OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Sánchez Blanco

Pedro Sánchez Blanco (Madrid, 21 de gener de 1838–1885/1902) va ser un pintor espanyol especialitzat en el paisatge.
Va estudiar dibuix amb Inocencio Borghini. Després va passar dos anys a l'estudi de Carlos Luis de Ribera, on va estudiar pintura fins que va ser aconseguir ser alumne pensionat per l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, on de fet continuà sent deixeble de Ribera. El mes de juny de 1857 va obtenir beca per formar-se a l'estranger i va residir durant uns anys a París i Brussel·les, completant la seva formació amb Adrien Dauzats, Jean-Joseph Bellel i Willem Roelofs. Durant els anys 60, per mediació de Teodoro Ponte va conèixer a Charles Daubigny, mestre de l'escola de Barbizon, amb el que va viatjar per Bèlgica i els Països Baixos.
A la seva tornada a Espanya, segons Ossorio va instal·lar-se a Madrid, mentre hom afirma que s'instal·là amb Marià Fortuny a Granada. Autor especialitzat en paisatge, va participar diversos anys a l'Exposició Nacional de Belles Arts entre 1856 i 1866, arribant a assolir algunes mencions honorífiques, i també va enviar-ne a la Universitat de París el 1855. També va conrear en menor mesura el retrat, participant, per exemple, en la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya amb els retrats dels visigots Liuva i Teodoric.
Va ser vicepresident de la Societat Protectora de Belles Arts que va fundar Antonio Esquivel i secretari del Museu del Prado.

## Referències

* 1 2 3 4 5 S. B. I. «Sánchez Blanco, Pedro» (en castellà). Enciclopedia. Museu del Prado. [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «Sánchez Blanco, Pedro» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 7 febrer 2021].
* 1 2 3 4 5 6 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 621-622.
# Rossend Perelló i Casellas

Rossend Perelló i Casellas (Gironella, Berguedà, 1912 — Barcelona, 13 d'abril de 1976) fou un escriptor i un poeta d'arrels tradicionals.
Va participar en nombrosos certàmens literaris. Als Jocs Florals de Montblanc va guanyar el premi de la Flor Natural el 1956 per la poesia L'amor saborosa. I el 1960 va guanyar un accèssit al Premi Joan Santamaria per la novel·la Bob, fanalet vermell.
Es va casar amb Maria Assumpta Losa Ortiz de Arril i va tenir tres fills: Maria Rosa, Esperança i Carles.

## Obra
### Poesia

* L'enyor i les noces (1935)
* Camí de Maria (1948)
* Bonics (1952)
Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona
* Tríptic (1932)
* Evocació (1932)
* A una noia incompresa (1932)
* L'Amor enganyosa (1933)
* L'encís de l'ocellada (1933)
* El camí amarg (1933)
* El dolç captiveri (1933)

### Novel·la

* El president signa els dimarts (1954)

### Teatre

* Tres de servei (1958)

## Referències

* 1 2 Necrològica a "La Vanguardia", dimecres, 14 d'abril de 1976, pàgina 29 PDF
* ↑ «Rossend Perelló i Casellas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://www.martilhuma.cat/diccionari.php?abc=p Arxivat 2014-05-15 a Wayback Machine.
* ↑ http://penyajoansantamaria.blogspot.com/2008/04/premis-joan-santamaria.html
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals
# Salim Alafenisch

Salim Alafenisch (àrab: سليم الأفنيش, Salīm al-Afanīx) (desert del Nègueb, 20 de novembre de 1948) és un escriptor palestí. Fill d'un cap beduí, la seva infància va transcórrer al costat del ramat de camells del seu pare i als catorze anys va aprendre a llegir i a escriure. Va estudiar a Natzaret i després d'un any d'estada al Princeton College de Londres, va estudiar etnologia, sociologia i psicologia a Heidelberg (Alemanya). El seu primer llibre va ser publicat el 1988 i les seves obres han estat traduïdes a diversos idiomes. S'han traduït al castellà El mercader de incienso (Siruela, 1992) i Amira, princesa del desierto (Siruela, 1995). Amb les seves narracions, Alafenisch aconsegueix transmetre una imatge colorista i viva dels beduïns i de la seva cultura.

## Referències

* ↑ Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
# Pau Ribes i Culla

Pau Ribes i Culla (Canyamars, Dosrius, 1 de setembre de 1995) és un nedador sincronitzat català. Ha guanyat quatre medalles de bronze al Campionat d'Europa de natació de 2016 i 2018.

## Trajectòria

Pau Ribes va representar per primera vegada a Espanya amb tan sols 19 anys al Campionat del Món de natació de 2015, disputat a Kazan, en el qual va competir a la prova de rutina lliure mixta, formant duet amb Gemma Mengual. Van obtenir la cinquena posició a la final després d'aconseguir uns meritoris 86.800 punts.
Després dels bons resultats de Kazan, al Campionat d'Europa de natació de 2016 de Londres va realitzar dues proves al costat de Berta Ferreras, la rutina tècnica mixta i la lliure mixta. A la primera van guanyar la medalla de bronze després d'aconseguir 82.0645, a poc més de 4 punts de la medalla de plata, que va aconseguir un duet italià. A la prova lliure van signar una altra medalla de bronze amb una puntuació de 86.2667 punts, quedant-se aquesta vegada a menys d'1 punt de la plata, aconseguida de nou per un duet italià.
Al Campionat del Món de natació de 2017 de Budapest va competir de nou amb Berta Ferreras, aconseguint la cinquena posició en el duet de rutina tècnica mixta amb 84.3336 punts a la final i, de nou, la cinquena posició a la prova de rutina lliure mixta amb 85.7333 punts.
Al Campionat d'Europa de natació de 2018, disputat a Glasgow, va revalidar la medalla de bronze a la prova de rutina tècnica mixta, formant duet amb Berta Ferreras, després d'aconseguir 82.3217 punts. A la prova de rutina lliure mixta també va aconseguir revalidar la medalla de bronze.
Al Campionat del Món de natació de 2019 de Gwangju, competint al costa d'Emma García a les modalitats de rutina lliure mixta i rutina tècnica mixta, no va aconseguir medalla. A la prova tècnica mixta van quedar en sisè lloc amb 83.7049 punts, a 5 punts de la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Pau Ribes: tendresa i valentia». EsportiuMaresme.cat. [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ «Pau Ribes y Berta Ferreras quintos en el dúo técnico» (en castellà). Marca.com, 21-07-2017. [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ «Pau Ribes y Berta Ferreras bronce en dúo mixto técnico» (en castellà). Europapress.es, 03-08-2018. [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ «Final results» (pdf) (en anglès). Arxivat de l'original el 7 agost 2018. [Consulta: 13 agost 2018].
* ↑ «Ribes y García acaban sextos la final del dúo mixto técnico con el oro para Rusia» (en castellà). Marca.com, 15-07-2019. [Consulta: 17 juliol 2019].
# Pau Pérez de Pedro

Pau Pérez de Pedro (Barcelona, 1949) és un geògraf, geòleg, espeleòleg i dirigent esportiu.

## Biografia

Des que el 1964 es va iniciar en l'espeleologia, va participar en nombroses expedicions i en més de vint-i-cinc rescats com a coordinador de socors tant de la Federació Catalana d'Espeleologia com de l'Espanyola. Va ser el primer president de la Federació Catalana d'Espeleologia quan el Comitè Català d'Espeleologia, que presidia des de 1975, es va independitzar a finals de desembre de 1979 de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya, de la qual depenia, i es va constituir com a Secció Catalana d'Espeleologia a l'espera del seu reconeixement com a federació. Va deixar la presidència de la federació catalana el 1981, per ser president de la primera Federació Espanyola fins al 1992. La presidència de la federació espanyola, el va portar a ser també membre del Comitè Olímpic Espanyol, del qual va ser vicepresident (1991-2001), i el seu representant a la Comissió de Medi Ambient del Comitè Olímpic Internacional (CIO) i del Consejo Superior de Deportes, del qual va ser subdirector general d'Esports (1993-1996), i actualment n'és membre de mèrit.del COE
També va ser membre de la Unió Europea d'Espeleologia i director del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac del 1989 al 2005.
Ha escrit diversos articles sobre espeleologia, com El Dr. Español i la Federació d'Espeleologia (1988), El Quaternari a la conca alta de la riera de les Arenes (1996) i Análisis de los accidentes espeleológicos en España durante el período 1992-1996 (1997), Olor de podrit. El despropòsit del Garraf (2006), La cueva 5 d'agost (2015). Tens un món per descobrir en l'espeleologia (1995). Espeleologia. Manual Pràctic (2018), Complex Berta: història d'una mina (2018). el manuscrito de la caja de galletas (2024).Sobre natura i medi ambient ha escrit més d'un centenar d'articles.
Ha rebut les distincions de l'Orde Olímpic del Comitè Olímpic Internacional (CIO) el 2001, l'Orde Olímpic del Comitè Olímpic Espanyol el 2008 i el Reial Orde del Mèrit Esportiu en categoria de plata (1993) i d'or, el 2011.
Ha estat assessor tècnic de la Direcció General de Prevenció i Extinció d'Incendis i Salvament de Catalunya per a la valoració del Concurs d'Especialistes en rescat de muntanya el 1985, ha col·laborat amb la Protecció Civil de l'Estat per a l'assessorament en rescats de muntanya i la construcció de l'Escola de Protecció Civil entre el 1986 i el 1992, també va col·laborar en l'elaboració de la proposta de la Ley del Deporte el 1993.

## Referències

* ↑ «Pau Pérez de Pedro». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Pau Pérez, medalla d'or al Mèrit Esportiu». Butlletí Intern. Diputació de Barcelona, 01-11-2011. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Saadet I Giray

Saadet I Giray (1494-1540) fou kan de Crimea (1524-1532), germà de Mehmed I Giray i fill de Meñli I Giray. Fou imposat al tron pel sultà otomà a través del beg dels Shirin, Memish Beg. El seu deposat nebot Ğazı I Giray fou nomenat khalgay però assassinat poc després el seu lloc el va ocupar un altre nebot, Devlet Giray.
Va demanar l'aliança del gran príncep Basili III de Moscou on exposava que era aliat d'Astracan, dels nogais, circassians i tumians, germà de Sihab I Giray de Kazan (1521-1524) i dominador dels vlacs. Saadet va exagerar el seu poder i el gran príncep ho sàvia però estava disposat a fer el tractat per evitar les ràtzies des de la Taurida i d'altra banda el kan de Kazan s'havia declarat vassall de l'Imperi Otomà i això va provocar l'atac del país pels russos i la fugida de Sahib Giray que va deixar al front el seu nebot Safa Giray de només 13 anys.
Saadet Giray tenia moltes costums turques el que el va fer impopular. El seu nebot Islam, germà del kan Ghazi I Giray, va esdevenir el seu rival; dos conflictes armats es van succeir i la situació només es va arranjar quan Saadet va designar a Islam com a khalgay. Després va fer una incursió a Lituània.
Els ambaixadors de Crimea havien arribat a Moscou quan Basili III va saber que Islam marxava contra Moscòvia; les tropes russes es van dirigir a l'Oka i van establir campaments a diverses ciutats de la zona; llavors els tàtars van aparèixer sobtadament al districte de Riazan que van començar a devastar i van amenaçar Kolomna i Moscou, però finalment foren rebutjats pels russos. Yanglitch Mirza, un dels principals lloctinents d'Islam Giray, fou fet presoner; Basili III va fer matar als ambaixadors però després se'n va penedir i va escriure al kan que havien estat morts en un tumult popular. El kan va rebutjar la seva participació en l'atac d'Islam que segons deia l'havia fet pel seu compte (1527). Mentre les tropes tàrtares van seguir atacant els districtes de Bidef i Tula.
Mancat de suport, el 1533, després d'un regnat de 9 anys i tres mesos, va abdicar en Islam Giray i junt amb Devlet Giray va marxar a Constantinoble, on fou ben rebut pel sultà i va participar en les guerres contra Pèrsia en les quals va adquirir considerable fama. Va viure a l'imperi durant set anys fins que va morir el 1540 amb 46 anys. Va encunyar diverses monedes.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Pedro

«Pedro» té aquests significats:
* Pedro Rodríguez Ledesma, futbolista canari
* Pedro Almodóvar, cineasta
* Pedro Agramunt Font de Mora, polític valencià
* Pedro Solbes Mira, polític valencià
* Pedro Martínez de la Rosa, pilot d'automoviliste català
* Pedro Nueno Iniesta, enginyer industrial de Barcelona
* Pedro Delgado Robledo, ciclista professional
# Pedro Acacio Sandoval

Pedro Acacio Sandoval (Villarrobledo, Albacete, 1870 - Villarrobledo, 28 de juliol de 1936) fou un polític espanyol.
Pedro Acacio y Sandoval nasqué a Villarrobledo el 1870, pertanyia a una de les famílies benestants de la ciutat. Casat amb Mery de la Peña Acacio, propietari del Diario de Albacete, diputat agrari el 1933 i després de la CEDA.

## Biografia

Durant el seu primer període d'activitat política va ser monàrquic conservador, presidint la Diputació d'Albacete entre el 4 de maig de 1915 i l'1 de maig de 1917.
En 1931, el 29 de gener, va prendre possessió com a regidor de Villarrobledo, localitat de la qual va arribar a ser alcalde. Amb l'arribada de la Segona República Espanyola es va presentar per primera vegada a diputat en Corts com a agrari independent, però no fou escollit. No obstant això, a les eleccions generals espanyoles de 1933 va aconseguir un escó després de presentar la seva candidatura per Unió Agrària Provincial. A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou reelegit com a candidat de la CEDA al costat d'Antonio Bernabeu Yeste, d'Acció Popular, i Mateo Sánchez Rovira, del Partit Agrari, dins de la candidatura del Centredreta.
Va morir en començar de la Guerra Civil, afusellat al cementiri de Villarrobledo la nit del 27 al 28 de juliol de 1936.

## Referències

* ↑ Llibre Presidents

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Pedro Abrunhosa

Pedro Machado Abrunhosa (Porto, 20 de desembre de 1960) és un cantant i compositor portuguès.

## Biografia

El seu primer disc, Viagens va a ser el número 1 en llistes de vendes, i l'àlbum "Longe" fou presentat a la Casa da Música, a Porto, el 2 de maig de 2010, arribant a ser disc de platí.
El 23 de maig de 2010, es presentà, en un duet, al costat de la diva brasilera Ivete Sangalo, durant la gala d'entrega dels Globus d'Or, promoguda per la SIC Portugal. En aquesta trobada, els dos van cantar una cançó escrita pel mateix Abrunhosa anomenada "Fazer o que ainda não foi feito" (fer allò que encara no ha estat fet).
El 2010 actuà com a convidat especial al festival anual portuguès Portugal Convida que va tenir lloc a Barcelona.

## Bandes sonores

Escriu i executa les bandes sonores de les pel·lícules: “A Carta” de Manoel de Oliveira (música incidental), “Amour en Latin”, de Serge Abramovic, “Adan i Eva” de Joaquim Leitão i “Novo Mundo” amb la base en imatges del dibuixant António. Compon també algunes peces de teatre com Possessos de Amor, A Teia e O Aniversário de Infanta i 150 anos De Bonfim.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 1994 - Viagens
* 1996 - Tempo
* 1999 - Silêncio
* 2002 - Momento
* 2007 - Luz
* 2010 - Longe
* 2011 - Coliseu (DVD)
* 2013 - Contramão
* 2018 - Espiritual

### Àlbums en directe

* 2003 - Palco (3CD)

### Extended Plays

* 1995 - F
* 1997 - Tempo - Remixes e Versões
* 1998 - Pedro Abrunhosa

### Enregistrament en DVD

* 2005 - Intimidade

## Referències

* ↑ «Vendas de discos 1994» (en portuguès). Top disco. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ ««Longe» de Pedro Abrunhosa chega à platina» (en portuguès). Disco digital, 05-01-2011.
* ↑ «Pedro Abrunhosa e Ivete Sangalo - Fazer o que ainda não foi feito (XV Gala Globos de Ouro)» (en portuguès). youtube. [Consulta: 25 juny 2011].
* ↑ «Portugal Convida». Arxivat de l'original el 2010-06-29. [Consulta: 5 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Pedro Abrunhosa - Lloc web oficial
# Samadhi Zendejas

Samadhi Zendejas (Ciutat de Mèxic, 27 de desembre de 1994) és una actriu mexicana. Va estudiar interpretació al Centro de Educación Artística de Televisa. El seu germà Adriano Zendejas és actor. Ha intervingut a televisió a: La Rosa de Guadalupe (2009), Atrévete a soñar (2009 - 2010), Gritos de muerte y libertad (2010), Esperanza del corazón (2011) i Como dice el dicho (2011).

## Referències

* ↑ http://www2.esmas.com/entretenimiento/biografias/100793/samadhi-zendejas Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine.
# Samadia

Samadia fou un estat tributari protegit, una thikana feudataria de Jodhpur a la pargana de Bilaria. Fou concedida el 1708 a Thakur Kumpaji, segon fill de Thakur Shivdan Singh de Rinsi, memmbre de la família Champawat dels rathors, per Maharaja Ajit Singh de Jodhpur i estava formada per diversos pobles, però la thikana fou confiscada el 1750 per Jodhpur i cedida a una altra branca, excepte un sol poble (Buchkala) que fou confiscat més tard pel maharajà Bijai Singh de Jodhpur i concedit a Thakur Bharat Singh, segon fill Thakur Prithvi Raj, fill de Thakur Zorawar Singh of Samadia. La branca de Somadia va quedar dirigida per Zorawar Singh que va morir el 1754 a la batalla de Merta contra els marathes.

## Llista de thakurs

* Kumpaji 1708-?
* Ram Singh governava el 1730 (fill)
* Suraj Mal ?-1750 (fill)
* Zorawar Singh 1750-1754 (fill de Kumpaji)
* Prithwi Raj 1754-? (fill)
* Bhawani Singh ? (fill)
* Sardul Singh ? (fill)
* Abhai Singh ? (net)

### Branca de Buchkala

* Kalyan Singh de Buchkala ? (fill de Suraj Mal)
* Ajit Singh de Buchkala ? (fill)
* Gulab Singh of Buchkala, ? (fill adoptiu descendent de Ram Singh)
* Bharat Singh ?

## Referències

* http://uqconnect.net/~zzhsoszy/ips/s/samadia.html Arxivat 2011-04-20 a Wayback Machine.
# Sama Abdulhadi

Sama Abdulhadi (Amman, 1991) també coneguda amb els sobrenoms de «Skywalker» i «Sama'», és una punxadiscos i productora de música electrònica palestina.
Filla de pares refugiats, des dels 4 anys que viu a Ramallah. L'any 2011 es va traslladar a Londres on es va graduar en Enginyeria de so i Producció musical al SAE Institute. Ha treballat com enginyera de so al Caire, Jordània i Palestina i ha col·laborat amb diversos artistes. L'abril del 2017 va ser seleccionada per l'Institut de França per a participar en una residència de sis mesos a la Ciutat de les Arts de París, durant la qual treballà en el seu següent àlbum.

## Discografia

* Life's Pace (2013)
* Quantum Morphosis (2015)

## Referències

* ↑ Sabatés, Roger «La primera noche que se bailó ‘techno’ en Ramala». El País [Madrid], 28-05-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Sama Abdulhadi, la DJ que rompe estereotipos», 03-06-2018. [Consulta: 21 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Sama Abdulhadi - Lloc web oficial
* Sama Abdulhadi a Soundcloud Arxivat 2021-06-07 a Wayback Machine.
* Palestine Underground (Boiler Room/Jessica Kelly, 2018)
# Peire de Bussignac

Peire de Bussignac (s. XII) fou un trobador occità. Se'n conserven només dues composicions.

## Vida i obra

La breu vida d'aquest trobador ens informa que era clergue (i així el dibuixa la miniatura), d'Autafort "el castell de Bertran de Born". I que feu bons sirventesos per escarni de les dames que obraven malament i també sirventesos per reprendre Bertran de Born. De fet, les dues composicions que se'n conserven són sirventesos.
Si és veritat que tingué relació amb Bertran de Born, s'hauria de situar la seva activitat literària en la segona meitat del segle xii.

### Obra

* (332,1) Quan lo dous temps d'abril
* (332,2) Sirventes e chansos lais

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet

## Bibliografia

* Peter T. Ricketts, Les deux sirventes de Peire de Bussignac (PC 332, 1 et 2). Édition critique, traduction et notes, in: Hommage à Peter T. Ricketts à l'occasion du XIe Congrès International de l'AIEO, Lérida/Lhèida, 20 juin 2014, Alessandria 2014, p. 7–27
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores : textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores / Galaxia Gutemberg, 1995, p. 66-67 [miniatura del cançoner I, i text de la vida en occità i castellà]

### Repertoris

* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 362
* Jean Boutière / Alexander H. Schutz (editors), Biographies des troubadours : textes provençaux des XIIIe et XIVe siècle, París, Nizet, 1950, 1964, p. 224
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Peire de Bussignac és el número PC 332]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-332/332%20-%20Peire%20de%20Bussignac.htm
# Peire de Barjac

Peire de Barjac (primera meitat del s. XIII) fou un trobador occità. Se'n conserva només una cançó.

## Vida i obra

D'aquest trobador es conserven només una cançó, i encara d'atribució discutida, i una vida. Es pot suposar que fos originari de Barjac. La cançó, que els cançoners etiqueten de comiat és efectivament una cançó de comiat de la dama. La vida diu que Peire de Barjac era un cavaller, amic de Guilhem de Balaun, i que Peire s'havia enamorat d'una dama del castell de Jaujac i que, després d'una baralla de Peire amb la dama, Guilhem l'ajudà a posar pau. La llarga vida de Guilhem també esmenta aquesta anècdota com a detonant de les complicades peripècies amoroses de Guilhem amb la seva dama i en aquesta vida es diu que la dama de Peire, que no és anomenada pel nom en la vida de Peire, es deia Vierneta.
La cançó és recollida en diversos cançoners, encara que n'hi ha una sèrie que l'atribueixen a altres trobadors.

### Cançó

* (326,1) Tot francamen, dompna, veing denan vos

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores : textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores / Galaxia Gutemberg, 1995, p. 220-221 [miniatura del cançoner I i text de la vida en occità i castellà]

### Repertoris

* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 258
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 220-221 [Reproducció de la vida, amb traducció a l'espanyol, i miniatura del cançoner I]
* Jean Boutière / Alexander H. Schutz (editors), Biographies des troubadours : textes provençaux des XIIIe et XIVe siècle, París, Nizet, 1950, 1964, p. 221-222
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Peire de Barjac és el número PC 326]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-326/326%20-%20Peire%20de%20Barjac.htm