OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Satchelliella distincta

Satchelliella distincta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa, més concretament a Macedònia del Nord.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Estàndard d'or

«Estàndard d'or» té aquests significats:
* Estàndard d'or, prova de referència utilitzada en medicina (i menys en estadística).
* Patró or
# Khagan

«Khagan» té aquests significats:
* Khagan, títol turc, vegeu Kagan
* Khagan o Kagan, vall del Pakistan
# Tontxu

Juan Antonio Ipiña (Bilbao, 17 d'agost del 1973) àlies Tontxu és un cantautor basc.
Va treballar als "40 Principales" de Bilbao i se'n va anar a viure a Madrid, on va començar cantant al cafè Libertad 8, i va conèixer Rosana Arbelo, Andrés Molina, Rogelio Botanz o Paco Bello.

## Discografia

* Se vende: 1997 (Emi-Odeón) Amb Marilia Andrés Casares, Hijas del sol i Kepa Junkera.
* Corazón de mudanza: 1998 Amb Olga Cerpa, de Mestisay.
* Con un canto en los dientes: 2000. Amb Inma Serrano en "Volvería a tropezar en esa piedra".
* Tontxu Básico
* Contacto con la realidad: 2004.
* Cuerdas vocales y consonantes: 2005.
* En el nombre del padre: 2008.
* Tontxu SOLO: 2013.

## Enllaços externs

* Página oficial
# Macarena Aguiló

Macarena Aguiló (1971) és una productora de cinema xilena.
Va estudiar comunicació audiovisual a l'Instituto Profesional Arcos de Santiago de Chile. Des de 1997 treballa com a directora de fotografia per a produccions televisives així com pel·lícules per a televisió.
El 2003 decideix treballar en un documental que narra la seva infància: així neix el documental El edificio de los chilenos, que és el seu primer documental pel qual obté diversos reconeixements en molts festivals a Amèrica Llatina i Europa.
En 2011 va ser nominada al Premi Altazor en la categoria Direcció de Cinema.

## Filmografia

* El edificio de los chilenos 2010, opera prima d'Aguiló, aquest documental narra l'estada a Cuba cap a principi dels 80 d'un grup de nens, fills de militants del MIR que van participar en el Proyecto Hogares. El MIR va crear aquest projecte amb l'objectiu que els pares militants deixessin als seus fills en un lloc segur, mentre ells tornaven a Xile per a combatre la dictadura. El Proyecto Hogares es va beneficiar de la solidaritat del govern cubà que va acollir a molts nens de diferents països com Angola, Rússia o l'Argentina. Els nens xilens que van beneficiar del projecte Solidaritat amb Xile van viure en un edifici a la ciutat d'Alamar, anomenat pels veïns l'edifici dels xilens, d'on presa nomeni el documental de Macarena Aguiló, qui compta la seva pròpia experiència i la d'altres nois xilens que van participar al Proyecto Hogares.

## Referències

* ↑ Macarena Aguiló y su vida en 'El edificio de los chilenos', casamerica.es
* ↑ Altazor – Premio a las Artes Nacionales. «Macarena Aguilò», 2011. Arxivat de l'original el 3 d'abril de 2015. [Consulta: 14 març 2015].
* ↑ Informació recollida al documental El edificio de los chilenos, Macarena Aguiló, 2010

## Enllaços externs

* Perfil de Macarena Aguiló a Cinechile
* Perfil de Macarena Aguiló a Premis Altazor
# Macarena Berlín González

Macarena Berlín González (Madrid, 20 de juliol de 1973) és una periodista espanyola.

## Biografia

Desenvolupa la seva activitat des de l'any 1996. Entra a Cadena Dial en 1999, des de llavors ha compaginat el seu treball a la ràdio amb el de presentadora i col·laboradora en diversos programes de televisió: 40 TV, Canal+, Localia, Neox, Antena 3, Cuatro, Cosmopolitan TV i més recentment a La Sexta.
Des del 23 de febrer de 2009, dirigeix i presenta el programa Hablar por Hablar a la Cadena SER (de dilluns a divendres, d'1.30 a 4.30) líder de les matinades radiofòniques, que porta més de vint-i-cinc anys en antena i que compagina amb Hora H, un espai de caràcter social que s'emet en la mateixa cadena de forma puntual i que analitza en cada edició, el perfil de dues persones d'interès amb diferents realitats.
Va presentar la XXIX edició dels Premis Ortega y Gasset de Periodisme que atorga el periòdic El País.
En 2013 realitza la locució de la introducció del disc I.R.A (Instinto, Razón, Autobiografiía) d'El Chojin, titulada Por qué I.R.A?. Va participar en l'episodi 203 de la sèrie de Telecinco Aída interpretant-se a si mateixa (a la presentadora del programa de ràdio Hablar por Hablar).
En 2010 Macarena Berlín, va rebre el Premi Nacional de Ràdio que atorga l'Acadèmia de les Arts i les Ciències radiofòniques al millor conductor de programes i en 2011 l'Antena de Oro en la categoria de Ràdio.
El 14 de maig de 2014 va començar a presentar Hoy por Hoy en el seu tram de 10:00 a 12:20 amb motiu de l'operació de cordes vocals de Gemma Nierga fins a setembre d'aquest mateix any. A partir d'aquest moment és la substituta de Gemma Nierga en períodes vacacionals o per altres causes, ho compagina amb la presentació de Hablar por Hablar.
Al setembre de 2017 comença a presentar Saber vivir en La 1. Aquest mateix any publica la novel·la Háblame bajito.
És germana del també periodista i director de Radiocable.com, Fernando Berlín González (n. 1974).

## Referències

* ↑ Hablar por hablar a la Cadena Ser
* ↑ «Hablar por hablar»: historias de la radio, ABC, 16 de febrer de 2018
* ↑ 01. ¿Por qué IRA con Macarena Berlín) [El Chojin - IRA
* ↑ «Macarena Berlín i Paco León». Arxivat de l'original el 2018-04-15. [Consulta: 14 abril 2018].
* ↑ 'Hablar por Hablar' se cuela en 'Aída'
* ↑ La Selección Española de Baloncesto gana la Antena de Oro 2011, La Vanguardia. 23 de setembre de 2011
* ↑ Macarena Berlín sustituye a Gemma Nierga en 'Hoy por hoy' y la 'SER' irrita a los fans a Diariocrítico
* ↑ Macarena Berlín: mañanas en La 1 y noches en la SER, prnoticias
* ↑ Háblame bajito a cervantes.com
# Patrizia Cavalli

Patrizia Cavalli (Todi, 17 d'abril de 1947 - Roma, 21 de juny de 2022) va ser una poetessa italiana.

## Biografia

Patrizia Cavalli va defensar una tesi dedicada a l'estètica de la música. Poeta, també és traductora, sobretot de Molière i Shakespeare. Des de 1968 viu a Roma.
L'any 1999, va guanyar el Premi de Poesia Viareggio per Sempre aperto teatro i, el 2006, el Premi Internacional de Poesia Pier Paolo Pasolini. Premi Betocchi - Città di Firenze 2017.

## Obres

* Le mie poesie non cambieranno il mondo, Einaudi, 1974.
* Il cielo, Einaudi, 1981.
* Poesia 1974-1992, Einaudi, 1992.
* L'io singolare proprio mio, Einaudi, 1999.
* Sempre aperto teatro, Einaudi, 1999.
* La Guardania, Nottetempo, 2004.
* Pigra divinità e pigra sorte, Enaudi, 2006.
* La Patria, Nottetempo, 2011.

## Referències

* ↑ «Patrizia Cavalli». Éditions des femmes. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2007. [Consulta: 5 agost 2012].
* ↑ «E' morta la poetessa Patrizia Cavalli» (en italià), 21-06-2022. [Consulta: 1r juliol 2022].
* ↑ «Infos culturelles». Arxivat de l'original el 2022-05-22. [Consulta: 1r juliol 2022].
# Partit Comunista del Nepal (Unitat)

El Partit Comunista del Nepal (Unitat) o Communist Party of Nepal (United) fou un partit polític comunista del Nepal.
Es va formar el 1991 per la fusió del Partit Comunista del Nepal (Democràtic) abans Partit Comunista del Nepal (Manandhar), el Partit Comunista del Nepal (Burma) i el Partit Comunista del Nepal (Amatya).
La unió es va trencar el 1992 i el Partit Comunista del Nepal (Democràtic) va agafar el nom.
El seu secretari general fou Bishnu Bahadur Manandhar i el segon secretari Ganesh Shah.
La branca juvenil es va dir Nepal National Youth Federation i la sindical Nepal Trade Union Federation.
El 2005 el partit es va unir al Partit Comunista del Nepal (Marxista) i va formar el Partit Comunista del Nepal (Unitat Marxista)
# Partit Comunista del Nepal (Unificat Marxista-Leninista-Maoista)

Partit Comunista del Nepal (Unificat Marxista-Leninista-Maoista) fou un partit polític del Nepal que es va formar per la unió del Partit Comunista del Nepal (Samyabadi) i el Partit Comunista del Nepal (Marxista-Leninista-Maoista) el 2005.
# Otumba

Otumba (del nàhuatl, que vol dir «lloc d'otomíes») és un municipi de l'estat de Mèxic. Otumba és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Nopaltepec, al sud amb Teotihuacan, a l'oest amb Axapusco i a l'est amb estat d'Hidalgo.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Otumba Arxivat 2017-01-30 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Manuel Betí i Bonfill

Manuel Betí i Bonfill (Sant Mateu, Baix Maestrat, 25 de març de 1864 - Sant Mateu, Baix Maestrat, 17 de març de 1926) va ser un historiador valencià

## Biografia

Va cursar estudis eclesiàstics al Seminari de Tortosa, i obtingué el doctorat en dret eclesiàstic. Va ser coadjutor a Vila-real i rector a Cinctorres, càrrecs que compaginava amb una creixent afecció i dedicació als estudis històrics.
L'any 1909 va presentar al I Congrés d'Història de la Corona d'Aragó el seu primer treball: Fundación del Real Monasterio de monjes cistercienses de Santa Maria de Benifazá. L'any següent va obtenir la plaça d'arxipreste de Morella, el que li va donar accés als rics arxius de la ciutat. L'any 1917 va passar a Sant Mateu, on va fixar la seva residència definitiva i va morir l'any 1926.
Va pertànyer a la Reial Acadèmia de la Història.

## Obra

Mossèn Betí va iniciar els estudis històrics moderns de les comarques valencianes del Maestrat i Els Ports. Va publicar nombrosos articles sobre la història política, eclesiàstica i artística d'aquestes comarques del nord del País Valencià. La seva obra va ser publicada principalment al Butlletí de la Societat Castellonenca de Cultura, entitat de la qual fou un assidu col·laborador.
Se li deuen importants aportacions a les biografies de diversos pintors medievals, com ara Valentí Montoliu, Jacomart, Pere Forner, Joan i Pere Moreno, la família d'orfebres Santalínea i els picapedrers Pere Crespo i Antoni Arbó.
Va deixar inacabada una Història de Sant Mateu.

## Referències

* (castellà) Vicente Gascón Pelegrí. Prohombres valencianos en los últimos cien años, 1878-1978. València. Caixa d'Estalvis de València, 1978. ISBN 84-500-2630-X

## Enllaços externs

* Mn. Manuel Betí Bonfill (1864-1926) i Mn. Joaquim Garcia Girona (1967-1928), dos maestratencs per la llengua Article d'Òscar Pérez Silvestre, a bECeroLes (2004)
# Manuel Bernades i Rovira

Manuel Bernades i Rovira (Camprodon, 1831 - 20 de maig del 1907) va ser un polític català, conegut com el Parmentier espanyol.
Va néixer al carrer València de Camprodon. Estudià al mateix Camprodon, a La Manera, a Girona i a Barcelona. Fixació per les patates, de les quals volia millorar la qualitat i assegurava que serien la futura riquesa de la Vall i del Ripollès. Converteix el paratge de Les Saletes de Llanars en un immens laboratori, obtenit diversos èxits agrícoles i premis. Alcalde de Camprodon de novembre del 1903 a desembre del 1905 pel partit Liberal, encara que ja havia estat alcalde altres vegades.

## Distincions i reconeixements

* Medalla d'or a l'Exposició Universal de Barcelona (1888)
* Gran Premi de l'Ajuntament de Barcelona
* Creu de Carles III.

## La patata o trumfa de Camprodon

La patata de Camprodon, més coneguda amb la denominació de trumfa de la Vall de Camprodon, és un tubercle molt arrelat a l'alimentació de la comarca del Ripollès i el seu conreu es remunta a finals del segle xviii. A partir de 1950 el cultiu de la patata a la comarca va experimentar una forta davallada fins a la primera meitat del 1990, quan es va reimpulsar.
Des de l'octubre del 2013, aquest producte té llavor de patata certificada com original de la Vall de Camprodon, cosa que la converteix en la primera llavor de patata certificada de Catalunya.
Es conrea a més de 900 m d'altitud i amb sistemes naturals de producció, és a dir, sense cap desinfectant i amb una elaboració totalment manual. És una patata de carn blanca, consistent, gens farinosa i de ràpida cocció. La majoria de patates conreades a la Vall de Camprodon pertanyen a la varietat Kennebec, afavorida per l'altitud i les baixes temperatures de la zona.

## Referències

* ↑ PUJOL I BERTRAN, Manel El Pont Nou, 33, 01-12-1993, pàg. 6.
* ↑ Calls, Albert. Sa i català. Barcelona: Ara Llibres, 2014, p. 60-61. ISBN 978-84-15642--84-8.
* ↑ «Certifiquen la patata de la Vall de Camprodon». Diari de Girona, 10-10-2013 [Consulta: 30 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Productes del Ripollès: La trumfa de la Vall de Camprodon
* Revista La Font Nova (Camprodon), 26 maig 1907, obituari Sr. Bernades
# Manuel Giró

Manuel Giró és el nom dels següents personatges:
* Manuel Giró i Ribé, compositor (Lleida, 1848 – Barcelona, 1916) compositor i organista català
* Manuel Giró i Minguella (Barcelona, 1907 – 1992), empresari català membre de la família propietària d'OSSA
# Partit Moderat

Partit Moderat era el nom adoptat el 1833 pels liberals que pactaren amb la regent Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies i mantenir l'ordre social, cosa que suposà l'apropament de la burgesia industrial als propietaris latifundistes. També era conegut com a Partit Estatutista, perquè defensaren l'Estatut Reial de 1834 aprovat per Francisco Martínez de la Rosa, i oposat al Partit Progressista.
Va donar prioritat al manteniment de l'ordre públic, que assolí sovint amb la repressió, i la conjuntura econòmica favorable després de la fi de la primera guerra carlina permeté un desenvolupament industrial i comercial considerable. També era molt centralista. A Catalunya van rebre el suport de la Junta de Comerç de Barcelona, i malgrat provocar aldarulls com els de l'avalot de les Levites, no pogueren evitar la pujada al poder d'Espartero, cap del Partit Progressista, el 1840. Tanmateix, foren els principals beneficiats dels moviments antiesparteristes de la Insurrecció Centralista. Dominaren tota la vida política tant a Espanya com a Catalunya des de la pujada al poder de Ramón María Narváez i després de la derrota de la Jamància fins al 1854, malgrat la crisi provocada per la guerra dels matiners (1846-1848).
Cap al 1854 el partit havia entrat en crisi, i des de Catalunya Jaume Balmes i Joan Mañé i Flaquer, cap del Diari de Barcelona, demanaren la renovació des de postures catòliques i reformistes. El 1854 el seu paper fou substituït per la Unió Liberal i va desaparèixer.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Partit Moderat
# Paramutació

En epigenètica, una paramutació és una interacció entre dos al·lels en un sol locus, on un al·lel indueix un canvi heretable en l'altre al·lel. El canvi pot estar, per exemple, en el patró de metilació de l'ADN. L'al·lel que indueix el canvi rep el nom de paramutagènic, mentre que l'al·lel que ha estat alterat epigenèticament rep el nom de paramutant (o paramutated). Aquest canvi és heretable meioticament, i per tant, la paramutació viola la Primera llei de Mendel.
Un al·lel paramutant pot haver alterat nivells d'expressió gènica, que continuïn a la descendència. D'aquesta manera es poden obtenir plantes amb la mateixa seqüència genètica però amb fenotips dràsticament diferents.
La paramutació pot tenir com a resultat un sol al·lel d'un espectre de fenotips de control. Al r1 en moresc, per exemple, la feble expressió d'un al·lel paramutant pot oscil·lar des de llavors pràcticament incolores a llavors totalment acolorides

## Referències

* BBC Science News - An easy to understand article involving paramutation
* Hollick JB, Dorweiler JE, Chandler VL «Paramutation and related allelic interactions». Trends Genet., vol. 13, 8, 01-08-1997, pàg. 302–8. DOI: 10.1016/S0168-9525(97)01184-0. PMID: 9260515.
* Rassoulzadegan M, Grandjean V, Gounon P, Vincent S, Gillot I, Cuzin F «RNA-mediated non-mendelian inheritance of an epigenetic change in the mouse». Nature, vol. 441, 7092, 01-05-2006, pàg. 469–74. DOI: 10.1038/nature04674. PMID: 16724059.
* Chandler VL, Stam M «Chromatin conversations: mechanisms and implications of paramutation». Nat. Rev. Genet., vol. 5, 7, 01-07-2004, pàg. 532–44. DOI: 10.1038/nrg1378. PMID: 15211355.
* Stam M, Mittelsten Scheid O «Paramutation: an encounter leaving a lasting impression». Trends Plant Sci., vol. 10, 6, 01-06-2005, pàg. 283–90. DOI: 10.1016/j.tplants.2005.04.009. PMID: 15949762.
# Marcel Aymé

Marcel Aymé (Joigny, el 29 de març de 1902 - París, el 14 d'octubre de 1967) va ser un escriptor, dramaturg i novel·lista francès. Nombrosos films, telefilms i dibuixos animats han estat extrets de les seves obres.

## Obra dramàtica

* 1948. Lucienne et le boucher, 1948
* 1950. Clérambard
* 1951. Vogue la galère
* 1952. La Tête des autres, estrenada al Théâtre de l'Atelier de París
* 1954. Les Quatre Vérités
* 1954. Les Sorcières de Salem (adaptació francesa de l'obra d'Arthur Miller)
* 1955. Les Oiseaux de lune
* 1957. La Mouche bleue
* 1957. Vu du pont
* 1961. Louisiane
* 1961. Les Maxibules
* 1963. La Consommation
* 1963. Le Placard
* 1965. La Nuit de l'iguane (adaptatió francesa d'una obra de Tennessee Williams)
* 1966. La Convention Belzébir
* 1967. Le Minotaure

### Adaptacions cinematogràfiques

* 1956: La Traversée de Paris de Claude Autant-Lara, protagonitzada per Jean Gabin, Bourvil i Louis de Funès.
* 1959: Le Chemin des écoliers de Michel Boisrond, protagonitzada per Françoise Arnoul i Bourvil.
* 1959: Ein Mann geht durch die Wand de Ladislao Vajda.
* 1967: La Bonne Peinture de Philippe Agostini.
* 1969: Clérambard de Yves Robert, amb Philippe Noiret i Dany Carrel.
* 1979: La Grâce de Pierre Tchermia, amb Michel Serrault, Andréa Ferréo i Roger Carel.
* 1988: La Vouivre de Geroges Wilson, amb Lambert Wilson i Suzanne Flon.
* 1990: Uranus de Claude Berri, amb Michel Blanc i Gérard Depardieu.

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
# Mairéad Carlin

Mairéad Carlin (Derry, 5 de desembre de 1988) és una cantant irlandesa. És membre del conjunt Celtic Woman i la primera membre del grup que va néixer a Irlanda del Nord.
Mairéad va començar la seva carrera als 15 anys quan va guanyar el paper principal de 'The Rose' al concurs de BBC Talents 'Young Singers' a l'òpera El petit príncep, de Rachel Portman. Va emetre's a BBC Two i PBS a Amèrica.

## Referències

* ↑ «Real fame academy: Summer schools helping young hopefuls». Belfast Telegraph, 11-08-2014 [Consulta: 25 octubre 2020].
# Mark Haddon

Mark Haddon (Northampton, 28 d'octubre del 1962) és un escriptor britànic. Va estudiar literatura anglesa a la Universitat d'Oxford i un cop llicenciat va treballar amb persones amb deficiències físiques i mentals, cosa que el va portar a escriure novel·les per a nens i joves, com la més coneguda The Curious Incident of the Dog in the Nighttime (El curiós incident del gos a mitjanit) del 2003. També s'ha dedicat a la il·lustració, a la pintura i a ensenyar escriptura creativa.

## Enllaços externs

* Web oficial de Mark Haddon
* Mark Haddon: Visita virtual Arxivat 2008-03-27 a Wayback Machine.
# Marcela Delpastre

Marcela Delpastre (Germont, comuna de Chambaret, Corresa, 1925-1998) és una escriptora en occità del Llemosí. Filla i neta de pagesos, va anar a escola a Surdoux i Saint-Léonard, a l'Alta Viena, i més tard a Briva es va graduar en filosofia i literatura. Es llicencià en arts decoratives a Llemotges. Tanmateix, el 1945 tornà a les terres familiars, on va alternar el conreu de la poesia amb el conreu de la terra. Publicà en moltes revistes literàries d'arreu d'Occitània, i des del 1960 fou testimoni de la lenta mort del seu poble i del mode de vida tradicional del camp occità. Va fer amistat amb el cantant i editor llemosí Jan dau Melhau, amb Robert Jordoux, de la revista Lemouzi i l'escriptor Joan Mozat.
El 1974 els Saumes pagans aparegueren a la col·lecció Messatges de l'Institut d'Estudis Occitans, i aleshores la seva fama es va estendre arreu d'Occitània, alhora que Jan dau Melhau i Michèu Chapduelh musicaven les seves peces. Va morir a la seva granja de la malaltia de Charcot. És considerada una de les grans escriptores occitanes del segle xx, juntament amb Joan Bodon, Bernat Manciet, Renat Nelli i Max Roqueta.

## Obres

* 1964 : La lenga que tant me platz (Lemouzi, Tulle)
* 1965 : Lo Rossinhòu e l'Eglantina (Lemouzi)
* 1967 : La Vinha dins l'òrt (Escòla Jaufre Rudel)
* 1968 : Lo Chamin de terra (Lemouzi)
* 1970 : Los Contes dau pueg Gerjant (Lemouzi)
* 1974 : Saumes pagans (IEO-Novelum)
* 1996 : Las Vias priondas de la memòria (L'Ostal del Libre, Aurillac)
* 1997 : Paraulas per questa terra (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 1997 : Cinq heures du soir & Proses pour l'après-midi, (Payot, París)
* 1998 : Le jeu de patience (Payot, París)
* 1998 : Les chemins creux (Presses de la Cité)
* 1999 : Saumes pagans (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 1999 : Poèmes dramatiques (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2000 : Le Bourgeois et le paysan, les contes du feu (Payot, París)
* 2000 : Poésie modale (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2001 : Le Testament de l'eau douce (Fédérop, Gardonne)
* 2001 : Les Petits recueils (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2001 : D'una lenga l'autra (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2001 : Ballades (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2002 : Le Chasseur d'ombres: et autres psaumes (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2002 : L'Araignée et la rose: et autres psaumes (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2003 : Bestiari lemosin (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2004 : Mémoires (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)
* 2005 : Des trois passages en Limousin (Lo Chamin de Sent Jaume, Meuzac)

## Enllaços externs

* Web de la revista OC, revista de las letras e de la pensada occitanas, fondada en 1923 a Tolosa «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-12-24. [Consulta: 17 abril 2008].
# Marcel Zamora Pérez

Marcel Zamora Pérez (Barcelona, 20 de març de 1978) és un duatleta, triatleta i Ironman català.

## Biografia

Marcel va néixer a Barcelona l'any 1978. Va començar al món amateur l'any 1996 a l'equip “Dream Team Triatló”, liderat pel seu pare esportiu Pere Bossa. Aquest va ser el seu entrenador fins a l'any 2005. Més tard prova les competicions d'Ironman, que el converteixen en triatleta professional.
Marcel ha aconseguit 5 victòries a l'Ironman de Niça, i dos victòries al 70.3 de Mònaco, que l'han consagrat com un gran triatleta internacionalment conegut. També és campió de Catalunya de duatló i triatló.

## Palmarès

| Prova Esportiva | Any | Posició |
| Campionat del Món de Duatló | 1998 | 3r. Junior |
| Campionat del Món de Duatló de llarga distància | 2003 | Subcampió |
| Ironaman de França (Niça) | 2006 | Campió |
| Ironaman de França (Niça) | 2007 | Campió |
| Ironaman de França (Niça) | 2008 | Campió |
| Ironaman de França (Niça) | 2009 | Campió |
| Ironaman de França (Niça) | 2010 | Campió |
| Embrunman | 2009 | Campió |
| Embrunman | 2010 | Campió |
| Embrunman | 2012 | Campió |
| Embrunman | 2013 | Campió |
| Embrunman | 2014 | Campió |
| Embrunman | 2017 | Campió |
| Challenge Barcelona - Maresme | 2009 | Campió |
| Tristar Andalucia | 2009 | 2n. |
| Campionat del Món Ironman Hawaii | 2007 | 20è |
| Ironman 70.3 Mònaco | 2006 | Campió |
| Ironman 70.3 Mònaco | 2007 | Campió |
| Campionat de Catalunya de Duatló | - | Campió |
| Campionat de Catalunya de Triatló | - | Campió |

## Referències

* ↑ «Mi nombre es Marcel Zamora». Arxivat de l'original el 2016-04-17. [Consulta: 7 agost 2016].
* ↑ Marcel Zamora-Pérez polvoritza el rècord mundial de triatló de llarga distància, TV3, 15 d'agost de 2009
* ↑ Zamora-Pérez, 'recordman' de triatlón, RTVE, 15 d'agost de 2009

## Enllaços externs

* http://www.marcelzamora.com
* http://www.marcelzamora.com/blogantic.html Arxivat 2011-10-16 a Wayback Machine.