OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kindred

Kindred és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 614 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kindred tenia 614 habitants, 248 habitatges, i 167 famílies. La densitat de població era de 237,1 hab./km².
Dels 248 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 15,5% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.250 $ i la renda mediana per família de 49.091 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.607 $ mentre que les dones 22.167 $. La renda per capita de la població era de 18.314 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kindred». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kindred». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# La història del camell que plora

La història del camell que plora (original: Die geschichte vom weinenden Kamel) és una pel·lícula documental de 2003 dirigida i escrita per Byambasuren Davaa i Luigi Falorni. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la primavera, una família de pastors nòmades del desert del Gobi (Mongòlia) ajuda en el naixement de seus camells. Una de les camelles té un part difícil, però amb l'ajuda de la família, finalment neix una cria de camell albina. Malgrat els esforços de la família, la mare rebutja el nounat camell, impedint que s'alleti. Quan totes les esperances s'esvaeixen, la família envia els seus dos fills petits en un viatge a través del desert a la recerca d'un músic: un violinista. Aquest interpreta amb el seu violí una antiga música tradicional que, amb els càntics de la dona aconsegueixen que, quan el petit camell és portat de nou a la mare, aquesta es posi a plorar i el deixi alletar-se permetent d'aquesta manera que sobrevisqui.

## Repartiment

* Janchiv Ayurzana: Janchiv
* Chimed Ohin: Chimed
* Amgaabazar Gonson : Amgaa
* Zeveljamz Nyam: Zevel
* Ikhbayar Amgaabazar: Ikchee
* Odgerel Ayusch: Odgoo
* Enkhbulgan Ikhbayar: Dude
* Uuganbaatar Ikhbayar: Ugna
* Guntbaatar Ikhbayar: Guntee
* Munkhbayar Lhagvaa: Munkbayar, professor de violí
* Ariunjargal Adiya: Ajudant del professor
* Dogo Roljav: Familiar Aimak I
* Chuluunzezeg Gur :Familiar Aimak II

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2005. Oscar al millor documental per Luigi Falorni i Byambasuren Davaa

## Referències

* ↑ esadir.cat. La història del camell que plora. esadir.cat.
* ↑ «The Story of the Weeping Camel (2004)» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2018].

## Enllaços externs

* La història del camell que plora - Lloc web oficial
* La història del camell que plora - Lloc web oficial
# La honradez de la cerradura

La honradez de la cerradura és una pel·lícula de comèdia policíaca espanyola del 1950 dirigida per Luis Escobar Kirkpatrick i produïda per Pecsa Films, basada en l'obra de teatre homònima de Jacinto Benavente. Va suposar el debut com a director de cinema de Luis Escobar, qui era més conegut com a actor i que ja havia dirigit l'obra en teatre. Fou un fracàs comercial.

## Sinopsi

Ernesto i Marta són un matrimoni burgès que una nit reben la visita inesperada de la seva veïna Matilde, una anciana prestadora que els demana que li guardin una quantitat de diners important fins l'endemà, ja que té por que els robi la seva minyona. Matilde mor aquella mateixa nit i el matrimoni decideix quedar-se els diners. Un xantatgista amenaça Ernesto i l'acusa de quedar-se els diners.

## Repartiment

* Francisco Rabal... Ernesto
* Mayrata O'Wisiedo... Marta
* Ramón Elías... Chantajista
* Dolores Bremón... Doña Matilde
* Pilar Muñoz ... Carmen
* María Victoria Durá... Rosa
* Mercedes Gisbert... Tony
* Concha López Silva ... Vecina
* Modesto Cid ... Forense

## Premis

La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 150.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1950.

## Referències

* ↑ La honradez de la cerradura a Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114

## Enllaços externs

* La honradez de la cerradura a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Kārlis Zāle

Kārlis Zāle (28 d'octubre de 1888 a Mažeikiai, Lituània - 19 de febrer de 1942 a Inčukalns, Letònia) va ser escultor letó. Després d'educar-se a Rússia i Alemanya va tornar a Riga, on va treballar tant com a escultor com a professor d'escultura. Se'l coneix principalment per les seves escultures monumentals, entre les quals trobem el Cementiri dels Germans i el Monument a la Llibertat de Riga.

## Galeria

* Monument a la Llibertat, Riga
* detail, Monument to the Soldiers of the 6th Infantry Regiment, Sudrabkalninsh (Silver Hill), Riga
* Main gate, Brothers' Cemetery (Riga)

## Referències

* ↑ Apsitis, V., 1982 (3ed edn, 1993). Latvian Art in 1915 - 1940 (comp. I. Burane). Stockholm: Latvian State Academy of Arts.
# Kėdainiai

Kėdainiai ( escoltar (?·pàg.)) és una de les 103 ciutats de Lituània situada al comtat de Kaunas a 51 km al nord de Kaunas, a la vora del riu Nevėžis. És una de les més antigues ciutats del país. Esmentada per primera vegada [al | el 1372 a la Cròniques lituanes d'Hermann de Wartberge. El seu barri antic es remunta al segle xvii, i la ciutat és el centre administratiu del districte municipal de Kėdainiai.

## Noms

La ciutat ha estat coneguda per altres noms:
* Kiejdany en polonès.
* Keidan (קיידאן) en ídix.
* Kedahnen en alemany.
* Les seves altres formes alternatives inclouen Kidan, Kaidan, Keidany, Keydan, Kiejdany, Kuidany i Kidainiai.

## Història

És possible que pescadors de la costa de la mar Bàltica haguessin fundat la petita vila al costat del riu Nevėžis al segle xiv, ja que la primera referència històrica a la ciutat és a les Cròniques lituanes i es remunta a 1372. El seu port va ser fundat el 1581, i en 1590 la ciutat va aconseguir l'autonomia segons el Dret de Magdeburg.
Entre els segles xvi i XIX va estar sota control de la família Radziwiłł. Als segles xvii i XVIII va ser un dels centres més importants de la reforma protestant a Lituània. Durant aquest temps van arribar a la zona alemanys, holandesos i suecs. En temps soviètics va ser convertida en una ciutat industrial.
Durant l'Operació Barba-roja, Keidainiai va ser ocupada per l'exèrcit alemany a l'estiu de 1941. El 28 d'agost de 1941, la comunitat jueva de Keidainiai que havia estat allà durant 500 anys, van ser assassinats sota la direcció del batalló especial alemany de la policia, amb l'ajut de la població local lituana. La població jueva abans de l'Holocaust era de 3000 persones.

## Ciutats agermanades

| Brodnica (Polònia) Łobez (Polònia) Svalöv (Suècia) | Sömmerda (Alemanya) Kohtla-Järve (Estònia) Rostov (Rússia) |

## Galeria

| El riu Nevėžis al centre de la ciutat | Església de Sant Jordi del segle XV | Carrer Didžioji |

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Lituània

## Referències

* ↑ Dov Levin. The Litvaks (en anglès). Berg Publishers, 2000, p.48. ISBN 978-1-57181-264-3.
* ↑ Library of Congress Authority control Name Headings. Heading: Kėdainiai (Lithuania).
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} The main dates]» (en anglés). Centre d'informació i turisme de Kėdainiai. [Consulta: 13 novembre 2013].
* ↑ Gilbert, Martin. The Second World War: A Complete History (en anglès), 2004, p.214. ISBN 978-0-8050-7623-3.
# La Sallent

La Sallent, o Cua de Cavall, és un salt d'aigua que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El seu nom prové «del mot Aquam salientem, l'aigua saltant».
Salt del tram final del Barranc de Llubriqueto, a 1.770 metres d'altitud i d'uns 220 metres de desnivell, situat a l'oest de Caldes de Boí.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 2 novembre 2013].

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# L'embrió

L'embrió (títol original: Progeny) és una pel·lícula de ciència-ficció americà de 1998 dirigida per Brian Yuzna i produït per Stuart Gordon, la intriga de la qual gira al voltant de raptes per extra-terrestres. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de fer l'amor apassionadament, Craig i Sherry descobreixen que la seva il·lusió per tenir un bebè es fa realitat, però alguna cosa no va bé. Tement el pitjor, i per conèixer la veritat, Craig s'uneix amb l'expert en abduccions Bert Clavell. A través de la hipnosis descobreixen que Sherry ha quedat embarassada per alienígenes.

## Repartiment

* Arnold Vosloo: Dr. Craig Burton
* Barry Morris: oficial d'Immigració
* Bob McLean: guàrdia de la presó
* Brad Dourif: Dr. Bert Clavell
* David Wells: Dr. Duke Kelly
* Don Calfa: Jimmy Stevens
* Don Shenk: Henry (també John Moskal Jr.)
* Greet Ramaekers: Recepcionista
* Jan Hoag: Ida, la infermera
* Jillian McWhirter: Sherry Burton
* John Moskar Jr.: guàrdia de la seguretat
* Kate Romero: dona a la televisió
* Kelly Jaquiss: la dona que crida
* Lindsay Crouse: Dr. Susan Lamarche
* Lisa Crosato: Bev
* Logan Yuzna: el noi pacient
* Lydia De Luccia: la infermera de nit
* Maggie Shane: Mare del noi
* Michael Calder: la persona segrestada
* Nora Paradiso: Karen Boglia
* Pancho Demmings: Oficial McGuire
* Patty Toy: Jane, la infermera
* Rene Carrasco: agent paramèdic
* Sean Nepita: Oficial Murphy
* Susan Ripaldi: Della, la infermera
* Timilee Romolini: Devon Thompson
* Trisha King: infermera
* Willard E. Pugh: Eric Davidson
* Wilford Brimley: Dr. David Wetherly
* Johanna Faur: Sra. Perez

## Referències

* ↑ «L'embrió». esadir.cat.
* ↑ «Progeny». [Consulta: 19 març 2018].
# L'emboscada

L'emboscada (títol original en anglès, Ambush) és una pel·lícula de thriller d'acció bèl·lic del 2023 escrit per Mark Earl Burman, Michael McClung, Johnny Lozano i Dillon Slack, dirigida pel mateix Burman i protagonitzat per Jonathan Rhys Meyers, Connor Paolo i Aaron Eckhart. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar als cinemes, sota demanda i en digital el 24 de febrer de 2023.

## Sinopsi

Durant la guerra del Vietnam, un grup de soldats amb la missió d'aconseguir materials d'intel·ligència es troben amb forces enemigues del Viet-cong als extensos complexos de túnels subterranis que havien construït sota terra a través deñ Vietnam del Sud durant el conflicte.

## Repartiment

* Jonathan Rhys-Meyers com a Miller
* Connor Paolo com a Ackerman
* Jason Genao com a Boyd
* Aaron Eckhart com a Drummond

## Referències

* ↑ «Ambush». Goita què fan, ara!. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ Villei, Matt. «Aaron Eckhart Is Debriefed on a Deadly 'Ambush' in New Clip [Exclusive]». Collider, February 16, 2023. [Consulta: April 18, 2023].
# Larksville

Larksville és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 4.694 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Larksville tenia 4.694 habitants, 1.808 habitatges, i 1.323 famílies. La densitat de població era de 380,7 habitants/km².
Dels 1.808 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.467 $ i la renda mediana per família de 41.211 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.993 $ mentre que les dones 21.998 $. La renda per capita de la població era de 16.196 $. Entorn del 10,2% de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Larksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Larksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Dora festeggiante

La Dora festeggiante és una cantata escènica composta per Vicent Martín i Soler sobre un llibret de Cesare Olivieri, estrenada l'1 de febrer de 1783 a Torí com a pròleg de la seva òpera seriosa Il Vologeso.
Fou concebuda com una il·lustració musical per celebrar l'arribada a Torí, banyada pel riu Dora, dels arxiducs Ferran d'Àustria-Este (1754-1806) –germà de Josep II-, i la seva dona, Maria Beatriu d'Este (1750-1829), virreis de Llombardia i governadors de Milà. La visita es corresponia a una invitació dels ducs de Savoia, Víctor Amadeu III (1726-1796) i Maria Antonieta de Borbó (1729-1785) -filla menor de Felip V i Isabel Farnese-, molt estimats pels arxiducs, no només per les seves inquietuds en comú pel que fa a la difusió de la cultura i en matèria de política social. La cantata fou repetida pocs mesos després, el 6 de setembre d'aquell mateix any, durant la seva segona visita a Torí, aquesta vegada com a pròleg al dramma giocoso de Martín In amor ci vuol destrezza, estrenat per a l'ocasió amb el títol de L'accorta cameriera.
El fet que La Dora festeggiante i L'accorta cameriera s'executessin al Teatro Regio, plaça destinada exclusivament a les tragèdies líriques, corrobora la qualitat i l'alta estima dels nobles i el públic torinès cap a aquesta obra. La reveladora dramatúrgia musical de La Dora festeggiante que, mitjançant una simfonia, tres àries i un terzetto final enllaçats amb sengles recitatius, és l'escenificació musical del ritual propi d'una visita d'estat que va més enllà dels mers fins polítics.
La Dora festeggiante té com a protagonistes Apol·lo, Minerva i Giove (Júpiter), i representa el moment de transició musical de finals de segle xviii, anterior a la Revolució Francesa, en el qual es comença a apropar als déus, semidéus i d'altres personatges mítics al sentir humà. Amb la cantata Il Sogno, composta ja amb l'esperit de la revolució, aquest canvi pren plena forma. Martín i Soler ens presenta en La Dora festeggiante aquest lapse de transformació a través d'una partitura eloqüent farcida de gestos melòdics, rítmics i orquestracions programàtiques procedents d'altres gèneres vocals, però també premonitoris del nou llenguatge que havia de prevaler a partir de finals del segle: el dramma giocoso.

## Discografia

L'orquestra Reial Companyia Òpera de Cambra de Barcelona, del director Juan Bautista Otero, presentà el primer enregistrament mundial de les cantates escèniques profanes que es conserven del compositor Vicent Martín i Soler: La Dora Festeggiante i Il Sogno. La producció comptà amb l'ajuda de l'Institut Català d'Indústries Culturals i el Conservatori del Liceu de Barcelona, lloc on s'ha realitzat la gravació. Va comptar amb la participació dels cantants de reconegut prestigi internacional Sunhae Im (soprano), Rafaella Milanesi (soprano) i Magnus Staveland (tenor).

## Referències

* ↑ Juan Bautista Otero, Extracte de l'article publicat íntegre al llibret del fonograma de la presentació del disc del primer enregistrament mundial de les cantates escèniques que es conserven del compositor
* ↑ Reial Companyia Òpera de Cambra, dirigida per Juan Bautista Otero
# La dona caçadora (WMP6)

La dona caçadora (WMP6) fa referència a un esquelet femení de 9.000 anys d'antiguitat, enterrat al jaciment de Wilamaya Patxja en el districte de Puno, al sud de la serralada dels Andes de Perú.
Les restes corresponen als ossos d'una dona jove, d'entre 17 i 19 anys, enterrada amb un gran aixovar d'eines de caça, com per exemple: puntes de projectils de pedra, un ganivet i utensilis per rascar i adobar pells. L'àrea on va ser trobada tenia 27 ㎡ i estava envoltada amb 20.000 artefactes i sis cossos, un dels quals corresponia a la caçadora de caça major.
En un principi, els arqueòlegs van pensar que es tractava d'un home i no pas d'una dona pels objectes de caça que l'acompanyaven. Però, a partir de proves científiques, van analitzar l'esmalt de les dents i van concloure que, efectivament, es tractava d'una dona caçadora.
La caçadora correspon a l'única dona dels sis cossos trobats al jaciment de Wilamaya Patxja.
Aquesta troballa arqueològica ha significat molt per a la història de les dones, perquè va comportar l'estudi d'altres restes que havien estat mal identificades i catalogades com a homes.
A partir d'aquí han sorgit noves hipòtesis relacionades amb la dona caçadora:
* Excavacions a Wilamaya Patjxa al Perú, on els arqueòlegs van recuperar aproximadament 20.000 artefactes, incloses les restes de sis persones, una de les quals era la caçadora.Per una banda, l'arqueòleg Randy Haas de la Universitat de Califòrnia va concloure que és possible que existís la participació dels dos sexes en el món de la caça. Haas va analitzar 429 enterraments en el continent americà que daten de fa uns 14.000 o 8000 anys, identificant el sexe a 27 individus, dels quals ja havia estat determinat i que van ser trobats amb indicis de caça major. Onze eren dones i setze, homes. Tot i això, ell i els seus autors van reconèixer que la informació no era concloent per a aquests enterraments, i que l'únic individu que era inqüestionablement femení i caçador era WMP6; per percentatge, les dones representaven entre el 30 i 50% dels caçadors de caça major.
* Per altra banda, Robert L. Kelly Arxivat 2020-10-05 a Wayback Machine., un antropòleg de la Universitat de Wyoming, no pensava el mateix. Critica aquesta hipòtesi arran de dos enterraments d'aquest mateix jaciment; es tracta de nadons, que Hanns i els seus col·laboradors van descriure “com enterrats amb artefactes que suggerien que eren caçadors”, i va advertir sobre la interpretació excessiva en els enterraments. “La interpretació dels dipòsits funeraris, com un acte cultural i simbòlic, no és senzilla ni directa”.

## Referències

* ↑ «Las mujeres del Neolítico también cazaban» (en castellà), 04-11-2020. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Gorman, J. (9 de Noviembre de 2020). La mujer cazadora que trastoca las creencias sobre los roles de género en la prehistoria. The New York Times.».
# Latacunga

Latacunga és una ciutat de l'Equador, capital de la província de Cotopaxi, situada al mig del carreró interandí, a la fossa de Patate, a 2760 metres d'altura. Està a 89 km al sud de Quito i a la vora de la confluència dels rius Alaques i Cutuchi, que formen el riu Patate. La seva població és de 51.689 habitants (2001).
La ciutat fou fundada el 1534 i ha estat destruïda quatre vegades per terratrèmols entre 1698 i 1798. Són famoses de la ciutat les chugchucaras, menjar típic compost per porc, blat de moro, bananes, empanadas i tostado (un tipus de blat de moro torrat).
# Latah (Washington)

Latah és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 151 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Latah tenia 151 habitants, 56 habitatges, i 43 famílies. La densitat de població era de 176,7 habitants per km².
Dels 56 habitatges en un 48,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 6,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.417 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.500 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 16.823 $. Aproximadament el 14,3% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Latah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Latah». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].