OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emil Weyr

Emil Weyr (Praga, 31 d'agost de 1848 - Viena, 25 de gener de 1894) va ser un matemàtic txec, professor de la universitat de Viena.

## Vida i Obra

Weyr era fill d'un professor d'institut de física i matemàtiques. De 1859 a 1865 va fer els seus estudis secundaris a la Deutsche Realschule del carrer Mikulandská de Praga (els seus pares parlaven alemany i només utilitzaven el txec com segona llengua). A partir de 1865 va estudiar a l'Escola Politècnica de Praga amb el professor Heinrich Durège qui el va concencer d'acabar els seus estudis universitaris a la universitat de Leipzig, en la qual es va doctorar el 1869, dirigit per Carl Neumann. Aquest mateix any i el següent, van publicar-se dos dels seus llibre més importants: Theorie der mehrdeutigen geometrischen elementargebilde (Teoria de les estructures geomètriques elementals ambigües, 1869) i Geometrie der räumlichen Erzeugnisse ein-zwei-deutiger Gebilde (Geometria dels productes espacials d'entitats unidimensionals, 1870).
El 1870, quan estava planejant un viatge d'estudis a París, va esclatar la guerra francoprussiana i va decidir canviar la seva destinació, anant a Itàlia, on va conèixer els professors Luigi Cremona i Felice Casorati, els quals van exercir una forta influència en la seva obra (sobre tot, el primer).
En retornar a Praga, va ser nomenat professor de l'Escola Politècnica de Praga i, posteriorment, el 1875, de la universitat de Viena, ciutat en què va morir el 1894.
Weyr va escriure uns quants texts importants de geometria en txec, en alemany, en francès i en italià. Va fer alguns descobriments en geometria projectiva i també es va interessar en la seva història, escrivint un llibre sobre la geometria de l'antic Egipte: Ueber die Geometrie der alten Aegypter (1884).

## Referències

* ↑ Bečvářová, Bečvář i Škoda, 2008, p. 98.
* ↑ Kohn, 1895, p. 260.
* ↑ Bečvářová, Bečvář i Škoda, 2008, p. 99.
* ↑ Vetter i Archibald, 1923, p. 54.
* ↑ Chang, 2011, p. 322.

## Bibliografia

* Bečvářová, Martina; Bečvář, Jindřich; Škoda, Jan «Emil Weyr und sein italienischer Aufenthalt» (en alemany). Sudhoffs Archiv, Vol. 92, Num. 1, 2008, pàg. 98-113. ISSN: 0039-4564.
* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Kohn, Gustav «Emilio Weyr» (en italià). Rendiconti del Circolo Matematico di Palermo, Vol. 9, Num. 1, 1895, pàg. 260-262. DOI: 10.1007/BF03012868. ISSN: 0009-725X.
* Vetter, Quido; Archibald, Raymond Clare (tr. i ed.) «The Development of Mathematics in Bohemia» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 30, Num. 2, 1923, pàg. 47-58. ISSN: 0002-9890.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Emil Weyr» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Can Brancós

Can Brancós és una obra de Rupià (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas de planta rectangular amb coberta a dues aigües i carener paral·lel a la façana principal. La volumetria del mas és de planta baixa i un pis. Actualment té les dues façanes sense arrebossar i queda al descobert la pedra de llindes i muntants de les obertures. Al voltant hi ha sèrie de construccions aïllades amb diverses finalitats: un cobert de fusta i sostre de teula davant la façana sud, un cobert per a guardar maquinària i una barraca amb murs ceràmics arrebossats i pintats.

## Referències

* ↑ «Can Brancós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Arturo Meyer i Matheu

Arturo Meyer Matheu (Xerta, Baix Ebre, 27 de febrer de 1903 - 16 de setembre de 1986) fou un metge català instal·lat durant molts anys a l'Argentina on va ser president del Casal Català de Buenos Aires durant la dècada dels anys 40.
Fill del metge Arturo Meyer Comes (natural de Càlig) i de Mercedes Matheu Mayor. Va estudiar medicina a Barcelona, on es llicencia el 1930 i on més tard va exercir de metge i va militar segons les seves idees catalanistes. Periòdicament anava a Xerta on vivia la seva família.
L'any 1930, durant les festes majors de Xerta va conèixer a Teresa Martí, filla de Martín Martí, xertolí que havia emigrat a l'Argentina i havia fet fortuna. Anys més tard es van casar al país sud americà tot i que mantenien la residència a Barcelona. El 1935, amb la mort del sogre, la parella es traslladà a Buenos Aires. Per tal de convalidar el seu títol de metge, el sr. Meyer hagué de viatjar en diverses ocasions a Bolívia. Quan esclatà la guerra civil a Espanya inicià una campanya d'ajuda als espanyols i catalans que necessitaven exiliar-se a conseqüència de la guerra i l'establiment del règim franquista. Es diu que va acollir a casa seva al mateix Pau Casals o al president Tarradellas i que va arribar a presidir uns anys el Casal Català de Buenos Aires. En aquells temps, va forjar una gran amistat amb diferents catalans i sobretot xertolins que estaven al país sud americà.
A la dècada dels anys setanta, al morir la seva esposa, va retornar al seu poble natal a viure els darrers dies de la seva vida. Durant aquell temps va desenvolupar l'especialitat mèdica de l'acupuntura. Va morir a Xerta el 16 de setembre de 1986.

## Referències

* 1 2 3 «Artur Meyer i Matheu». Galeria Metges. [Consulta: 14 maig 2023].
# Plasmogàmia

La plasmogàmia és una fase de la fecundació en la qual hi ha la fusió dels citoplasmes dels dos gàmetes o de les dues cèl·lules somàtiques haploides. La cèl·lula produïda en la plasmogàmia és un dicarió, ja que està proveïda de sos nuclis haploides genèticament diferents.
A la plasmogàmia li segueix més o menys immediatament la cariogàmia, amb formació del zigot, o sigui d'una cèl·lula diploide. A la major part dels organismes superiors la plasmogàmia i la cariogàmia es verifiquen en successió abans que el dicarió es multipliqui, per això la gàmia s'identifica en un moment únic que de la fase haploide porta a la diploide.
En la major part dels fongs, plasmogàmia i cariogàmia són moments separats d'una fase dicariont, en el curs de la qual és dicarió es multiplica.

## Referències

* ↑ «Plasmogamy - Biology As Poetry». [Consulta: 11 agost 2018].
# Bismutinita

* No s'ha de confondre amb el també mineral bismutita..
La bismutinita o bismutina és un mineral, sulfur de bismut (Bi₂S₃), considerat com la principal mena de bismut a nivell mundial, ja que conté un 81,29% d'aquest element. Va ser reportada per primera vegada en 1832 de les mines de Potosí, Bolívia.

## Característiques

La bismutinita es troba en forma de cristalls, agregats radials, granulars i fullosos. Els cristalls són de color gris acer a blanc amb una lluentor metàl·lica. És prou suau per ser ratllat amb l'ungla i bastant dens. Forma una sèrie de solució sòlida amb l'aikinita i pertany al grup de l'estibina. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bismutinita pertany a «02.DB: Sulfurs metàl·lics, M:S = 2:3» juntament amb els següents minerals: antimonselita, guanajuatita, metastibnita, pääkkönenita, estibina, ottemannita, suredaïta, bowieïta, kashinita, montbrayita, edgarita, tarkianita i cameronita.

## Formació i jaciments

Es presenta en vetes hidrotermals juntament amb vetes de turmalina amb contingut de coure associades amb el granit, i en algunes vetes d'or d'alta temperatura, i en dipòsits d'exhalació volcànics recents. Els minerals associats inclouen bismut natiu, aikinita, arsenopirita, estannita, galena, pirita, calcopirita, turmalina, wolframita, cassiterita i quars.
Als territoris de parla catalana se'n troba bismutinita a Ca n'Agustí (Montagut, Garrotxa), a la mina Roca del Turó (Espinavell, Ripollès), a la mina Fra Joan (Setcases, Ripollès), a la mina Zaragoza (Vall de Ribes), a la mina Atrevida (Vimbodí, Conca de Barberà), a la mina Oriental (Chóvar, Castelló) i a La Soulanette i a les mines de Costabona (Prats de Molló i la Presta, Pirineus Orientals).

## Varietats

* La bismutinita antimònica és una varietat de bismutinita que conté antimoni. Ha sigut trobada únicament a les mines Vena, Askersund, Suècia.
* La bismutinita argentífera és una varietat de bismutinita que conté plata. Ha sigut trobada en diverses localitats xineses.
* L'horobetsuita és una varietat de bismutinita rica en antimoni i d'estibina rica en bismut. És considerada una composició intermèdia de la sèrie estibina-bismutinita. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Va ser descoberta a la mina de sofre Horobetsu, Iburi, Hokkaido, Japó.

## Referències

* ↑ «Bismuthinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Bismutina». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Bismutina» (en castellà). Facultad de Ciencias de la UNED. Arxivat de l'original el 2010-01-05. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Antimonian Bismuthinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Argentiferous Bismuthinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Horobetsuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2014].
# Mirónivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Mirónovka».
Mirónivka (en ucraïnès: Миронівка, en rus: Мироновка, Mirónovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 245 habitants. Pertany al districte de Bilohirsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Regió econòmica del Nord

La regió econòmica del Nord (en rus: Се́верный экономи́ческий райо́н; séverni ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia.

## Característiques generals

* Superfície :1.466.300 km²
* Població: 5.861.000 hab.
* Densitat : 4 hab./km²
* Grau d'urbanització : el 76% de la població és urbana

## Composició

La regió econòmica del Nord està composta dels subjectes federals següents:
* Óblast d'Arkhànguelsk
* República de Carèlia
* República de Komi
* Óblast de Múrmansk
* Nenètsia
* Óblast de Vólogda

## Referències

* ↑ (anglès) «Centre for the Study of Public Policy - University of Aberdeen». Arxivat de l'original el 2007-01-21.
# El águila descalza

El águila descalza és una pel·lícula mexicana del director mexicà Alfonso Arau estrenada en 1971. Va obtenir el Premi Ariel a la millor pel·lícula el 1972. Va ser la primera pel·lícula d'Alfonso Arau conté ja tots els trets que donaran significat a la carrera del director al cinema mexicà.

## Argument

Ponchito és un adult que viu amb la seva mare i llegeix còmics d'herois que utilitzen els seus poders per fer el bé. Això desferma la seva fantasia, es dissenya un vestit per ocultar la seva identitat i surt per la nit amb la intenció de combatre el crim. Tanmateix és força maldestre i sovint aconsegueix el contrari del que es proposa. Però una nit és testimoni del segrest de l'amo de l'empresa on treballa, Don Carlos Martínez i la seva filla Sirene, a mans d'Englepass, un criminal estatunidenc ajudat de musculosos emmascarats.

## Repartiment

* Alfonso Arau... Poncho
* Ofelia Medina… Chona
* Christa Linder… Sirene

## Premis

La pel·lícula va guanyar diversos premis en la XIV edició dels Premis Ariel de 1972:
* Millor Pel·lícula (compartit amb Las puertas del paraíso)
* Millor Actor: Alfonso Arau
* Millor Argument: Alfonso Arau, Héctor Ortega i Pancho Córdoba
* Millor Adaptació: Emilio Carbadillo, Hector Ortega i Pancho Córdoba.

## Referències

* ↑ El águila descalza (Alfonso Arau) del sitio Cine y México. Consultado el 15-11-13.
* ↑ El águila descalza a sensacine.com
* ↑ El Águila Descalza (México) del sitio Cinearte. Consultado el 15-11-13.
* ↑ El Águila Descalza - Awards del sitio IMDb. Consultado el 15-11-13.

## Enllaços externs

* El águila descalza a YouTube
# Nomascus

Nomascus és un gènere de primats hominoïdeus de la família Hylobatidae. Inclou sis espècies de gibons autòctons del sud de la Xina continental, l'illa de Hainan i bona part d'Indoxina.

## Espècies i subespècies

* Nomascus annamensis
* Nomascus concolor
** Nomascus concolor concolor
** Nomascus concolor lu
** Nomascus concolor jingdongensis
** Nomascus concolor furvogaster
* Nomascus gabriellae
* Nomascus hainanus
* Nomascus leucogenys
* Nomascus nasutus
** Nomascus nasutus nasutus
* Nomascus siki

## Referències

* ↑ Van Ngoc Thinh, Alan R. Mootnick, Vu Ngoc Thanh, Tilo Nadler i Christian Roos «A new species of crested gibbon, from the central Annamite mountain range». Vietnamese Journal of Primatology 2010; 1(4): 1-12, .
# Artiómovsk

«Artiómovsk» té aquests significats:
* Artiómovsk (Krasnoiarsk), ciutat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Kiputxe, ciutat de la província de Luhansk, a Ucraïna
# Bismutohauchecornita

La bismutohauchecornita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'hauchecornita. Rep el seu nom del bismut i de la seva relació amb l'hauchecornita.

## Característiques

La bismutohauchecornita és un sulfur de fórmula química Ni$_9$Bi₂S₈. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5,5. Està químicament relacionada amb la parkerita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bismutohauchecornita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, hauchecornita, tel·lurohauchecornita, tučekita, argentopentlandita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, pentlandita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Es troba en filons hidrotermals. Va ser descoberta l'any 1980 al dipòsit de coure i níquel d'Oktyabr'skoe, a Norilsk, a l'altiplà de Putorana (Taimíria, Rússia), on es troba associada a altres minerals com: pentlandita, galena, calcocita o altaïta. En altres jaciments, també se'n troba associada a mil·lerita i pirrotina.

## Referències

* ↑ «Bismutohauchecornite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Hauchecornite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Alidosio Alidosi

Alidosio Alidosi fou prefecte i capità del poble a Imola amb el títol de Defensor Pupuli Civitatis Imole (1278-1288), i capità del poble de Forli el 1291. Va ser proclamat senyor sobirà d'Imola el 29 de novembre de 1290 i va exercir fins al 1293 i ho fou altra vegada el 1302. Va tenir associat a son germà Mainardo Alidosi. Encara era viu el 31 d'agost de 1311. Fou el pare de Litto II Alidosi.
# Rancieïta

La rancieïta és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la birnessita. Rep el seu nom de la mina Le Rancié, a la localitat de Sem, a França, on va ser descoberta.

## Característiques

La rancieïta és un òxid de fórmula química (Ca,Mn$^{2+}$)$_{0.2}$(Mn$^{4+}$,Mn$^{3+}$)O₂·0,6H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3. És un mineral isostructural amb la birnessita i la takanelita. Amb aquesta darrera espècie, de la qual n'és el seu anàleg amb calci, forma una sèrie de solució sòlida. Es pot confondre amb la todorokita, però les dades de raigs X ajuden a la seva identificació.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rancieïta pertany a «04.FL: Hidròxids (sense V o U), amb H2O+-(OH); làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: trebeurdenita, woodallita, iowaïta, jamborita, meixnerita, fougerita, hidrocalumita, kuzelita, aurorita, calcofanita, ernienickelita, jianshuiïta, woodruffita, asbolana, buserita, takanelita, birnessita, cianciul·liïta, jensenita, leisingita, akdalaïta, cafetita, mourita i deloryita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Le Rancié, a Sem, Vic de Sòs, al departament de l'Arieja (Occitània, França). Als territoris de parla catalana ha estat descrita als següents municipis del departament dels Pirineus Orientals, a la Catalunya Nord: Cornellà de Conflent, Cortsaví, Escaró, Espirà de l'Aglí, Oms i Prats de Molló i la Presta, així com al massís del Canigó. A Catalunya se n'ha trobat a El Molar (Priorat, Tarragona) i a Bruguers (Gavà, Barcelona).

## Referències

* ↑ «Ranciéite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2017].
# Cantó de Montalban-3

El cantó de Montalban-3 és un cantó francès del departament de Tarn i Garona, situat al districte de Montalban. Compta amb 1 municipi i part del de Montalban.

## Municipis

* Leujac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1988 | Louis Delmas | PS |
| 1988-1994 | Pierre Blanc | PS |
| 1994- | Jean-Pierre Quéreilhac | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Aristòmac I d'Argos

Aristòmac I d'Argos (en grec antic Αριστόμαχος) fou tirà d'Argos al segle III aC.
Va assolir el poder amb ajut d'Antígon II Gònates. Va mantenir els ciutadans controlats i indefensos, però es va iniciar una conspiració contra ell. Àrat de Sició va fer introduir armes secretament a la ciutat per donar un cop d'estat i aconseguir que Argos se sumés a la Lliga Aquea. La conspiració es va descobrir i els implicats van haver de fugir. Poc temps després Aristòmac va ser assassinat per esclaus. El va succeir Aristip II d'Argos, segons relata Plutarc.

## Referències

* ↑ 1.Aristomachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 307
# Plectrohyla sabrina

Plectrohyla sabrina és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G., Canseco-Márquez, L. & Mendelson III, J. 2006. Plectrohyla sabrina. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Bismutocolumbita

La bismutocolumbita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la cervantita. Rep el seu nom en al·lusió al seu contingut en bismut i la seva relació amb la columbita.

## Característiques

La bismutocolumbita és un òxid de fórmula química BiNbO₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma de cristalls prismàtics, de fins a 2 mm, estriats perpendicularment a la direcció d'elongació. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bismutocolumbita pertany a «04.De: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars amb cations de mida mitjana; amb diversos poliedres» juntament amb els següents minerals: downeyita, koragoïta, koechlinita, russel·lita, tungstibita, tel·lurita, paratel·lurita, bismutotantalita, cervantita, estibiotantalita, estibiocolumbita, clinocervantita i baddeleyita.

## Formació i jaciments

La bismutocolumbita va ser descoberta al filó de pegmatites Danburitovaya, al camp de pegmatites Malkhan (Malchan; "Malechansk") (Transbaikal, Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). També ha estat descrita e un altre indret del camp Malkhan i a Forcel Rosso Gully, a Brescia (Llombardia, Itàlia).
Ha estat trobada associada a altres minerals com: elbaïta, micròlit ric en bismut, cassiterita, danburita i quars.

## Referències

* 1 2 «Bismutocolumbite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Bismutocolumbite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Aleksandr Tíkhonov

Aleksandr Ivànovitx Tíkhonov -en rus, Александр Иванович Тихонов - (Úiskoie, 2 de gener de 1947) va ser esportista soviètic que va competir en biatló. Va ser president de la Federació Russa de Biatló entre els anys 1996 i 2008, i vicepresident de la Unió Internacional de Biatló (IBU) entre 2002 i 2009.
Va participar en quatre Jocs Olímpics d'Hivern, entre els anys 1968 i 1980, obtenint en total cinc medalles: or i plata en Grenoble 1968, or en Sapporo 1972, or en Innsbruck 1976 i or en Lake Placid 1980. Va guanyar 17 medalles en el Campionat Mundial de Biatló entre els anys 1967 i 1979.

## Palmarès internacional

Juegos Olímpicos :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1968 | Grenoble ( França) | 1 | Relleu |
| 1968 | Grenoble ( França) | 2 | Individual |
| 1972 | Sapporo ( Japó) | 1 | Relleu |
| 1976 | Innsbruck ( Àustria) | 1 | Relleu |
| 1980 | Lake Placid ( Estats Units) | 1 | Relleu |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1967 | Altenberg ( RDA) | 2 | Relleu |
| 1969 | Zakopane ( Polònia) | 1 | Individual |
| 1969 | Zakopane ( Polònia) | 1 | Relleu |
| 1970 | Östersund ( Suècia) | 1 | Individual |
| 1970 | Östersund ( Suècia) | 1 | Relleu |
| 1971 | Hämeenlinna ( Finlàndia) | 1 | Relleu |
| 1971 | Hämeenlinna ( Finlàndia) | 2 | Individual |
| 1973 | Lake Placid ( Estats Units) | 1 | Individual |
| 1973 | Lake Placid ( Estats Units) | 1 | Relleu |
| 1974 | Minsk ( Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques) | 1 | Relleu |
| 1975 | Anterselva ( Itàlia) | 2 | Relleu |
| 1976 | Anterselva ( Itàlia) | 1 | Velocitat |
| 1977 | Lillehammer ( Noruega) | 1 | Velocitat |
| 1977 | Lillehammer ( Noruega) | 1 | Relleu |
| 1977 | Lillehammer ( Noruega) | 3 | Individual |
| 1979 | Ruhpolding ( RFA) | 2 | Individual |
| 1979 | Ruhpolding ( RFA) | 3 | Relleu |

## Referències

* ↑ «Alexandr Tíjonov» en la base de dades de la IBU (anglès)
# Entitat metropolitana

Una Entitat metropolitana, a Catalunya, és una entitat local integrada pels municipis compresos en el territori corresponent, amb personalitat jurídica pròpia i amb plena capacitat per a l'exercici de les seves competències. Li correspon la planificació, la coordinació i la gestió dels serveis municipals que, per les característiques econòmiques, socials i urbanes concurrents en els àmbits territorials respectius, facin necessària una actuació d’abast supramunicipal.

## Referències

* ↑ «Els ens locals de Catalunya». [Consulta: 14 febrer 2021].
# Campionat del Món de Trial 1982

La temporada de 1982 del Campionat del Món de trial fou la 8a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 12 proves puntuables, celebrades entre el 21 de febrer i el 19 de setembre.
Aquella temporada fou la primera que guanyava el campionat un pilot amb una motocicleta amb motor de quatre temps. Fou Eddy Lejeune amb l'Honda, un binomi que iniciava així una llarga etapa de domini d'aquest esport.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Eddy Lejeune | Honda | 162 |
| 2 | Bernie Schreiber | SWM | 127 |
| 3 | Gilles Burgat | Fantic | 126 |
| 4 | Toni Gorgot | Montesa | 78 |
| 5 | Thierry Michaud | SWM | 48 |
| 6 | Danilo Galeazzi | SWM | 47 |
| 7 | Ulf Karlson | Montesa | 43 |
| 8 | Charles Coutard | Bultaco | 24 |
| 9 | John Lampkin | Armstrong | 23 |
| 10 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 23 |

## Referències

* «FIM Trial World Championship. 1982» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Plectrohyla teuchestes

Plectrohyla teuchestes és una espècie de granota endèmica de Guatemala.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Acevedo, M. & Smith, E. 2004. Plectrohyla teuchestes. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.