OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de sa Mola de Tuent

La Torre de la Mola de Tuent (popularment de sa Mola de Tuent), també anomenada Torre de Can Termes i Torre de Can Palou, és una torre de guaita del terme d'Escorca (Mallorca) situada al cim de la mola de Can Palou, a 472 msnm, entre la cala Tuent i la Calobra. Està declarada Bé d'Interès Cultural.
Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, i tenia la funció de rebre els senyals de la Torre de Lluc i transmetre'ls a la Torre de na Seca. Va ser construïda el 1596.

## Descripció

Construïda amb pedra i morter, presenta dos cossos ben diferenciats i dividits per un cordó que n'envolta el perímetre: l'inferior, troncocònic i massís, i el superior, cilíndric i buit, amb una cambra coberta per volta de mitja esfera. El portal d'entrada condueix en aquesta cambra, i es troba a uns sis metres d'alçada. La cambra, mig enrunada, posseïa una xemeneia, dues fornícules i una escala de caragol escalonada. Al terrat hi ha un enllosat de pedra viva, i el parapet originari era a barbeta i més elevat a la part posterior.
Els escalons metàl·lics són de l'època de la Guerra Civil. Ha estat restaurada recentment.
Tot i que posseïa peces d'artilleria pesant, realment no era una torre de defensa, atès que la distància fins als ports de la Calobra i Tuent no permetien un ús eficient de l'artilleria. L'alçada a què es troba (472 m) i les dificultats de fer-hi arribar l'artilleria portaren a afirmar que és la més elevada de l'illa, per bé que aquesta condició correspon a la Torre de na Seca.

## Història

Construïda el 1596 per orde del virrei Ferran Sanoguera per connectar els senyals de la torre de na Seca i el castell de Pollença, el 1597 ja disposava d'una peça d'artilleria. A mitjan segle xvii hi varen pegar dos llamps i es va haver d'arreglar.
Acabat el perill dels pirates, el 1867 va ser transferida a Hisenda. Durant el franquisme, entre 1938 i 1943 va formar part de l'observatori 23 de la xarxa d'informació aeronàutica. El 1996 va ser cedida a l'ajuntament d'Escorca.

## Referències

* ↑ «Torre de sa Mola de Tuent» (en castellà). Asociación Española de Amigos de los Castillos.
* ↑ «Mola de Can Termes "tuent"» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte, 30-11-1993.
* 1 2 3 4 5 6 Aparicio, Àngel; Sastre, Vicenç. Mallorca. Torres i talaies costaneres. Palma: Institut d'Estudis Baleàrics, 2019, p. 73. ISBN 84-17389-98-7.
* 1 2 «Sa Mola de Tuent». Sa Veu.
# Horntown

Horntown és una població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 61 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Horntown tenia 61 habitants, 27 habitatges, i 21 famílies. La densitat de població era de 5,9 habitants per km².
Dels 27 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,4% hi vivien parelles casades, en un 3,7% dones solteres, i en un 22,2% no eren unitats familiars. En el 18,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,8% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 36,1% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 54.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.167 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 16.802 $. Cap de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Horntown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Horntown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Arnuwandas II

Arnuwandas II va ser un rei hitita cap a l'any 1320 aC. Era fill de Subiluliuma I.
Va fer diverses campanyes amb el seu pare com a príncep hereu, sobretot a les campanyes d'Assíria i Amurru, on va adquirir fama de bon guerrer. Va succeir al seu pare, que havia mort víctima d'una epidèmia però ell mateix va morir també afectat per la mateixa epidèmia al cap d'uns mesos sense deixar hereu. En el seu curt regnat va contribuir a restablir a Manapa-Tarhunta I com a rei de Seha.
Es coneix un segell d'aquest rei on el seu nom està associat al de la seva madrastra que tenia el títol de Tawananna, ja que segons el costum de la família reial, fins que el jove rei no es casava amb una "Gran reina", la vídua del rei anterior tenia les prerrogatives d'aquesta dignitat.
La seva mort prematura va portar al tron al seu germà més jove i inexpert, Mursilis II, i com era freqüent en aquella època, la mort d'un gran rei i la seva substitució per un altre d'aparença més dèbil, provocava en els països veïns freqüents revoltes i desitjos d'expansió, sobretot a les zones on el poder hitita estava menys consolidat.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio i del Imperio Nuevo. Tres cantos: Akal, 2004, p. 103. ISBN 8446022532.
# Valfaunés

Valfaunés (en francès Valflaunès) és un municipi occità del Llenguadoc situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Can Solà del Pla

Can Solà del Pla és una masia de Matadepera (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada a la urbanització de Can Solà del Pla, en una gran parcel·la i envoltada d'una zona enjardinada. Originàriament tenia l'estructura tradicional de masies d'aquesta zona: planta quadrada, planta baixa, pis i coberta de teula àrab de dos aiguavessos. A més, al seu voltant s'aixecaven algunes construccions annexes de petites dimensions i d'una sola planta destinades a usos agrícoles.
El seu aspecte original ha variat notablement degut a les diverses transformacions que ha sofert al llarg de la història per adaptar-se a nous usos. La planta original s'ha vist alterada després de l'annexió de nombrosos porxos al voltant de tota la masia. La façana principal està precedida per un porxo tancat de construcció contemporània que ocupa bona part de la superfície; està sostingut per pilars de pedra vista i cobert per una teulada d'un sol aiguavés de teula àrab. La façana principal encara conserva un rellotge de sol de ceràmica.
El parament de la masia és arrebossat i pintat, i en algunes zones es poden observar les grans pedres de les parets de càrrega.

## Història

Els seus orígens es remunten al segle XIV. Alguns autors consideren que aquesta masia era denominada Mas Pla, documentada a l'Speculo del Monestir de Sant Llorenç del Munt: “Acte en el qual fra Pere... abat de Sant Llorenç del Munt, de consell del seu convent, dedueix i relleva Bn Garriga de l'agrer de tasca i delme a què és obligat l'honor que té en la parròquia de Sant Joan de Matadepera, en el lloc dit Asclaperol [...]. Termena a sol ixent l'aragall. A migjorn, amb la Coma de Mur i part amb la tinença del Mas de Torra. A ponent amb l'honor del mas del Plano i par amb la tinença del mas Tirador [...]. Núm 47”.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Solà del Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].

## Enllaços externs

* Restaurant Can Solà
# Castell de Sant Mateu

El Castell de Sant Mateu o de les Planes és un castell del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

Del castell es conserven restes de murs al puig proper a la capella de Sant Miquel de les Planes, al nord-est respecte al nucli urbà. La muralla tenia forma el·líptica i s'adaptava a la topografia del terreny; a l'interior hi havia una sèrie d'estances, de les quals queden els basaments i alguna paret, i una cisterna. El tros de mur més gran que es conserva fa uns 20 metres de llargada i en el punt més alt arriba als 5,5 metres d'alçada.
La cisterna és una rectangle amb un angle arrodonit que fa 2,70 metres de llarg i 1,40 d'ample amb una fondària d'1,50 metres.

## Història

El castell apareix documentat per primera vegada l'any 983 i el domini era dels comtes de Barcelona. A principis del segle xi el comte Guifré de Cerdanya jurà fidelitat a la comtessa Ermessenda per diversos castells, entre ells el se Sant Mateu.
Al segle xiv la família Boixador adquiriren la jurisdicció del castell. Al segle xv el domini passà als Gàver i, per matrimoni, als Peguera. Quan van desaparèixer els senyorius jurisdiccionals el castell pertanyia al baró de Finestracs.
L'incendi que va patir la zona del Bages l'any 1994 va provocar la desaparició de la vegetació que fins aleshores cobria les restes del castell, empitjorant el seu estat de conservació. Durant els anys següents es van portar a terme obres de consolidació i excavacions arqueològiques que van permetre documentar la totalitat de la planta del castell. També es van poder documentar tres fases constructives: segle x-xi, moment fundacional al qual pertany el fonament d'una torre; segle xiii, quan es produeix una reforma total de l'edifici adoptant la planta ovalada, re-aprofitant els materials de l'edificació anterior; i segle xiii-xiv, quan es modifica la distribució interna de l'edifici especialment al costat NE.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «CASTELL DE SANT MATEU». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2020].

## Bibliografia

* Caballé, G. Memòria de l'excavació arqueològica realitzada al castell de Sant Mateu. Núm. mem. 4953. Palau Moja: Arxiu DGPC, 2003.
* Arbués, C.; Sánchez, E. Memòria de l'excavació arq. al castell de les Planes de Sant Mateu de Bages. Núm. 2510. Palau Moja: Arxiu DGPC, 1995-1997.

## Enllaços externs

* «Castell de Sant Mateu de Bages». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Barraca VII (Aiguamúrcia)

La Barraca VII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un petit aixopluc integrat dins l'estructura del marge. Exteriorment veiem una petita barraca, que en realitat fa de distribuïdor. A l'esquerra hi ha l'aixopluc pròpiament dit, amb una fondària de 3'20m. una amplada de 0'80m i una alçada màxima de 1'00m. A la dreta hi ha un cossiol, amb un diàmetre de 1'50m i una alçada màxima de 2'20m. Aquest cossiol estava cobert amb falsa cúpula, mentres que l'aixopluc està cobert amb grans lloses. La caseta que fa d'entrada i vestíbul, està recolzada al marge i presenta un portal dovellat, amb unes lloses sobresortints a tall de ràfec.

## Referències

* ↑ «Barraca VII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Opsaridium engrauloides

Opsaridium engrauloides és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Ubangui.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torre de ses Portes

La Torre de Ses Portes és una de les torres de defensa costaneres per protegir les illes d'Eivissa i Formentera construïdes durant el segle xviii.
Es tracta d'un edifici defensiu de dues plantes construït al segle xvi amb forma cònica, assentat sobre el terreny irregular. Va ser realitzada amb maçoneria de pedra calcària, amb carreus i units amb morter de calç. El seu exterior és llis i sense ornaments, només destaquen les quatre troneres per a ventilació. Eren utilitzades com a torres sentinelles per defensar-se dels atacs dels pirates. Els encarregats de la seva custòdia hagin la veu d'alarma i mitjançant campanes la gent es tancava a les esglésies properes.
Des del seu mirador hi ha unes magnífiques vistes sobre el pas d'es Freus, petit estret que separa les illes d'Eivissa i Formentera.
Està situada al Municipi de Sant Josep de Sa Talaia dins el parc natural de ses Salines, entre les platges es Cavallet i ses Salines. Està situada a la vora de la costa sobre una cota d'11 metres sobre el nivell del mar. En el seu entorn està ple de pins, savines, estepes i garriga.
Per accedir fins a la torre es pot anar fins a la platja es Cavallet però abans d'arribar a prop de la sínia de salinera, hi ha un camí de sorra que part entre la platja i els estanys de la salines. Una escala de cargol condueix des de la planta baixa a la plataforma, els seus esglaons són d'una sola peça.

## Referències

* Ibizaisla.es
* Sant Josep.biz
# Hyphessobrycon pytai

Hyphessobrycon pytai és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Güyraugua.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Unió Atlètica Sant Gervasi

La Unió Atlètica Sant Gervasi (UA Sant Gervasi) va ser un club d'handbol de Barcelona. El club vestia amb uniforme blanc i verd.
Fundat durant la dècada de 1940 va practicar l'handbol a onze proclamant-se campió de Catalunya i d'Espanya en dues ocasions. Disputava els seus partis al Pavelló poliesportiu de la Gran Via, avui desaparegut.
També va disposar d'una secció de beisbol que participà en el Campionat de Catalunya, arribant a classificar-se segon l'any 1951.
L'any 1953 va desaparèixer en fusionar-se amb el Júnior Futbol Club.

## Palmarès

* 2 Campionats de Catalunya d'handbol a onze: 1950, 1953
* 2 Campionats d'Espanya d'handbol a onze: 1949-50, 1952-53

## Referències

* ↑ «Unió Atlètica Sant Gervasi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Difícil para el líder (en castellà). Barcelona: Mundo Deportivo, 13 gener 1952, p. 144-146.
* ↑ «Handbol a 11. Estatal 1949/50. UA Sant Gervasi». L'Esportiu, 27-08-2014. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Pernas López, Julio. Strike two: el béisbol en la España de la posguerra 1939-1960 y otras curiosidades del deporte español (en castellà). Barcelona: Federación Española de Beísbol; Mundo Deportivo, 2011, p. 144-146. Arxivat 2019-06-24 a Wayback Machine.
* ↑ «El Júnior». Mundo Deportivo, 13-09-1953. [Consulta: 24 juny 2023].
# Cantó de Trévoux

El cantó de Trévoux és un cantó francès del departament de l'Ain, situat al districte de Bourg-en-Bresse. Té sis municipis i el cap és Trévoux.

## Municipis

* Beauregard
* Frans
* Jassans-Riottier
* Saint-Bernard
* Saint-Didier-de-Formans
* Trévoux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Gustave Clavez | SFIO |
| 1949-1976 | Émile Dubuis | MRP, després CD |
| 1970-1976 | Michel Vittori | UDR |
| 1976-1982 | Edmond Large | PS |
| 1982-1985 | Louis Baise | RPR |
| 1985-1992 | Henri Desmonceaux | Divers droite |
| 1992-1998 | Paul Colombel | RPR |
| 1998- | Patrick Rousset | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 7.329 | 8.543 | 9.802 | 12.175 | 15.278 | 17.221 | 18.739 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Batalla de Nola

Batalla de Nola té aquests significats:
* Primera Batalla de Nola l'any 216 aC.
* Segona Batalla de Nola l'any 215 aC.
* Tercera Batalla de Nola l'any 214 aC.
# Oktiabrski (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Oktiabrski».
Oktiabrski (en rus: Октябрьский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 127 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Formiche Alto

Formiche Alto (en xurro, Formich; en castellà i oficialment, Formiche Alto) és un municipi d'Aragó a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Gúdar-Javalambre. És a la serra Camarena, al costat del riu Millars i compta amb restes ibèriques.

## Vegeu també

* Formiche Bajo
# Arnulfo Mejía Rojas

Arnulfo Mejía Rojas (Santa Cruz Aquiahuac, Tetlahuaca, Mèxic, 15 d'agost del 1956 - José María Morelos Buenavista, 18 d'abril del 2016) va ser un metge, arquitecte, orador, mestre d'escola, pintor, artista i sacerdot catòlic, majorment conegut per ser el creador de La Barca de la Fe, projecte que va iniciar l'any 1974 amb l'edificació del qual fundaria l'anomenada "Ruta de la Fe", al llarg de les comunitats de la parròquia en les quals es van construir més de dotze temples de diverses característiques i longituds.?
Arnulfo Mejía Rojas va néixer a la comunitat de Santa Cruz Aquiahuac, en el municipi de Tetlatlahuca, a l'Estat de Tlaxcala. Va ser part d'una família d'onze germans.
Arnulfo Mejía Rojas va participar activament com a mestre d'ensenyament mitjà superior al COBAT 07 a la mateixa comunitat, a més de ser el titular de la matèria de filosofia prehispànica al Seminari de Tlaxcala, situat a Yauhquemecan, Tlaxcala. Va ser un pintor conegut a nivell nacional, arribant a ser l'encarregat de regalar-li una obra al que va ser el nunci apostòlic a Mèxic, Christophe Pierre. Donà suport a la tesi que finalment acabaria en el nomenament de la ciutat de Tlaxco com a "Poble Màgic"
La seva mort es va produir a la comunitat en la qual havia romàs per més de tres dècades, José María Morelos Buenavista, a causa de complicacions per l'embòlia de la qual havia estat víctima el 20 de desembre de l'any passat.
Segons informes del bisbe de Tlaxcala, Francisco Moreno Barrón va morir la matinada del dilluns 18 d'abril del 2016.

## Referències

* ↑ «laberintosperiodismo: GRAN HOMENATGE D'AGRAÏMENT Al PARE ARNULFO MEJÍA ROJAS LI BRINDEN ELS FELIGRESOS DE SAN LORENZO SOLTEPEC.». laberintosperiodismo.blogspot.mx. Arxivat de l'original el 2016-05-07.
* ↑ «Mor el rector autor de la Barca de la Fe». Politicatlaxcala.com.mx. Arxivat de l'original el 2016-05-04. [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ «fallece-el-parroco-ranulfo-rojas-constructor-de-la-barca-de-la-fe». e-tlaxcala.mx.
* ↑ «la-ruta-de-la-fe-un-recorrido-por-las iglésias de Tlaxco». notitlaxco.blogspot.mx.
* 1 2 «Mor creador de Ruta de Fe a Tlaxcala». www.reforma.com.
* ↑ «celebran-la-barca-de-la-fe». El popular. Arxivat de l'original el 2016-04-26.
* 1 2 «Mor rector Arnulfo Mejía Rojas, creador de Barca de la Fe». www.oem.com.mx. Arxivat de l'original el 2016-04-20. [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ «fallece-el-parroco-arnulfo-mejia-rojas-constructor-de-la-barca-de-la-fe» (en castellà). Ágora Plural. Arxivat de l'original el 2016-04-19.
# Unió Autonomista Navarresa

La Unió Autonomista de Navarra (UAN) va ser una coalició electoral que es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1977 per al Diputats per la circumscripció electoral de Navarra. En aquesta coalició electoral es van agrupar tres agrupacions polítiques nacionalistes basques: Partit Nacionalista Basc (PNB), Acció Nacionalista Basca (ANV) i Euskal Sozialista Biltzarrea (ESB), que tenien com punt programàtic comú la seva aposta per la integració de Navarra en el País Basc.
La coalició electoral va ser la cinquena formació política en Navarra amb una mica més de 18.000 vots (6,99%), per darrere d'Unió de Centre Democràtic (UCD), Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), UNAI i Aliança Foral Navarresa, quedant sense representació parlamentària. Els mals resultats obtinguts per ANV i ESB a les circumscripcions de Guipúscoa, Biscaia i Àlaba van forçar a aquests partits a buscar aliances amb altres petits partits nacionalistes d'esquerres, que van conduir a la formació d'Herri Batasuna en 1978, de tal forma que la coalició UAN no va tornar a reunir-se. A les eleccions generals espanyoles de 1979, ANV i ESB es van presentar com a part de la coalició Herri Batasuna, mentre que el PNB es va presentar en solitari.

## Vegeu també

* Front Autonòmic
# Cantó de Tula Campanha Sud

El cantó de Tula Campanha Sud és un cantó francès del departament de la Corresa, situat al districte de Tula. Té 14 municipis i el cap és Tula.

## Municipis

* Los Angles
* Chanac
* Lo Chastanh
* Cornilh
* Gimel
* Ladignac-sur-Rondelles
* La Garda
* Las Guenas
* Marc la Tor
* Pandrinhas
* Sent Bonet Avalosa
* Senta Fortunada
* Sent Marçau de Gimel
* Sent Préch

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1976 | M. Lacoste | Divers droite |
| 1976-2008 | Georges Mouly | UDF-Rad |
| 2008- | Roger Chassagnard | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.760 | 7.908 | 7.899 | 8.367 | 8.681 | 8.641 | 8.905 |