OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Antoni de Cabanyes i Ballester

Josep Antoni de Cabanyes i Ballester (Vilanova i la Geltrú, 11 d'agost de 1797 - Vilanova i la Geltrú, 11 de juny de 1852) fou un comerciant i mecenes.

## Biografia

Fill primogènit de Llorenç de Cabanyes i Fuster i Caterina Ballester i Cabanyes, provinent d'una família aristòcrata de Catalunya, era germà del poeta romàntic Manuel de Cabanyes, i del pintor Joaquim de Cabanyes. Fou també un gran col·leccionista de llibres i de quadres, adquirits en bona part en els set anys de formació que va passar per diversos indrets d'Europa fent pràctiques de comerç internacional, i que es conserven a la Biblioteca de la Masia d'en Cabanyes. Casat el 1836 amb Josepa d'Olzinelles i de Romero, va tenir set fills, el major dels quals fou Llorenç de Cabanyes i d'Olzinelles. La família, vivint moments convulsos a Vilanova i Barcelona decideix embarcar-se cap a Mallorca, el 21 d'octubre de 1837. Serà a Mallorca on començarà les seves "Notas y observaciones hechas en mi viaje y permanencia en Mallorca". Hi romandrà dos anys menys cinc dies, tornant a Vilanova el 16 d'octubre de 1839. La mort de la seva esposa en el part del setè fill el 1844 el va dur a la depressió i a passar més temps a La Granada, que no pas a Vilanova. Morí a Vilanova el 1852, però fou enterrat a La Granada.

## Referències

* 1 2 Cabanyes i Ballester, Antoni de; Rius i Vila, Joan. "Notas y observaciones hechas en mi viaje y permanencia en Mallorca". Barcelona: Pòrtic, 1970 [Consulta: 16 gener 2018].
* 1 2 3 Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa editors., 2003, p. 67-68 [Consulta: 16 gener 2018].
# Luci Corneli Dolabel·la (almirall)

Luci Corneli Dolabel·la (en llatí: Lucius Cornelius Dolabella) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Cornèlia i era de la família dels Dolabel·la.
Va ser duumvir navalis l'any 180 aC amb la missió, ell i el seu col·lega Gai Furi, de protegir les costes orientals d'Itàlia dels il·liris amb una flota de 20 vaixells. Poc després d'assumir el càrrec, el seu parent Gneu Corneli Dolabel·la, que era rex sacrorum, va morir, i Luci Corneli va voler ser el seu successor. El pontífex màxim Gai Servili li va exigir renunciar al càrrec de duumvir navalis, cosa a la qual Luci Corneli es va oposar. El Pontífex li va imposar una multa i l'afectat va apel·lar al poble. Diverses tribus van votar en contra de Dolabel·la i el resultat de les primeres votacions va ser que se li aixecaria la multa si renunciava al càrrec. En aquell moment, encara no acabades les votacions, es va veure un signe al cel, que es va interpretar com la voluntat de què els déus no acceptaven Dolabel·la com a rex sacrorum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1058.
# Luci Corneli Escipió (qüestor 167 aC)

Luci Corneli Escipió (en llatí: Lucius Cornelius L. f. P. n. Scipio) va ser un magistrat romà. Era fill d'Escipió l'Asiàtic i, per tant, formava part de la gens Cornèlia, de la família patrícia dels Escipions. Ocasionalment, és anomenat Escipió Asiàtic el Menor, en referència al seu pare.
Va ocupar el càrrec de tribú militar cap al 168 aC, i el 167 aC va ser qüestor a Roma. Cal suposar que és el mateix personatge que el qüestor enviat a cercar Prúsies II, rei de Bitínia, per portar-lo a Roma quan va visitar Itàlia el 167 aC. No va poder fer més carrera política perquè va morir a 33 anys. La seva làpida llegeix: L. Corneli L. F. P. N. Scipio quaist. tr. mil. annos gnatus XXXIII. mortuos. Pater regem Antioco(m) subegit.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 747.
# Luci Corneli Escipió (cònsol 259 aC)

Luci Corneli Escipió (en llatí: Lucius Cornelius Scipio) va ser un magistrat romà. Era fill del cònsol de l'any 298 aC Luci Corneli Escipió Barbat.
Va ser elegit cònsol l'any 259 aC junt amb Gai Aquil·li Flor. Va expulsar els cartaginesos de les illes de Sardenya i Còrsega, derrotant el general Hannó, i va ser recompensat amb els honors del triomf.
El seu epitafi recorda que va conquerir Còrsega i la ciutat d'Alèria. Els Fasti diuen que va ser censor l'any 258 aC amb Gai Duïli, i diuen també que va construir el temple a la deessa Tempestas l'any 259 aC, i que va ser edil (sense indicar-ne l'any). Corneli Escipió s'havia vist sorprès per una tempesta i va quedar aïllat amb la seva flota a Còrsega. Va demanar a la deessa la seva salvació, i per complir el vot va construir el temple. Ovidi diu que es va consagrar el dia 6 de juny, però als Fasti apareix marcat el 23 de desembre.

## Referències

* ↑ Ovidi. Fastos, VI, 193
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 741.
# Josep Cardús i Aguilar

Josep Cardús i Aguilar, també conegut com a Cardús I o Papi Cardús, (Barcelona, 19 d'octubre de 1917 - Barcelona, 29 de desembre de 2006) fou un futbolista català de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Ingressà al primer equip del RCD Espanyol l'any 1936, jugant-hi durant la Guerra Civil espanyola excepte la temporada 1938-39, en la qual formà part del C.R.E. Artilleria. El 1939 retornà a l'Espanyol, on compartí el mig del camp amb homes com Isidre Rovira, Fèlix Llimós o Jaume Arasa. El setembre de 1942 fou cedit al CE Sabadell, on jugà durant una temporada. Acabada la cessió retornà a l'Espanyol on jugà dues temporades més, la darrera amb pocs minuts sobre la gespa. El 1945 deixà l'Espanyol i fitxà pel FC Barcelona, on jugà una temporada. La següent campanya defensà els colors del CF Badalona, club del qual esdevingué entrenador la següent temporada.
Fou 3 cops internacional amb la selecció catalana de futbol entre 1941 i 1944, essent autor d'un gol enfront de la selecció de Stuttgart el 1941.
Un cop retirat fou farmacèutic. El seu germà Jordi Cardús i Aguilar fou un destacat futbolista i nedador.

## Palmarès

* Copa d'Espanya: 1939-40
* Campionat de Catalunya: 1936-37, 1939-40
* Copa d'Or Argentina: 1940

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «Papi Cardús opina y apuesta». Mundo Deportivo, 08-11-1942.
* 1 2 «Dr. Josep Cardús Aguilar». La Vanguardia, 31-12-2006.
* ↑ «En el campo del Guinardó». Mundo Deportivo, 17-08-1936.
* ↑ «Conmemorando el 19 de julio, el C.R.E. Artilleria organiza un magno festival deportivo-benéfico en el campo de Las Corts». Mundo Deportivo, 11-07-1938.
* ↑ «Impresiones de última hora». Mundo Deportivo, 18-01-1942.
* ↑ «Cardús alta en el Sabadell». Mundo Deportivo, 26-09-1942.
* ↑ «CARDÚS AGUILAR, Josep». CE Sabadell. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 24 gener 2014].
* ↑ «Cardús se queda en el Español y Vergara se va al Constancia». Mundo Deportivo, 30-08-1943.
* ↑ «Después del partido de Sarriá». Mundo Deportivo, 20-03-1944.
* ↑ «Cardús I sale del Español y se va al Barcelona». Mundo Deportivo, 30-08-1945.
* ↑ «Ojeando el coto». Mundo Deportivo, 25-07-1947.
* ↑ «En el estadio del Arcángel». Mundo Deportivo, 22-09-1947.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Joaquim Gil i Hoernecke

Joaquim Gil i Hoernecke conegut com a Quim Gil (Lloret de Mar, 1970) és un periodista i gestor de projectes català.
Periodista esportiu d'El Punt de Girona fins al 1995, any en què va crear Putput, la primera agència a crear llocs web a Catalunya. Ha viscut a Hèlsinki i a Mountain View, San Francisco, fins que el juliol del 2014 es va traslladar a Colònia (Alemanya). Havia treballat a Nokia en diferents projectes de programari lliure, com ara Maemo, i a la Wikimedia Foundation des del 2012. “Darrere el que sembla una pàgina molt senzilla, hi ha molt de programari, i funciona sempre —és el cinquè web més visitat del món. La Wikimedia Foundation té treballadors a jornada completa com jo, però la gran majoria de la feina la fan voluntaris. El que faig és buscar voluntaris que estiguin interessats a contribuir tècnicament en la Wikipedia i els facilito les eines. I també ajudo programadors que desenvolupen aplicacions i volen utilitzar les dades de la Wikipedia”, afirmava en una entrevista a El Punt Avui.
A començaments dels 2000s va impulsar la iniciativa política Una altra democràcia és possible.

## Referències

* ↑ citilab. «La presentació del Nokia N900 dona el tret d'inici al Maemo Long Weekend», 10-01-2010. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ «Quim Gil». Saül Gordillo, 01-04-2015.
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Primera edició. Arenys de Mar: Crea't Edicions, Juny de 2014, p. 189. ISBN 978-84-942772-0-7. Arxivat 2015-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Another Democracy is Possible | Mute». [Consulta: 26 gener 2019].

## Enllaços externs

* Usuari de Quim Gil a la web de Mediawiki
* Usuari de Quim Gil a la web de Wikimedia Foundation
* Al Periódico de Catalunya: Quim Gil: "Todos podemos corregir y aumentar el conocimiento"
# MCV

MCV té els següents significats:
* Volum corpuscular mitjà (del seu nom en anglès Mean Corpuscular Volume), volum mitjà de glòbuls vermells en sang
* Market for Computer & Video Games, revista britànica especialitzada en videojocs
* Merkel cell polyomavirus, oncovirus de la família dels polyomavirus
* Molluscum contagiosum virus, virus de la família dels poxviridae que causa en els humans la malaltia del mol·lusc contagiós
# MC Ediciones

MC Ediciones és una editorial amb seu a Barcelona que fou fundada el 1985 amb l'inicial interès d'editar revistes sobre música. Adquirí la revista alemanya de patrons de roba Burda. També edita la revista oficial de Sony sobre videojocs de les consoles PlayStation.
El 2008 adquirí la revista Qué leer de l'editorial Hachette Fipipacchi.
El 2009 adquirí els drets de Penthouse.
El 2011 comprà la revista La Caza y su Mundo a Propuesta Gráfica.
El 2012 declarà voluntàriament un concurs de creditors perquè l'empresa distribuïdora de les revistes que editava (Coedis) no podia pagar-li i es declarà en concurs de creditors. En eixe moment MC Ediciones editava unes setanta revistes, entre les quals destaquen FHM, Metal Hammer i Penthouse.
El 2013 després d'un any sense ser publicat va rellançar Casa y Jardín,, Vivir en el campo, Clásicos Exclusivos, Cocina Vegetariana, Rutas del Mundo i Las recetas de la abuela. També va signar un acord amb la plataforma Kiosco y Más perquè es poguera llegir les seues publicacions als smartphones.

## Referències

* 1 2 «Mc Ediciones, editora 70 revistas, entra en concurso de acreedores». ABC, 17-01-2012 [Consulta: 12 abril 2018].
* 1 2 «La editora de 'Penthouse' y 'Burda' entra en concurso de acreedores». El País, 11-01-2012 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Un videojuego exalta el uso de drogas para disparar mejor». El País, 1999 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «La revista 'Ragazza' se despide del mercado». El país, 05-12-2008 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «'Penthouse', ¿una revista sobre moda, viajes y cultura?». El Mundo, 16-01-2009 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «MC Ediciones relanza 'Casa y Jardín' y cinco cabeceras más tras un año sin salir a los quioscos». Europa Press, 24-01-2013 [Consulta: 12 abril 2018].
# Louisa Harland

Louisa Harland (Dublín, 31 de gener de 1993), nascuda Louisa Claire Harland és una actriu irlandesa coneguda pel seu paper com a Orla McCool a la sèrie Derry Girls.

## Biografia

Louisa Harland va néixer a Dublín i és la petita de tres germanes. Va viure al sud de la ciutat de Dublin, al barri de Drumdun, durant tota la seva infantesa. Durant aquesta època va iniciar els seus estudis a l’escola de teatre Ann Kavanagh, al barri veí de Rathfarman. Més tard l’actriu es va mudar a Londres, on va continuar els seus estudis a l’acadèmia de teatre Montview Academy.
La seva primera aparició a televisió va ser el 2011 a la sèrie irlandesa Love/Hate, on va interpretar el paper de Kayleigh. Entre 2011 i 2018 va realitzar diverses aparicions més, tant en pel·lícules com en sèries, però no és fins al 2018 quan es va convertir en una estrella internacional gràcies al seu paper com a Orla McCool a la sèrie Derry Girls.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Pel·lícula | Paper |
| 2014 | Standby | Julie |
| 2017 | Lost in London | Stella |
| 2018 | Sunday Tide | Violet |
| 2020 | Boys from County Hell | Claire McCann |

### Sèries

| Any | Sèrie | Paper | Notes |
| 2011 | Love/Hate | Kayleigh | 4 episodis |
| 2016 | Doctors | Caz Ellison | 1 episodi |
| 2016-2017 | Eden | Narradora | |
| 2018 | Finding Joy | Tara | 1 episodi |
| 2018-2022 | Derry Girls | Orla McCool | Personatge principal |
| 2019 | Handy | Finnoula | 1 episodi |
| 2022 | The deceived | Closa O'Donnell | 4 episodis |

## Referències

* ↑ «Louisa Harland». [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «‘The fear of doing comedy as a woman is huge’ – Derry Girl Louisa Harland on the hit show and her new vampire film» (en anglès). belfasttelegraph. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «Louisa Harland» (en anglès britànic). [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Telford, Thomas. «Louisa Harland's career from embarrassing pub incident to Derry Girls fame» (en anglès), 12-04-2022. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ «PIC: Orla From Derry Girls Was A Massive Character In Love/Hate But You'd Never Guess In A Million Years». [Consulta: 25 novembre 2022].
# Josep Bosch i Plans

Josep Bosch i Plans (Granollers, 6 de setembre de 1897 - 29 de març de 1966) va ser un fotògraf català, fill de Joan Bosch i Ferrer i Anna Plans i Pagès. Va heretar del seu pare l'afició a la fotografia a la qual va dedicar tota la seva vida.
Va continuar l'estudi fotogràfic familiar on es venien càmeres i aparells de cinema i es feien revelats. Però l'apartat més important era el dels retrats d'estudi. Va fotografiar a molta gent de Granollers i de la comarca en moments especials: casaments, Carnestoltes, primera comunió, retrats de família o de nens petits, etc. Va estar més de mig segle al capdavant de l'estudi fotogràfic que es va convertir en un dels més importants del Vallès Oriental.

## Fons Foto Bosch

La família Soldevila-Bosch va donar a l'Ajuntament de Granollers l'any 2008 el conjunt de fotografies que Josep Bosch i Plans va fer al llarg de més de cinquanta anys d'activitat professional i una petita mostra d'imatges que havia fet el seu pare, Joan Bosch i Ferrer. El fons està dipositat a l'Arxiu Municipal que en va fer la catalogació. En total són més de 35.000 imatges en blanc i negre, principalment de retrats de personatges coneguts de Granollers. La majoria són negatius i hi ha un miler de positius. Els retrats permeten resseguir els canvis en la forma de vida i de la gent durant cinc dècades.

## Referències

* ↑ Bosch i Plans, Josep. Josep Bosch i Plans : fotografies de 1920 a 1965. Granollers: Ajuntament de Granollers; Arxiu Municipal, 2008, p. 71. ISBN 9788493626877.
* ↑ «Descripció del Fons Foto Bosch». Arxiu Municipal de Granollers. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2018. [Consulta: 11 octubre 2018].
* ↑ «El fons fotogràfic de la família Bosch passa a l'Ajuntament de Granollers». Nació Digital, 02-12-2008 [Consulta: 11 octubre 2018].
* ↑ «L'Arxiu Municipal de Granollers incorpora el Fons Foto Bosch». Butlletí informatiu de l'Arxiu Comarcal del Vallès Oriental, 2009, pàg. 6 [Consulta: 11 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Arxiu Municipal de Granollers. Foto Bosch
# Josep Bosch

Josep Bosch és el nom dels següents personatges:
* Josep Bosch i Carbonell (Gràcia, 1843 – Madrid, 1895), empresari i polític català, diputat a les Corts Espanyoles
* Josep Bosch i Grau (Badalona, 1836—1897), industrial català conegut per ser un dels creadors de l'Anís del Mono
* Josep Bosch i Plans (Granollers, 1897 - 1966), fotògraf català
* Josep Bosch i Serrahima, empresari i polític català
* Josep Maria Bosch i López (Campanar, València, 1882 - Barcelona, 1957), empresari distribuïdor i productor cinematogràfic català
* Josep Maria Bosch i Aymerich (Girona, 1917 - Barcelona, 2015), enginyer industrial, arquitecte i empresari català
* Josep Ramon Bosch i Codina (Santpedor, 1963), empresari i activista polític català de caràcter espanyolista
# Luis de Morales

Luis de Morales (Badajoz, Extremadura, 1509 - 1586) fou un pintor espanyol d'estil manierista. A causa de la fama que va gaudir en vida i a la predilecció per temes religiosos en les seves obres, va ser anomenat «El diví Morales». Va desenvolupar la seva activitat en un relatiu aïllament a Extremadura, si bé les seves obres es van distribuir per la península. En la seva pintura s'observa un allargament de les figures i l'ús de la tècnica de l'esfumat de Leonardo da Vinci, la qual cosa fa pensar en influències d'escoles pictòriques estrangeres. No obstant això, a causa del seu particular estil de representació la seva obra és fàcilment identificable.

## Obra

Luis de Morales, que va treballar a Extremadura i Portugal, va ser durant 50 anys un pintor molt prolífic que va assolir fama gràcies a les seves petites taules de temàtica religiosa. Amb una marcada vocació comercial, va adaptar a la clientela de l'època un producte artístic i devocional que enllaçava amb les tradicions flamenques de finals del segle xv i inicis del xvi, matisades per elements italianitzants. Aquestes imatges, senzilles en les seves composicions i molt properes alcreient, afegien a la seva gran eficàcia visual una indubtable càrrega emocional. Les creacions més representatives de Morales van conèixer una àmplia representació i èxit gràcies a l'existència d'un taller propi i a les repeticions elaborades per altres pintors i pels seus seguidors.

## Obres

Obres més importants
* La Verge de l'Ocellet (1546), en l'església de San Agustí de Madrid.
* La Pietat (1560), en la Catedral de Badajoz.
* Sant Joan de Ribera (1564), en el Museu del Prado.
* Ecce Homo, en el Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* La Pietat, en el Museu del Prado.
* Verge de la llet, en el Museu del Prado.
* Crist amb la Creu, Museu Nacional d'Art de Catalunya.
També va realitzar retaules per a la parròquia de Barcarrota i Arroyo de la Luz.

## Exposicions destacades

* 2016- Divino Morales, Museu de Belles Arts de Bilbao, Madrid i Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.98. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ Navarro (1999), p. 30
* ↑ «Programa exposicions 2016» (en museu nacional d'art de catalunya). MNAC, 2016. [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ El Museu Nacional recupera una obra de Luis de Morales, MNAC

## Bibliografia

* Navarro, Mariano. La luz y las sombras en la pintura española. Madrdi: Espasa Calpe, 1999. ISBN 84-239-8599-7.
# Loretta Lynch

Loretta Elizabeth Lynch, anomenada també Loretta Lynch Hargrove, nascuda del 21 de maig de 1959 a Greensboro, és una política estatunidenca. Fou també Fiscal General dels Estats Units.

## Biografia

Fou nomenada per a importants responsabilitats pel president demòcrata Bill Clinton i després fou Asessora Especial del Fiscal del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda de Tanzània sota la presidència republicana de George W. Bush. El 8 de novembre de 2014 fou elegida pel president Barack Obama per reemplaçar Eric Holder, que va renunciar enmig d'acusacions de corrupció, al càrrec de Fiscal General dels Estats Units. Confirmada pel Senat el 23 d'abril de 2015 es va convertir en la segona a ocupar el càrrec de ministre de Justícia, després de Janet Reno, que va ocupar el càrrec entre 1993 i 2001, i en la primera dona afroamericana a ocupar aquest càrrec. Va prestar jurament el 27 d'abril següent davant el vicepresident Joe BidenDurant el seu mandat es va destapar l'escàndol de corrupció conegut com a Cas Fifagate. El 27 de maig de 2015, va protagonitzar la roda de premsa anunciant la primera gran relació d'acusats i detinguts i, el 3 de desembre de 2105, va protagonitzar una nova roda de premda ampliant la relació d'acusats i detinguts.

## Notes i referències

* ↑ « Obama nomme une femme noire à la Justice », Le Figaro, 8 novembre 2014.
* ↑ « Etats-Unis: Loretta Lynch, première femme noire à diriger la Justice » Arxivat 2015-04-23 at Archive.is, Libération, 23 d'abril de 2015.
* ↑ « Etats-Unis: Loretta Lynch prête serment comme première ministre noire de la Justice », 20 minutes, 27 d'abril de 2015.
* ↑ ; McCabe, David«Lynch sworn in as attorney general». The Hill, 27-04-2015. [Consulta: 27 abril 2015].
* ↑ «Loretta Lynch, primera dona negra fiscal general dels EUA». El Periódico de Catalunya, 24-04-2015. [Consulta: 4 maig 2015].
* ↑ «Nine FIFA Officials And Five Corporate Executives Indicted For Racketeering Conspiracy And Corruption» (en anglès). The US Department of Justice, 27-05-2015. [Consulta: 29 març 2019].
* ↑ «Sixteen Additional FIFA Officials Indicted for Racketeering Conspiracy and Corruption» (en anglès). The US Department of Justice, 03-12-2015. [Consulta: 29 març 2019].

## Enllaços externs

* Perfil al Departament de Justícia dels Estats Units
* Fifa officials 'corrupted' football say US officials (vídeo BBC News a Youtube) (anglès)
* Estados Unidos amplia las acusaciones por el caso de corrupción en la FIFA (vídeo Agencia EFE a Youtube) (castellà)
# Josep Maria Moliné

Josep Maria Moliné i Dassí (Barcelona, 25 de gener de 1819 - Barcelona, 24 d'agost de 1883) fou un compositor català del segle xix.

## Biografia

Va estudiar composició amb el mestre de capella de Santa Maria del Mar Ramon Aleix i Batlle i violí amb Francesco Berini, violinista i director del Teatre de la Santa Creu de Barcelona. Després de viatjar a Cuba com a violinista i retornar a Barcelona, començà a dirigir l'orquestra que participava en els concerts d'Anselm Clavé entre 1858 i 1866. També va dirigir la Societat Coral Barcino.
Va formar part de diverses formacions: l'Orquestra del Gran Teatre de Marsella (quan tenia 14 anys), als teatres Tacón i Principal de La Havana (als 16 anys al marxar cap a Cuba), Societat Filarmònica de Santa Cecília, va compondre i dirigir una missa a l'església de Matanzas. Quan va tornar a Barcelona va dirigir balls de l'orquestra del Teatre Nou i fins i tot va formar part del Gran Teatre del Liceu on fou violí solista i dirigí algunes òperes.

### Moments a destacar

* El primer un concert el 16 de juliol de 1862 que va estrenar fragments de l'òpera Tanhausser on es van aplegar diverses formacions: el Cor Euterpe, el cor de dones del Liceu, els músics de l'orquestra, la Banda del Regiment de la Princesa i el batalló de Caçadors d'Infanteria d'Alcántara.
* El segon, la preparació de l'orquestra per rebre la reina Isabel II a Montserrat amb els cors Clavé i la Cobla Empordanesa de Pep Ventura.
* L'any 1866 feu l'últim concert amb l'orquestra Euterpe, coincidint amb el canvi de lloc a l'hora de realitzar els concerts.
* Participà com a jurat, i també dirigint l'orquestra, en els grans festivals corals de 1862 i 1864.

## Obres

* El jardin (schotis) (1861)
* Celia (americana) (1862)
* La festival(contradansa) (1863)
* La jalea (americana) (1863)
* El diclé (schotis) (1865)

## Bibliografia

* «Josep Maria Moliné». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Aviñosa, Xosé Història de la Música Catalana, Valenciana, Balear.Barcelona 2003. ISBN 84-297-5329-X, Volum X pag.76
* Diccionario Biográfico - Bibliográfico de Efemérides de Músicos Españoles. Baltasar Saldoni. Isidro Torres, Editor, Barcelona 1890 (segona edició) (volum I, Impremta de D. Antonio Pérez Dubrull, Madrid,1881)
* Diccionario de la Música Española e Hiberoamericana (dirigit i coordinat per Emilio Casares Rodicio) Sociedad General de Autores y Editores SGAE, Madrid, 2002 (Vol. 7, signa el treball Jaume Carbonell i Guberna)
* Josep Anselm Clavé i el naixement del cant coral a Catalunya (1850-1874). Jaume Carbonell i Guberna. Galerada. Cabrera de Mar, 2000.
* Publicacions de la Revista Eco de Euterpe

## Referències

* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1883, número de registre 6124, on consta el segon cognom: Dassí.
* ↑ «Eco de Euterpe». 16/07/1862, 154 [Consulta: 6 maig 2014].
* ↑ «Eco de Euterpe». Eco de Euterpe, a partir 1859 [Consulta: 19 maig 2014].