OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Txema Añibarro

José María 'Txema' Añibarro Astondoa (Zeberio, Biscaia, 26 de juliol de 1979) és un futbolista basc retirat que jugava com a migcampista. Va jugar la major part de la seva carrera professional amb la SD Eibar, després que arribés al club a 29 anys.
Nascut a Zeberio, Añibarro va jugar al futbol aficionat fins a la vintena. L'estiu de 2005 va fitxar pel Sestao River Club de la tercera divisió, i va disputar-hi 32 partits en la seva primera temporada, que va acabar en la promoció.
El 5 de juny de 2008 Añibarro va fitxar per la SD Eibar. Va jugar el seu primer partit com a professional el 3 de setembre, com a titular (i essent expulsat) en una derrota per 0–1 contra el CE Castelló, a la Copa del Rei. Va debutar a la segona divisió el dia 20, jugant com a titular en un empat a zero a casa contra el Celta de Vigo, i va marcar el seu primer gol com a professional el 25 d'abril de l'any següent, en un partit que acabà en derrota per 2–3 a casa, contra el Reial Saragossa.
Añibarro va jugar 25 partits en la seva primera temporada, i els Armeros varen descendir de categoria. Es va mantenir com a titular durant els anys següents, i va jugar 27 partits la temporada 2012-13 a la segona divisió B, en què l'equip va promocionar.
El 25 de juny de 2014, després que l'Eibar promocionés a la Lliga BBVA, un Añibarro de 34 anys va renovar el seu contracte amb el club per un any més. Va debutar a la màxima categoria el 16 de gener de 2015, entrant a la segona part en substitució de Borja Ekiza en un empat 1–1 fora de casa contra el Córdoba CF.

## Referències

* ↑ Txema Añibarro no quiere «jugar en otro equipo que no sea el Eibar»; El Correo, 17 juliol 2013 (castellà)
* ↑ Txema Añibarro: 'Messi igual piensa que Añibarro es un río de Eibar'; El Mundo, 14 març 2015 (castellà)
* ↑ «Añibarro» (en castellà). Futbolistas Vascos de Bronce. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «43 novatos» (en castellà). El Mundo Deportivo, 25-10-2002.
* ↑ «El Eibar ficha al central Txema Añibarro y al lateral Alvaro Martínez, del Sestao» (en castellà). El Correo, 10-06-2008.
* ↑ «El Castellón ilusiona a su afición y pasa a la siguiente ronda» (en castellà). El Mercantil Valenciano, 04-09-2008.
* ↑ «El Celta consigue su primer punto en Ipurúa» (en castellà). Marca, 20-09-2008.
* ↑ «El Zaragoza coquetea con el desastre» (en castellà). Marca, 25-04-2009.
* ↑ «Txema Añibarro renueva por una temporada» (en castellà). Web oficial de l'Eibar, 25-06-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «El Eibar aprovecha una mala noche» (en castellà). Marca, 16-01-2015.

## Enllaços externs

* BDFutbol profile
* Futbolme profile (castellà)
* Stats at Footballdatabase
* Soccerway profile
# Txema Guijarro García

Txema Guijarro Garcia (Madrid, 15 d'abril de 1975) és un economista i polític espanyol, diputat al Congrés dels Diputats en la XI i XII legislatures.
És llicenciat en economia per la Universitat Autònoma de Madrid. És especialista en sociologia del consum i recerca de mercats a la Universitat Complutense de Madrid. Ha estat assessor del departament de recerca de mercats de Telefónica.
Membre de la Fundació Centro de Estudios Políticos y Sociales, durant vuit anys va col·laborar amb el govern de Rafael Correa de l'Equador primer com a assessor i després com a sotssecretari (viceministre) del Ministeri d'Exteriors per a les regions d'Àfrica, Àsia i Oceania. I des de 2008 ha estat analista d'opinió pública a través de sondejos del president del Paraguai, Fernando Lugo; del president d'El Salvador, Mauricio Funes; el ministre de Veneçuela, Jesse Chacón Escamillo; i el candidat de l'esquerra xilena Marco Enríquez-Ominami.
Integrat en la candidatura Compromís-Podemos-És el moment, fou elegit diputat per la Circumscripció de València a les eleccions generals espanyoles de 2015 i per la d'Alacant en les de 2016. Després que a les eleccions al Parlament Europeu de 2024 la coalició Sumar només va obtenir tres escons, la coordinadora Yolanda Díaz de Moviment Sumar va dimitir el 10 de juny, i el 13 de juny fou nomenada una direcció col·legiada formada per Lara Hernández, Elizabeth Duval, Rosa Martínez i Txema Guijarro.

## Referències

* ↑ Estos son los nuevos diputados elegidos por la Comunidad Valenciana, ABC, 21 de desembre de 2015
* ↑ Un diputado de Iglesias trabajó ocho años para Correa en Ecuador, ABC, 24 de desembre de 2015
* ↑ Correa revela que uno de los diputados electos de Podemos trabajó ocho años en su gobierno, La República, 22 de desembre de 2015
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Sumar (coalició)». Nació Digital, 10-06-2024. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «Lara Hernández, Elizabeth Duval, Rosa Martínez y Txema Guijarro.» (en castellà). Publico, 13-06-2024. [Consulta: 13 juny 2024].
# Torre de Benissahat

La Torre de Benissahat, situada al carrer de la Santíssima Trinitat, 18, en la localitat de la Vall d'Uixó, a la comarca de la Plana Baixa, Castelló, és una torre defensiva declarada, genèricament, com a Bé d'Interès Cultural, amb anotació ministerial R-I-51-0012130, i data d'anotació 30 de maig de 2008.

## Descripció històrica-artística

La torre és l'única cosa que queda de l'antiga alqueria de Benissahat, de la qual es coneixen també la seva necròpoli i un aljub, els quals se situen a la plaça de l'Assumpció, sent l'única torre que està a l'interior de la ciutat.
Amb la invasió musulmana es van establir al voltant del riu Belcaire unes dotze alqueries, independents unes d'altres, comptant amb cementiri, zona industrial i agrícola pròpies; sis d'elles, situades on està actualment la localitat, eren les alqueries de: Benigasló, Alcudia, Benigafull, Zeneja, Benissahat i Zeneta.
Les altres sis alqueries desaparegueren o van donar origen a altres poblacions com Alfondeguilla. Aquest conjunt de petites poblacions s'organitzaven políticament i jurídicament sota la protecció del Castell a través d'un Hins, on la aljama o representants de les alqueries garantien la seguretat de la vall, depenent del Amán de València, tot això va quedar establert en la Carta Pobla de 1250.
La situació es va mantenir durant la baixa edat mitjana, mentre La Vall va formar part del domini real, al qual va posar fi el rei Alfons el Magnànim l'any 1436, quan va donar al seu germà Enrique diversos llocs i viles entre les quals es trobava La Vall d´Uixó. Aquesta donació es va convertir en senyoriu fins que ja en ple segle xix aquests van ser abolits.
Segons el llibre del Repartiment es diu que la torre de Benissahat era donada l'1 d'octubre de 1248, a Ramón Despedriz i a la seva esposa.
Amb l'expulsió dels moriscs en 1609, es produeix una gran despoblació de la zona. Per aconseguir que tornés població, els ducs van establir en 1612, contractes de repoblació amb gents vingudes del Maestrat de Montesa.
La torre té planta en forma de L, amb planta baixa i dues altures, així com una terrassa inclinada rematada en teula. Per la seva banda, l'interior de la torre estava condicionada com a habitatge particular i l'única cosa que destaca és l'escala de caragol per accedir a les plantes superiors.
En la seva construcció es emprar maçoneria i maó. Destaquen les balconades de la primera planta. En l'última planta hi ha un gran buit obert rematat per un arc.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 3 agost 2018].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 turismodecastellon@dipcas.es, Patronato Provincial de Turismo de Castellón. «Torre de Benissahat (La Vall d'Uixó), visitas obligadas en Castellon.» (en castellà). [Consulta: 3 agost 2018].
* ↑ «Torre de Benissahat - CastillosNet» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-08-03. [Consulta: 3 agost 2018].
* 1 2 3 Repsol, Guía. «Torre de Benissahat | Guia Repsol» (en castellà). [Consulta: 3 agost 2018].
# Torrent del Plantat

El Torrent del Plantat és un torrent de les comarques de la Noguera i l'Urgell, que neix a l'oest de la Serra del Pitxell.
# Sa Llapasseta

Sa Llapasseta és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca, situada a la marina, al migjorn, situada entre sa Llapassa, sa Caseta, sa Torre i sa Bassa Crua. És una segregació del 1573 de sa Llapassa.

## Construccions

Les cases de la possessió tenen carrera al davant del buc principal, el qual està constituït per la casa de pagès, l'antiga torre de defensa i algunes dependències agropecuàries: una pallissa, estables, un forn, i les dependències annexes situades a la part posterior de la casa que tenen el sòtil esbucat; en una d'elles hi ha un antic molí de sang i l'altra és una pallissa. Situades de forma aïllada al voltant del buc principal hom hi troba altres instal·lacions per a usos agrícola-ramaders típiques de les possessions: un claper, una canera que ocupa una antiga vaqueria, dins un mateix bloc s'ubiquen unes solls, un magatzem i dues portasses cobertes amb voltes de canó. També es conserven instal·lacions hidràuliques tals com dos aljubs amb un abeurador, una cisterna i un pou. En diferents llocs hi ha dates inscrites: «1610» a la torre, «1850» a la pallissa, «1827» sota l'ampit de la finestra de la façana principal de l'habitació i una creu a la llinda, «1652» i l'emblema de Crist sobre la clau del portal d'entrada a la casa.

### Torre de defensa

La torre de defensa és del segle xvii (construïda entre 1650 i 1661), és de planta circular i està parcialment adossada a les cases. Té dues plantes i un terrat. El parament és de paredat antic amb restes de referit. Té dos buits ubicats de forma irregular: una finestra amb ampit i llinda de soca, un finestró esbocat i una espitllera. La coberta és de falsa cúpula a les dues plantes, i plana l'exterior. Té accés des del rebost de l'habitació a la planta baixa de la torre per un portal pla que dona pas a un passadís de paladar pla tallat en el mur de la torre; a l'interior hi ha un armariet de paret; el parament està parcialment emblanquinat. L'accés des de la planta baixa a la planta pis es realitzava per un forat obert a la coberta (actualment no és practicable i s'hi accedeix des de les cases). Adossats en el parament hi ha travessers de fusta que serveixen d'escala per accedir, a través d'un forat practicat a la falsa cúpula, en el terrat. En el terrat hom hi troba un parapet amb espitllera i troneres.

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 306. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom III» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 28. Arxivat de l'original el 4 de gener 2014 [Consulta: 10 gener 2013]. Arxivat 4 de gener 2014 a Wayback Machine.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura Militar» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 24. Arxivat de l'original el 8 de gener 2014 [Consulta: 10 gener 2013]. Arxivat 8 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Sa Maimona

Sa Maimona (també anomenada algun cop sa Marimona) és una possessió del terme municipal de Llucmajor, Mallorca, situada al nord-est del municipi.
Sa Maimona està situada entre la serra Llarga i les possessions de Son Bonaventura, Son Gener, Binilagant i Binificat. En el Llibre del Repartiment de Mallorca figura l'alqueria Almaymona, de 6 jovades que fou pels cavallers de l'orde del Temple. El 1321 pertanyia a Pere de Maimona i confrontava amb les possessions del rafal Desmàs, sa Bastida de Porreres i Alcoraia. El 1342, Jaume de Maimona la vengué a Blanca de Salelles. El 1460 era de Joan Sureda i el 1496 pertanyia al cavaller Salvador Sureda. El segle xvii se'n separà la possessió de sa Maimoneta. Donà nom al puig de sa Maimona.

## Referències

* ↑ Un gran incendi, Temps passats Bona Pau, núm 485, juliol 1993, Montuïri, p. 27
* ↑ "Entrevista a Bartomeu Gomila Tous Canet", Bona Pau, núm 454, desembre 1990, Montuïri, p. 15-16
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 8. Palma: Promomallorca, p. 181. ISBN 84-8661702-2.
# Sa Forcanera

Sa Forcanera és una petita platja natural del municipi de Blanes (la Selva), situada a la cala homònima, entre penya-segats, entre la platja de la Punta de Santa Anna i la cala de Sant Francesc Té una longitud de 54 m i una amplada de 14 m, formada per sorra, grava i còdols. Només és accesible per mar i per unes escales des de propietats privades situades dalt del penya-segat.
Per sobre de la cala hi ha el jardí botànic Marimurtra i el seu templet blanc, dedicat a Linné, a les faldes del turó de Sant Joan. També hi ha el Convent dalt del promontori de Santa Anna.

## Referències

* ↑ «Cala Sa Forcanera». Visita Costa Brava.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 27. ISBN 978-84-9791-895-4.
# Sa Llapassa

Sa Llapassa és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca, situada a la marina, al migjorn.
El 1235, Albert Borserius de Tarragona, la seva esposa i el seu fill varen vendre a Ponç Joan de Tarragona dues jovades de terra de les seves cavalleries de l'alqueria Lapassa. El 1425, quan n'era propietari Pere Salvà, el papa Pius VI hi autoritzà la construcció d'un oratori privat. La família Salvà, coneguda com a Salvà de sa Llapassa, fou una de les fundadores de la vila de Llucmajor, en fou la propietària fins al darrer terç del segle xx. D'aquesta família, destaca la poeta Maria Antònia Salvà Ripoll, que dedicà a la possessió alguns dels seus poemes, i el seu germà Francesc Salvà Ripoll, pintor. En l'actualitat, n'és propietari l'empresari felanitxer Antoni Fontanet Obrador.
El topònim Llapassa sembla que prové del nom d'una herba en llatí, la lappacea.

## Construccions

Les cases de la possessió són de caràcter senyorial. Estan disposades en línia i tenen una carrera al davant. Hom hi troba l'habitatge humà, la torre de defensa i algunes dependències agropecuàries (portasses, l'antiga pallissa convertida en cotxeria, però que encara conserva les arqueries interiors, i un cup de vi en desús). Aïlladament i disposades al voltant de la casa principal, hom troba altres dependències agrícola-ramaderes: els antics sestadors, el forn amb volta de canó que duu una inscripció «Añy 1898», uns magatzems també amb volta de canó, el galliner, els estables, una torre de molí de vent en desús i algunes barraques de roter. La possessió té tres instal·lacions hidràuliques: una cisterna, un aljub (enfront de la façana sud de l'habitatge) i un safareig (adossat a la façana est de l'edifici).

## Jaciments arqueològics

A la Llapassa, hi ha dos jaciments arqueològics: La cova de sa Llapassa - la Casina, una cova natural retocada en temps prehistòrics situada prop de les cases de la possessió; i les restes prehistòriques de sa Llapassa, que estan constituïdes per unes poques restes prehistòriques molt disperses.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum I. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 123. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom III» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 27. Arxivat de l'original el 4 de gener 2014 [Consulta: 6 gener 2014]. Arxivat 4 de gener 2014 a Wayback Machine.
# San Salvador (desambiguació)

San Salvador és el nom dels següents llocs:
* San Salvador (Venècia), església de Venècia
* San Salvador, capital d'El Salvador, estat de l'Amèrica Central
* Departament de San Salvador, un dels 14 departaments en què es divideix administrativament El Salvador
* San Salvador de Jujuy, ciutat argentina capital de la província de Jujuy
* San Salvador o Guanahani, illa de les Bahames que s'acostuma a identificar amb l'antiga Guanahani, el primer tros de terra americana que va trepitjar Cristòfor Colom
* Riu San Salvador (Uruguai), riu de l'Uruguai
* San Salvador (Valladolid), municipi de Valladolid
* San Salvador (ciutat),
* San Salvador (municipi d'Hidalgo),
* San Salvador de Basarán
* San Salvador de Cornellana
* San Salvador de Lourenzá
* San Salvador de Velasco en la vall de Jujuy
# Torroella de Santa Pau

Torroella de Santa Pau és un casal de Santa Pau (Garrotxa) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Torroella de Santa Pau disposa de diferents elements ornamentals destacables: la finestra del primer pis, la porta principal adovellada i les boniques finestres de transició -entre l'estil gòtic i el renaixentista- emmarcades per un bonic guardapols i acabats amb motius florals. Una d'aquestes finestres ha conservat la següent data: "1586-69".
La Torroella es tracta d'un gran casal situat a prop del poble de Santa Pau; Disposa de planta rectangular, baixos -pel bestiar-, planta noble i dos pisos superiors. Té la coberta amb els vessants encarats cap a les façanes principals. Els baixos, pràcticament sense cap obertura, estaven destinats a quadres pel bestiar; la planta noble disposa de grans finestrals i a la façana nord-est conserva tres boniques arcades de mig punt amb dues columnes monolítiques i capitells tallats.

## Història

La Torroella va ser bastida el segle xvi, moment de prosperitat del camp en què moltes masies són reformades i ampliades, convertint-se en les vastes masies que avui tenim. No cal descartar la possibilitat que existís un nucli primitiu molt més antic. La Torroella de Santa Pau va ser fortificada. La Torroella serveix, avui, com a segona residència. La masovera va dir que els seus senyors ho havien arranjat molt, sobretot "la gran sala de les arcades". L'accés a l'interior de l'edifici va ser impossible.

## Referències

* 1 2 3 «Torroella de Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Unió de Radiodifusió dels Estats Àrabs

La Unió de Radiodifusió dels Estats Àrabs (en anglès: Arab States Broadcasting Union (ASBU), en àrab: اتحاد إذاعات الدول العربية [aitihad 'iidha'at adduwal al'arabia]) és una institució àrab relacionada amb la Lliga Àrab i l'Associació Panàrab de Servei Públic i Radiodifusores Comercials. Fundada al febrer de 1969 a Khartum, l'ASBU és una organització professional amb l'objectiu d'enfortir els llaços i promoure la cooperació entre els organismes de radiodifusió als estats àrabs per a una millor producció i desenvolupament de contingut. L'ASBU proporciona serveis importants com serveis d'enginyeria i consultoria, intercanvi de notícies, programació i esports en ràdio i televisió, així com capacitació en ràdio i televisió. També s'esforça per adquirir drets de transmissió a taxes preferencials per a una sèrie de competicions i esdeveniments esportius en benefici dels seus membres, així com per assegurar la cobertura de transmissió adequada d'aquests esdeveniments.
La seva seu es troba a la ciutat tunisiana de Tunis.

## Membres
### Membres actius

| País | Organització de radiodifusió |
| Aràbia Saudita | Saudi Broadcasting Authority |
| Algèria | Radio Algérienne |
| Algèria | Établissement public de télévision |
| Bahrain | Bahrain Radio and Television Corporation |
| Djibouti | Radiodiffusion Télévision de Djibouti (RTD) |
| Egipte | Egyptian Radio and Television Union (ERTU) |
| Emirats Àrabs Units | Abu Dhabi Media |
| Iemen | Iemen General Radio & TV Corporation |
| Iraq | Al Iraqiya |
| Jordània | Jordan Radio and Television Corporation (JRTV) |
| Kuwait | Kuwait Television |
| Líban | Télé Liban |
| Marroc | Société nationale de radiodiffusion et de télévision (SNRT) |
| Mauritània | TV de Mauritanie |
| Oman | Sultanate of Oman Television |
| Palestina | Palestinian Broadcasting Corporation |
| Qatar | Qatar Media Corporation |
| Síria | Syrian Radio and TV Organization |
| Somàlia | Somali Radio and Television |
| Sudan | Sudan TV |
| Tunísia | Établissement de la radiodiffusion-télévision tunisienne (ERTT) |

### Membres participants

* Al-Manar - Al-Nour (Lebanese Communication Group)
* Al-Watan (Kuwait)
* JeemTV (Al Jazeera Media Network)
* Middle East Broadcasting Center
* OSN (Emirats Àrabs)
* Rotana Media Group
* beIN Sports (Qatar)

### Membres associats

* Addounia TV (Síria)
* Alhurra (Estats Units)
* Canal France International
* France 24 (France Médias Monde)
* Hannibal TV (Tunísia)
* Nessma TV (Tunísia)
* Pakistan Television Corporation
* Radio Netherlands Worldwide (Països Baixos)
* RAI (Itàlia)
* RT (Rússia)
* RTVE (Espanya)
* Sky News Arabia (Emirats Àrabs Units)
* Zayed Radi for Holy Quran (Emirats Àrabs Units)

### Antics membres

| País | Organització de radiodifusió |
| Líbia | Libyan Jamahiriya Broadcasting Corporation (clausurat en 2011) |

## Referències

* ↑ «Arab States Broadcasting Union» (en anglès). Unión Internacional de Telecomunicaciones. [Consulta: 26 desembre 2018].
* ↑ «What's ASBU?» (en anglès). ASBU. [Consulta: 26 desembre 2018].
# Marmosa dríade

La marmosa dríade (Gracilinanus dryas) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. Viu a Colòmbia i Veneçuela. El seu hàbitat natural són els boscos humits de terres baixes tropicals o subtropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Soriano, P.; Lew, D. Gracilinanus dryas. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008. L'entrada de la base de dades inclou una justificació de per què aquesta espècie és classificada com a gairebé amenaçada.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Kanixka II

Kanixka II fou un dels emperadors de l'Imperi Kuixan. La datació és incerta i podria ser vers 225 a 245. Va succeir a Vasudeva I considerat el darrer gran emperador kuixana. Hauria perdut part del seu imperi a mans dels sassànides de la dinastia kuixano-sassànida.

## Enllaços externs

* Online catalogue of coins of Kanishka II (anglès)
| Precedit per: Vasudeva I | sobirà kuixana | Succeït per: Vasixka |
# Molí de la Clusa

El Molí de la Clusa o molí de Sant Romà de la Clusa és un edifici al terme municipal de Castell de l'Areny (Berguedà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El molí fariner de la Clusa és un dels més septentrionals del Berguedà; situat prop de la masia del mateix nom i de l'església parroquial de Sant Romà fou construït dins dels territoris del ducat i baronia de la Portella a finals del s. XVII o principis del s. XVIII, i es mantingué actiu fins després de la Guerra Civil Espanyola (1936 - 1939). Molia cereals de l'alta conca de la riera de la clusa. El Molí de la Clusa és una construcció que segueix l'esquema clàssic de masia; és un cos de tres crugies, organitzat en planta baixa i tres pisos superiors, amb la coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana orientada al migdia. Aquesta façana té una balconada de fusta al primer pis i les golfes cobertes amb fusta a manera d'assecador. El parament és de pedra sense treballar disposada en filades i unida amb morter.

## Notes

* ↑ «Molí de Sant Romà de la Clusa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Monte Zerbion

El Monte Zerbion és una muntanya de 2.722 metres dels Alps Penins, que es troba a la regió de la Vall d'Aosta (Itàlia).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, el cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps Penins
* Subsecció: Alps del Mont Rosa
* Supergrup: Contrafort valdostà del Mont Rosa
* Grup: Costa Tournalin-Zerbion
* Subgrup:
* Codi: I/B-9.III-B.4

## Referències

* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Enllaços externs

* «Monte Zerbion» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 28 novembre 2014].
* «Monte Zerbion» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 28 novembre 2014].