%20Peire%20Pelissier.htm
# Rubén Luzón Díaz

Rubén Luzón Díaz (València, 21 de setembre de 1982) és un poeta valencià. Llicenciat en Filologia Catalana i en Filologia Hispànica per la Universitat de València.
La seua trajectòria va arrencar l'any 2005 amb la publicació de Cames ajudeu-me, obra guanyadora del IV Certamen César Simón de Poesia. El seu segon llibre, Baladaspirina, va obtenir el XLVI Premi de Poesia Ausiàs March de Gandia l'any (2008). Amb Ai, va guanyar el Premi Vicent Andrés Estellés de Poesia de Burjassot 2011, així com el Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians. L'any 2015 va publicar Sinó, i el 2016, en la festa literàtia dels Premis Octubre, Luzón va guanyar el premi de poesia Vicent Andrés Estellés amb el poemari Alguna cosa.
Segons el crític literari Francesc Calafat, aquest autor destaca «per una lírica sense concessions, on la voluntat d'esprémer i tensar les formes i el llenguatge tenen un paper nodular».

## Referències

* 1 2 «Biografia». web. Grup 62. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Ruben Luzón». web. Editorial Bromera. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2014. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Rubén Luzón». web. Universitat Oberta de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ «Uns 45 Premis Octubre de veus consolidades: Franco, Luzón i Garcia del Muro». web. El Temps. Arxivat de l'original el 2016-10-30. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «Rubén Luzón: les raons d'una poètica». Arxivat de l'original el 2016-04-14. [Consulta: 19 desembre 2014].
# Peire Milon

Peire Milon (o Milo) (fl. primera meitat del segle xiii) fou un trobador, possiblement d'origen italià.

## Vida

Es conserven dos retrats d'aquest trobador en els cançoners I i K. El fet que se'n conservin retrats fa pensar que era considerat un trobador important pels seus contemporanis. Recentment s'ha trobat uns fragments, de difícil lectura per mala conservació del manuscrit, de la vida. En general, és un trobador poc estudiat.
Es conserven nou peces de la seva producció, de les quals vuit són cançons i la novena (349,3), una cobla.

## Obra

* (349,1) Aisi m'aven com cel qui segnor dos
* (349,2) A vos, merces, vueilh dire mon afaire
* (349,3) En amor trob pietat gran
* (349,4) Per pratz vertz ni per amor
* (349,5) Pos l'uns auzels envas l'autre s'atura
* (349,6) Pois qe dal cor m'aven, farai chanzos
* (349,7) Quant on troba dos bos combatedor
* (349,8) S'ieu ai d'amor sufert ni mal ni pena
* (349,9) Si com lo mege fa crer

## Referències

* ↑ Vegeu per tot plegat l'article de Borghi Cedrini citat a la bibliografia
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Luciana Borghi Cedrini, "Osservazioni sulla tradizione manoscritta di Peire Milo", in: Atti del XXI Congresso Internazionale di Linguistica e Filologia Romanza (Palermo, 18–24 September 1995), vol. 6, sect. 7. Tübingen: Niemeyer, 1998, pàg. 37–45
* Giulio Bertoni, "Nota su Peire Milon", In: Zeitschrift für romanische Philologie, 33 (1909), pàg. 74-76

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Peire Milon és el número PC 349]
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 326-327 [Reproducció de les miniatures dels cançoners I i K]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-349/349%20-%20Peire%20Milon.htm
# Person of Interest

Person of Interest és una sèrie de televisió de ciència-ficció en drama criminal estatunidenca creada per Jonathan Nolan que va debutar el 22 de setembre de 2011, a la CBS. Fou produïda per Nolan, al costat de J.J. Abrams, Bryan Burk, i Greg Plageman. Se centra en John Reese (Jim Caviezel), un ex-agent de la CIA presumptament mort contractat per un misteriós bilionari anomenat Harold Finch (Michael Emerson), per prevenir crims violents imminents predits per la Màquina, un sistema informàtic de vigilància massiva que transmet la identitat d'una persona que preveu que sigui la víctima del delicte o el perpetrador. Els seus esforços per infiltrar secretament la vida dels seus objectius i imposar la seva marca particular de la justícia atreu l'atenció de dos funcionaris del Departament de Policia de Nova York: Jocelyn "Joss" Carter (Taraji P. Henson) i Lionel Fusco (Kevin Chapman), tots dos dels quals Reese utilitza a favor seu durant les seves investigacions. Reese i Finch compten més endavant amb l'ajuda de Samantha "Root" Groves (Amy Acker), una hacker molt intel·ligent i assassina a sou que la Màquina designa més endavant com la seva "interfície analògica" amb accés administratiu, i Sameen Shaw (Sarah Shahi), una ex-assassina de la ISA que s'ocupa dels objectius "rellevants" (relacionats amb el terrorisme) sense saber-ho, alimentada per la Màquina.
La sèrie va ser renovada per a una cinquena temporada de 13 episodis, que debutarà el 3 de maig de 2016, transmetent dos episodis a la setmana fins al seu episodi final del 21 de juny de 2016. La CBS va anunciar que aquesta serà l'última temporada.
La sèrie ha rebut la recepció generalment positiva dels crítics, incloent un augment en el reconeixement quan la sèrie va introduir històries més en sèrie i la seva exploració de la intel·ligència artificial.

## Referències

* ↑ Day, Patrick Kevin. «Comic-Con: ‘Person of Interest’ will go more sci-fi to outpace reality». Los Angeles Times, 20-07-2013. [Consulta: 18 octubre 2014].
* ↑ McNamara, Mary. «'Person of Interest': TV review». Los Angeles Times, 22-09-2011. [Consulta: 25 setembre 2011].
* ↑ Ausiello, Michael. «CBS Renews Person of Interest, NCIS, Five-0, Good Wife and 11 More Shows». TVLine, 11-05-2015. Arxivat de l'original el 12 de maig 2015. [Consulta: 11 maig 2015].
* ↑ . Person of Interest, Temporada:1 , episodi:1, 22-09-2011. « »
* ↑ Porter, Rick. «‘Person of Interest’ ending with Season 5, plus CBS finale dates [Updated]». TV by the Numbers, 16-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-18. [Consulta: 16 març 2016].
# Psychoda byblis

Psychoda byblis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a l'illa de Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Francisco Cerecedo

Francisco González Cerecedo, més conegut com a Francisco Cerecedo (Vigo, 1940 - Colòmbia 1977) fou un periodista gallec. Estudià dret a la Universidat de Salamanca i periodisme a l'Escola Oficial de Periodisme de Madrid. Comença com a redactor al diari Pueblo Gallego de Vigo, desaparegut en 1979, i on entrevistà l'escriptor gallec Eduardo Blanco Amor.
En 1965 col·laborà a Blanco y Negro i més tard al diari Madrid i a Cambio 16, amb els quals treballà com a corresponsal en el Tercer Món i esdevingueren famoses les seves cròniques des d'Eritrea, Algèria, Líban, Iemen del Sud, Sàhara Occidental i Amèrica Llatina, així com entrevistes i cròniques exclusives. El seu afany de ser testimoni del temps en què va viure el va fer un referent per als periodistes de la seva generació arreu d'Espanya. Va morir d'un vessament cerebral el setembre de 1977 quan acompanyava l'aleshores candidat del PSOE a les eleccions generals espanyoles de 1977, Felipe González, en un viatge per Colòmbia. En honor seu el 1984 es van establir els Premis de Periodisme Francisco Cerecedo.
# Kasimbazar

Kasimbazar o Cossimbazar és una ciutat de cens de l'Índia a Bengala Occidental, districte de Murshidabad. La seva població (2001) era de 10.175 habitants (1.262 el 1901), però havia arribat a ser un gran mercat i diferents estats europeus hi havien establert factories. Fins i tot el riu Bhagirathi fou anomenat Kasimbazar i el triangle entre el Bhagirati, Padma i Jalangi fou anomenat illa de Kasimbazar. El seu nom derivaria del seu llegendari fundador Kasin Khan. La seva època daurada se situa entre la ruïna de Satgaon i l'emergència de Calcuta.

## Història

El primer agent britànic a la ciutat fou nomenat el 1658. El 1681 Job Charnock, futur fundador de Calcuta, fou cap de la factoria. El 1686 la factoria fou confiscada pel nawab de Bengala però fou retornada al cap d'un any o dos.
El 1757 fou conquerida sense lluita pel nawab Siraj al-Dawla i el resident Watts i el seu ajudant Warren Hastings foren enviats presoners a Murshidabad. Després de la batalla de Plassey, va tornar als britànics i va recuperar la seva importància comercial; l'administració fou confiada a l'agent a la cort del nawab a Murshidabad. Al començament del segle XIX va començar la decadència quan el clima per raons desconegudes havia esdevingut; la reducció dels conreus va portar a l'avanç de les zones salvatges; el 1813 el canvi de curs del riu Bhagirathi (que en endavant va passar a 3 km a l'oest de la ciutat) li va portar el cop definitiu; el canal va restar com una maresma pestilent, va aparèixer la malària i la ciutat es va despoblar. La tomba de la primera dona de Warren Hastings és un record que es conserva a la ciutat. El 1829 la població era de 3.528 habitants.

## Kasimbazar Raj

La ciutat era seu del maharajà de Cossimbazar descendent de Kanta Babu un venedor d'espècies i després gran comerciant, i el seu palau resta a la ciutat.

## Llista de maharajàs

* Krishnakanta Nandi (Kanta Babu) mort 1794.
* Maharaja Loknath Nandi 1794-1804 (va estendre el zamindari i va rebre el títol de maharajà del nawab)
* Maharaja Harinath Nandi 1804-1832 (administració per la junta de corts del 1804 al 1820)
* Maharaja Krishnanath Nandi 1833-1844 (administració per la junta de corts del 1833 al 1840)
* Interregne (administració per la junta de corts del 1844 al 1847)
* Maharaja Ashutose Nath Roy 1847-?
* Maharaja Krishna Nath Rai Bahadur ?-1871
* Maharani Swarnamoyi 1871-1897
* Maharaja Sir Manindra Chandra Nandy 1897-1929
* Maharaja Srish Chandra Nandy 1929-1952
* Maharaja Prasanta Ray 1952-1972 (abolicio dels drets 1972, manté el títol)

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia per H. Soszynski
# Joan Vilagrasa i Ibarz

Joan Vilagrasa i Ibarz (Lleida, 1953 - 2003) va ser un geògraf català. Llicenciat en Geografia per la Universitat de Barcelona, fou professor d'aquesta matèria a la Universitat de Lleida des de 1978. En aquest mateix centre també hi desenvoluparia els càrrecs de catedràtic, degà, director del servei de publicacions i del departament de geografia i sociologia. Doctorat el 1983. Els seus estudis es van centrar en la geografia urbana, sobretot en el cas de la mateixa ciutat de Lleida, tot combinant-los amb la vessant històrica de la disciplina.

## Publicacions

* Centre històric i Activitat Comercial: Worcester 1947-88. Un estudi de morfologia urbana (1990)
* Creixement urbà i agents de la producció de l'espai: el cas de la ciutat de Lleida (1940-1980) (1990)
* Transformacions territorials a Catalunya (segles XIX i XX) (2000)

## Referències

* «Joan Vilagrasa i Ibarz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.