OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciril Bofill

Ciril Bofill (Vall de Santa Creu, 1577 — Mataró, 1630) fou un frare caputxí i catedràtic de retòrica a la Universitat de l'Estudi General a la ciutat de Barcelona —14 anys abans de fer-se frare. Una de les seves obres essencials va ser Compendio del arte de retórica, obra publicada l'any 1619, avui molt difícil de localitzar.
Diversos estudiosos el consideren l'autor del vers "Pus parla en català, Déu li'n don glòria", una mena d'axioma molt repetit durant la Renaixença i en els discursos dels Jocs Florals. El vers és la frase conclusiva del primer dels tres sonets que va dedicar anònimament a Jeroni Pujades en ocasió de publicar el primer volum de la seva Crònica universal (1609), promocionat a partir d'una captura a la gramàtica de Josep Pau Ballot.

## Referències

* ↑ Palau i Dulcet, Antoni. Manual del librero hispano-americano: inventario bibliográfico de la producción científica y literaria de España y de la América Latina desde la invención de la imprenta hasta nuestros dias… XIX. Barcelona: Librería Palau, 1967. p 416.
* ↑ Basili de Rubí. Necrologi dels frares menors caputxins de la província de Catalunya i Balears 1578-1944. Barcelona: Convent de Caputxins de Sarrià, 1945. p 16.
* ↑ Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar una idea de la antigua i moderna literatura de Cataluña. Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836; Barcelona: Curial, 1973. p. 192. Cruz, a enciclopèdia Espasa, vol. 16, p. 641.
* ↑ Palau, ib
* ↑ Maduell, Àlvar. L’autor del vers ‘Pus parla en català…’ Sant Quirze del Vallès: Maduixer 24, 2018. (Ressenya: Valentí Serra de Manresa. Analecta sacra tarraconensia: Revista de ciències historicoeclesiàstiques. Vol 91, 2018. p. 335. [referència a “Dialnet”, 2019].)
* ↑ Ghanime, Albert. Joan Cortada: Catalunya i els catalans al segle XIX. Montserrat: 1995. p. 212.
* ↑ Miracle, Josep. La restauració dels Jocs Florals. Barcelona: 1960. p. 85
* ↑ Solà, Joan. A l'entorn de la llengua. Barcelona: 1977. p. 254-263.
* ↑ Rubió, Jordi. Història de la literatura catalana, III. Montserrat: 1986. p. 266.
# Gafarró caranegre

El gafarró caranegre (Crithagra capistrata) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc i boscos de ribera de les terres baixes des de Gabon, República del Congo, sud-oest, sud, sud-est i est de la República Democràtica del Congo, cap al sud fins l'oest, nord i nord-est d'Angola, nord de Zàmbia i Burundi.

## Referències

* ↑ «Gafarró caranegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Loxoneptera

Loxoneptera és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Loxoneptera albicostalis Swinhoe, 1906
* Loxoneptera carnealis Hampson, 1896

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Sin-Itiro Tomonaga

Sin-Itiro Tomonaga o Shinichirō Tomonaga (japonès: 朝永 振一郎, Tomonaga Shin'ichirō) (Tòquio, Japó 1906 - íd. 1979) fou un físic japonès guardonat amb el Premi Nobel de Física de 1965 juntament amb Richard Feynman i Julian Schwinger pel seu treball en electrodinàmica quàntica.

## Biografia

Va néixer el 31 de març de 1906 a la ciutat japonesa de Tòquio fill del filòsof Sanjūrō Tomonaga. El 1926 aconseguí ingressar a la Universitat Imperial de Kyoto per estudiar física, tenint com a professor el guanyador del Premi Nobel Hideki Yukawa.

### Recerca científica

Després de llicenciar-se treballà en el grup d'investigació de Yoshio Nishina, i mentre assistí a la Universitat de Leipzig col·laborà amb Werner Heisenberg. A l'inici de la participació del Japó en la Segona Guerra Mundial Tomonaga retornà al seu país, però va aconseguir poder realitzar la seva tesi doctoral continuant els seus treballs sobre els materials nuclears que havia iniciat al costat de Heisenberg.
Posteriorment fou nomenat professor a la Universitat d'Educació de Tòquio, estudiant el magnetró i la teoria del mesó establerta per Yukawa. El 1948 aplicà la seva teoria del supertemps en l'electrodinàmica quàntica i va descobrir la renormalització, simultàniament al físic nord-americà Julian Schwinger. El 1949 Robert Oppenheimer el convidà a participar en les seves investigacions a la Universitat de Princeton.
L'any següent retornà al seu país on va proposar el que actualment es coneix com a líquid de Tomonaga-Luttinger. El 1965 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física, al costat de Julian Schwinger i Richard Feynman, pels seus treballs fonamentals en electrodinàmica quàntica. En 1976 va rebre Gran Cordó de l'Orde del Sol Naixent.
Tomonaga morí a la ciutat de Tòquio el 8 de juliol de 1979.

## Referències

* ↑ «The Nobel Prize in Physics 1965» (en anglès). Nobel Prize. [Consulta: 7 juliol 2016].
# Bernat de Madagascar

El bernat de Madagascar(Ardea humbloti) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) propi de Madagascar, que habita manglars i aiguamolls de les terres baixes de l'oest i sud d'aquesta illa.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 210. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Alexandre de Cotièon

Alexandre (en grec antic: Ἀλέξανδρος) va ser un mestre de gramàtica de la Grècia romana nascut a Cotièon que va viure al segle ii.
Figura entre els instructors d'un emperador romà del grup dels antonins, probablement Marc Aureli. Va ser també preceptor del retòric Eli Aristides, qui va conservar un discurs, λόγος ἐπιτάφιος, pronunciat per Alexandre.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/131?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AlexanderSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 116. ]
# LAZ

LAZ. Método graduado de solfeo és un tractat de solfeig en cinc volums que inclou peces de grans compositors i músiques populars. Publicat el 1941, va tenir durant dècades una gran difusió a Catalunya i Alacant. En són autors el músic valencià Frederic Alfonso i Ferrer i els catalans Joan Baptista Lambert i Caminal, i Joaquim Zamacois i Soler. El nom és la sigla feta amb les inicials dels cognoms dels tres autors.

## Referències

* ↑ Joaquim Zamacois i Soler. Laz: Método graduado de solfeo (en castellà). Casa Editorial de Música Boileau, 1941.
# Ciril Cvetko

Ciril Cvetko (Vučja vas, 8 de gener de 1920 - Ljubljana, 18 de gener de 1999) va ser un compositor, director d'orquestra, divulgador musical i pedagog eslovè.

## Biografia

Ciril Cvetko, era germà del musicòleg Dragotin Cvetko, es va llicenciar en direcció i composició a l'Acadèmia de Música de Ljubljana el 1948, on va estudiar a Praga i París. Del 1945 al 1947 va ser el cap del departament de música i director del Cor de Cambra de Radio Ljubljana, i del 1947 al 1951 va ser el cap del departament d'art i el director artístic de la pel·lícula Triglav. Des de 1951-1955 va ser director i director de l'Òpera de Maribor i des de 1956 va treballar a l'Òpera de Ljubljana. Entre 1965 i 1970 va ser director de la Filharmònica Eslovena i de 1975-1979 director i 1979-1981 director artístic de l'Òpera de Ljubljana. En els anys 1945−1978, va donar conferències sobre els fonaments de la direcció i del cor a l'Acadèmia de Música de Ljubljana i va dirigir el seu estudi d'òpera. Com a director d'un ampli repertori d'òpera i concerts, va destacar en la precisió tècnica i la interpretació estilísticament fidel. La seva activitat editorial també és extensa i també ha escrit dos llibres populars.
Ja participava en la composició com a participant de la lluita per l'alliberament nacional i, a finals dels anys cinquanta, havia creat diverses composicions orquestrals i vocals extenses, en les quals combinava tradició i expressió musical moderna. També va escriure música cinematogràfica. Després de 1945, va escriure assajos i introduccions a edicions d'obres de compositors partidaris (Simfonia de Marjan Kozina, 1970; Partisan Solo Songs 1945, 1971). Va rebre el premi Župančič el 1965 per la seva obra.

## Obres

* Cançó artificial partidària / Enregistrament de so / (COBISS)
* Prlekija hosting (COBISS)
* Una mirada a l'art de la música (COBISS)
* L'Opera i els seus mestres. (1963). Ljubljana: Mladinska knjiga.

## Referències

* ↑ data.bnf.fr: platforma za odprte podatke — 2011.
* ↑ Enciklopedija Slovenije. (1988). Knjiga 2. Ljubljana: Mladinska knjiga.

## Enllaços externs

* Slovenska-Biografija.si - Ciril Cvetko (eslovè)
# Frenesí devorador

El frenesí devorador és un comportament que es produeix quan una sobresaturació de disponibilitat d'aliments porta a una alimentació ràpida per part d'animals depredadors. Per exemple, un gran banc de peixos pot fer que taurons pròxims entrin en un frenesí devorador. Això pot fer que els taurons se sobreexcitin, mossegant tot el que es mogui, fins i tot l'un a l'altre o qualsevol altra cosa que tinguin a l'abast. El terme es fa servir particularment sovint en referència als taurons, pel fet que són uns dels depredadors més temuts.

## Referències

* ↑ Bright, Michael. The private life of sharks : the truth behind the myth. Mechanicsburg, PA: Stackpole Books, 2000. ISBN 0-8117-2875-7.
# Loxodon macrorhinus

Loxodon macrorhinus és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 98 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a Indonèsia, Japó i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ White W.T., P.R. Last, J.D. Stevens, G.K. Yearsley, Fahmi i Dharmadi, 2006. Economically important sharks and rays of Indonesia [Hiu dan pari yang bernilai ekonomis penting di Indonesia]. Australian Centre for International Agricultural Research, Canberra, Austràlia.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Müller, J. & F. G. J. Henle 1838-1841. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Berlin. Plagiostomen: i-xxii + 1-200, 60 pls.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Soiuz TMA-14

La Soiuz TMA-14 (rus: Союз ТМА-14, Unió TMA-14) és un vol Soiuz a l'Estació Espacial Internacional, que es va llançar el 26 de març de 2009. Transporta dos tripulants de l'Expedició 19 així com el turista espacial Charles Simonyi en el seu vol pagat a l'estació espacial. La TMA-14 és el vol número 101 d'una nau Soiuz, incloent els llançaments fallits, tanmateix serà el número 100 en enlairar-se i aterrar amb passatgers, ja que la Soiuz 34 va ser llançada sense tripulació per reemplaçar a la Soiuz 32, que va aterrar buida.
La Soiuz TMA-14 continuarà acoblada a l'estació espacial durant la resta de l'Expedició 19 per utilitzar-la com a vehicle d'escapada en cas d'emergència.

## Tripulació
### Tripulants que aterraran i s'enlairaran de l'EEI Expedició 19

* Guennadi Pàdalka (3) - Comandant - RSA
* Michael Barratt (1) - Enginyer de Vol 1 - NASA

### Se n'anirà

* Charles Simonyi (2) - Turista espacial - Hongria / Estats Units

### Es quedarà

* Aidin Aimbetov (1) - Enginyer de vol - Kazakhstan

### Estat del turisme espacial

La Soiuz TMA-14 podria ser l'últim vol d'un turista espacial a l'Estació Espacial Internacional. Amb la retirada del transbordador espacial i l'extensió de la tripulació de l'estació a sis tripulants, totes les posicions de la Soiuz en el futur immediat haurien de ser ocupades per les tripulacions de les expedicions, almenys fins i tot que una altra nau espacial, probablement l'Orion, pugui donar servei a l'Estació Espacial Internacional.

## Tripulació de reserva

* Maksim Surayev - RSA
* Shannon Walker - NASA
* Esther Dyson - Estats Units

## Referències

* ↑ «The 100 th Soiuz flight that (maybe) isn't». collectSPACE (10 d'octubre del 2008)
* ↑ NANSA (2008). «NASA Assigns Crews for STS-127 and Expedition 19 Missions Arxivat 2020-02-25 a Wayback Machine.». NASA
* ↑ http://www.spaceadventures.com/index.cfm?fuseaction=news.viewnews&newsid=639 Arxivat 2008-10-15 a Wayback Machine.
# Balistes punctatus

Balistes punctatus és un peix teleosti de la família dels balístids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 60 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des del Marroc fins a Angola, incloent-hi Madeira, Canàries i Cap Verd).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# An-Nàssir ibn al-Ghàlib bi-L·lah

An-Nàssir ibn al-Ghàlib bi-L·lah fou un príncep sadita fill d'Abd-Al·lah al-Ghàlib (1557–1574).
En vida del seu pare fou governador de Tadela, però a la seva mort el seu germà Mahàmmad (II) al-Maslukh (1574-1576) el va empresonar, fins que el seu oncle Abd-al-Màlik al-Ghazi va prendre el poder (1576-1578) i el va alliberar.
Després de la batalla de Kasr al-Kabir (4 d'agost de 1578) en la qual va morir Abu Marwan Abd al-Malik, an-Nàssir es va refugiar a Arzila, possessió portuguesa, des d'on va anar a la cort castellana. El rei de Regne d'Espanya el va enviar a la seva plaça forta de Melilla sota vigilància però amb comoditats, esperant que un dis li pogués ser útil. Va restar a la ciutat fins al 14 d'abril de 1595.
Allí va poder formar un nombrós grup de partidaris i en la data esmentada va sortir al seu front i es va dirigir a Taza que va ocupar. Diverses tribus se li van unir. Els notables del sultanat estaven cansats d'Àhmad al-Mansur que els imposava una autoritat absoluta i exercia un poder ferri, i quasi tots volien el triomf del rebel. El sultà va enviar un exèrcit a Taza que fou derrotat augmentant el prestigi d'an-Nàssir.
Àhmad al-Mansur va enviar llavors un segon exèrcit manat pel seu fill Al-Mamun ibn Àhmad, governador de Fes, i aquesta vegada an-Nàssir fou derrotat i va fugir cap a Taza i després va abandonar aquesta ciutat. Es va refugiar a Lejabia al Dejabl al-Zabib, on fou atrapat per Al-Mamun, que li va lliurar un altre combat en el qual el rebel va morir (1596).

## Bibliografia

* Muhammad al-Saghir ibn al-Hadjdj ibn Abd Allah al-Wafrani, Nozhet-el hādi bi akhbar moulouk el-Karn el-Hadi (Histoire de la dynastie saadienne au Maroc : 1511-1670), traduït i publicat per O. Houdas, Ernest Leroux, París, 1889
# LH54-425

LH54-425 és un parell de grans estrelles blaves situades en el Gran Núvol de Magalhães. L'estrella principal (tipus espectral O3) és una de les més calentes conegudes, mentre que la secundària és de tipus O6. S'espera que en pocs milions d'anys tots dos s'expandeixin en supergegants vermelles i que acabin les seves vides en supernoves.

## Referències

* ↑ «The masses, and the mass discrepancy of O-type stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 25-11-2010, pàg. 98–98. DOI: 10.1051/0004-6361/201014491.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 Marta Sewilo «Spitzer SAGE infrared photometry of massive stars in the Large Magellanic Cloud». Astronomical Journal, 4, 20-08-2009, pàg. 1003–1021. DOI: 10.1088/0004-6256/138/4/1003.

## Enllaços externs

* http://fusegi.pha.jhu.edu/fuse/c6trg.legstd.list Arxivat 2012-03-17 a Wayback Machine.
* http://news.softpedia.com/news/Cosmic-Clash-of-The-Titans-The-Largest-and-Brightest-Stars-in-the-Universe-55893.shtml
* http://www.ambienteemfoco.com.br/?p=4478 Arxivat 2012-02-11 a Wayback Machine.
* http://jumk.de/astronomie/big-stars/lh54-425.shtml
# Le Voyage de la famille Bourrichon

Le Voyage de la famille Bourrichon (conegut en anglès com The Voyage of the Bourrichon Family o The Voyage of the Family Bourrichon) és una pel·lícula muda francesa del 1913 dirigida per Georges Méliès, basada en una comèdia de music-hall d'Eugène Labiche. És una comèdia en l'estil de Max Linder, i és destacable per ser la última pel·lícula dirigida per Méliès.

## Sinopsi

Perseguits pels seus deutors, la família Bourrichon decideix fugir. Fan un terrible viatge en tren i passen una nit en una fonda embruixada abans de ser atrapats i haver de pagar els seus deutes.

## Producció

Com totes les pel·lícules de Méliès de 1911-1912, Le Voyage de la famille Bourrichon es va fer sota la supervisió de Charles Pathé i va ser planejada per a l'estudi Pathé Frères. La pel·lícula probablement va ser completada per Méliès a finals de 1912 (o possiblement principis de 1913), i es va anunciar com a pròxima estrena al Ciné-Journal francès al maig. 1913. Alguns comptes afirmen que Pathé no el va llançar mai.
La pel·lícula es va suposar perduda fins a l'any 2000, però va ser redescobert a temps per ser inclòs en una col·lecció de DVD de 2008 de pel·lícules de Méliès.

## Referències

* 1 2 Méliès, Georges (2008), Georges Méliès: First Wizard of Cinema, Los Angeles: Flicker Alley, ISBN 978-1893967359
* 1 2 3 Frazer, John (1979), Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès, Boston: G. K. Hall & Co., pàg. 52–53, ISBN 0-8161-8368-6
* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 356, ISBN 9782732437323
* 1 2 Hammond, Paul (1974), Marvellous Méliès, Londres: Gordon Fraser, p. 80, ISBN 0-900406-38-0
* 1 2 Malthête & Mannoni 2008, p. 29
* ↑ Ezra, Elizabeth (2000), Georges Méliès, Manchester: Manchester University Press, p. 159, ISBN 0-7190-5395-1

## Enllaços externs

* Le Voyage de la famille Bourrichon a Dailymotion
# Fréixere d'en Betlem

El Fréixere d'en Betlem (Fraxinus angustifolia) és un arbre que es troba a Usall (Porqueres, el Pla de l'Estany), el qual és un dels freixes de fulla petita més grans de tot Catalunya.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 5,24 m.
* Perímetre de la base del tronc: 7,72 m.
* Alçada: 18,62 m.
* Amplada de la capçada: 21,59 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 227 m.

## Entorn

Aquest freixe (fréixera en nom local) es troba en un extrem dels camps de Can Vila. Són camps amb gira-sol a prop de la carretera, on creix un bosquet d'aspecte riberenc que beu de l'aigua del Clot d'Espolla. Hi ha diverses menes d'arbres com l'om, el gatell, el roure martinenc, el lledoner i l'auró blanc; arbusts com l'aranyoner, l'aladern, la gavarrera, el sanguinyol i l'arç blanc; enfiladisses com l'esbarzer, l'heura, la rogeta i la corretjola, i altres plantes com l'esparreguera boscana, el galzeran, el crespinell, la dent de lleó, la verdolaga, la tomaquera del diable, l'amarant, el blet i l'estramoni. S'hi observen tudons, gafarrons, pit-roigs, gaigs i rastres de senglar arreu.

## Aspecte general

El seu aspecte és aparentment bo, tot i haver estat esmotxat (o trencat per un llamp o una ventada en el passat), la qual cosa li va causar el creixement de vuit besses o braços, que el fan molt peculiar. Globalment, l'arbre no sembla delmat en cap grau, excepte per una determinada presència de descomposició a la soca, que sembla ser-hi activa des de fa anys, però no de manera perillosa per a l'arbre. Té un bardissar pels voltants que no li fa cap bé.

## Accés

Des de Banyoles cal agafar la carretera C-66 en direcció a Serinyà, però trenquem una mica abans d'arribar al punt quilomètric 50, a l'esquerra, en direcció al poblet d'Usall. Travessem els boscos d'Usall i el mas de Can Llors i, pocs metres després, passarem per una factoria alimentària. Girem al següent trencall a l'esquerra, seguim recte i veurem a la dreta una masia (Can Vila) on aparcarem. El freixe és al costat dels camps, a tocar de la carretera, a uns 200 metres de la masia, aproximadament al punt quilomètric 48,6 de la C-66. GPS 31T 0480310 4666492.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 172-173.
# Soiuz TM-31

La Soiuz TM-31 va ser el primer vol d'una nau espacial Soiuz en acoblar-se amb l'Estació Espacial Internacional (ISS). Va ser llançat a finals del 2000 amb una nau Soiuz-TM transportant a l'Expedició 1 de l'ISS, la primera tripulació de llarga duració de l'ISS. Va ser llançat des de Rússia a les 07:52 UT el 31 d'octubre de 2000 per un coet Soiuz-U.
La tripulació consistia en dos cosmonautes russos Iuri Guidzenko i Serguei Krikaliov, i l'astronauta estatunidenc William Shepherd. Guidzenko va ser el Comandant de la tripulació, però un cop a bord de l'estació, Shepherd es va convertir en Comandant de la missió de llarga duració, l'Expedició 1.
La nau espacial va servir com a vehicle d'escapada d'emergència de la tripulació mentre va romandre acoblada a l'ISS. La tripulació de l'Expedició 1 va tornar a la Terra a través del Transbordador Espacial durant el STS-102 en el març del 2001, i la nau Soiuz TM-31 es va mantenir a l'estació disponible per a l'Expedició 2. A l'abril de 2001 una altra nau espacial, la Soiuz TM-32, va arribar a l'estació, i va assumir responsabilitats com a bot salvavides de l'estació. La tripulació va ser enlairada per una Soiuz TM-32, que va incloure el primer turista espacial pagant, en Dennis Tito, que va tornar a la Terra al maig a bord del Soiuz TM-31. La missió de visita en què Tito formava part que es denomina de vegades ISS EP-1.

## Tripulació

| Posició | Tripulació de llançament | Tripulació d'aterratge |
| Comandant | Iuri Guidzenko, RKA Segon vol espacial | Talgat Mussabàiev, RKA Tercer vol espacial |
| Enginyer de Vol | Serguei Krikaliov, RKA Cinquè vol espacial | Iuri Baturin, RKA Segon vol espacial |
| Enginyer de Vol/Participant del Vol Espacial | William Shepherd, NASA Quart vol espacial | Dennis Tito, SA Primer vol espacial Turista |

## Acoblament amb l'ISS

* Acoblat a l'ISS: 2 de novembre de 2000, 09:21 UTC (al port de popa del Zvezda)
* Desacoblat de l'ISS: 24 de febrer de 2001, 10:06 UTC (del port de popa del Zvezda)
* Acoblat a l'ISS: 24 de febrer de 2001, 10:37 UTC (al port nadir del Zarià)
* Desacoblat de l'ISS: 18 d'abril de 2001, 12:40 UTC (del port nadir del Zarià)
* Acoblat a l'ISS: 18 d'abril de 2001, 13:01 UTC (al port de popa del Zvezda)
* Desacoblat de l'ISS: 6 de maig de 2001, 02:21 UTC (del port de popa del Zvezda)

## Referències

* ↑ «Soyuz ISS Missions». NASA. Arxivat de l'original el 2011-12-02. [Consulta: 18 abril 2013].
* ↑ «ISS: 10 Years of Human Space Mission». Russian Federal Space Agency. Arxivat de l'original el 2012-03-01. [Consulta: 18 abril 2013].
# Beit Ta'mir

Beit Ta'mir (àrab: خربة بيت تعمر, Ḫirbat Bayt Taʿmir) és una vila de la governació de Betlem, al centre de Cisjordània, situada 6 kilòmetres al sud-oest de Betlem. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina (PCBS), tenia 1.547 habitants en 2016. La vila rep el nom per la tribu beduïna 'Arab al-Ta'mira de l'àrea de Betlem, i amb Tuqu' i Za'atara forma el grup de viles 'Arab al-Ta'mira.

## Referències

* ↑ «Projecció de població pel Districte de Betlem, ordenat per municipis, 2006- 2016». Arxivat de l'original el 2013-11-22. [Consulta: 2 octubre 2017].
# Lampri Eli

Lampri Eli o Eli Lampri (llatí Lamprius Aelius o Aelius Lamprius) fou un dels sis escriptors que participaren en la confecció de l'anomenada Història Augusta (Scriptores Historiae Augustae).
El seu nom està lligat a les biografies de Còmmode, Marc Aureli, Elagàbal i Alexandre Sever, però no se sap qui les va escriure realment, i és possible que la seva intervenció a l'obra fos en realitat sobre altres parts.
# Jetpur Virani

Jetpur Virani fou una branca del principat de Jetpur, originada en Viro, el fill gran del fundador de l'estat Naja Desa. La branca es va subdividir; les branques de Jetpur Vadia i Jetpur Naja Kala, i subbranques de Jetpur Oghad Virani i Jetpur Khantad Virani, deriven d'aquesta branca.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.