OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Henry Sidgwick

Henry Sidgwick (31 de maig de 1838-28 d'agost de 1900) va ser un filòsof utilitarista i economista anglès. Va ser un dels fundadors i el primer president de la Society for Psychical Research, i promotor de l'educació superior de les dones. Va ser un utilitarista en la línia de John Stuart Mill i Jeremy Bentham. La seva obra es va caracteritzar per la seva acurada investigació dels principis fonamentals, com ara la distinció entre el raonament positiu i normatiu, i per l'anàlisi crítica. La seva influència va ser tan profunda que per exemple Alfred Marshall, fundador de l'Escola d'Economia de Cambridge, el descriuria com el seu "pare i mare espiritual" En filosofia es va dedicar a l'ètica i en particular a l'examen de principis intuïtius de conducta fonamentals i al problema del lliure albir. Va adoptar una posició que pot ser descrita com a hedonisme ètic, d'acord amb el qual el criteri de bondat en una acció qualsevol és que produeixi la major quantitat possible de plaer. No obstant això aquest hedonisme no està confinat a l'ego (egoista), sinó que involucra una preocupació pel plaer dels altres, i es caracteritza més per ser universalista.

## Llibres publicats per Henry Sidgwick (referències en anglès)

* The Methods of Ethics. London, 1874, 7th ed. 1907.
* "The Theory of Evolution in its application to Practice", in Mind, Volume I, Number 1 January 1876, 52–67,
* Principles of Political Economy. London, 1883, 3rd ed. 1901.
* The Scope and Method of Economic Science. 1885.
* The Elements of Politics. London, 1891, 4th ed. 1919.
* Outlines of the History of Ethics. 1886, 5th ed. 1902 (enlarged from his article ethics in the Encyclopædia Britannica).
* "The Philosophy of Common Sense" Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine., in Mind, New Series, Volume IV, Number 14, April 1895, 145–158.
* "economic science and economics," Palgrave's Dictionary of Political Economy, 1896, v. 1, reprinted in The New Palgrave: A Dictionary of Economics, 1987, v. 2, 58-59.
* Practical Ethics. London, 1898, 2nd ed. 1909.
* Philosophy; its Scope and Relations. London, 1902.
* Lectures on the Ethics of T. H. Green, Mr Herbert Spencer and J. Martineau. 1902.
* The Development of European Polity. 1903.
* Miscellaneous Essays and Addresses. 1904.
* Lectures on the Philosophy of Kant. 1905.
* Sidgwick's writings available online Arxivat 2010-07-18 a Wayback Machine.
# Callionymus doryssus

Callionymus doryssus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Japó.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ctenomys tulduco

Ctenomys tulduco és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic de la província de San Juan (Argentina). Se sap molt poca cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural, en gran part perquè fins ara només se l'ha trobat en una sola localitat. La seva distribució té una extensió de menys de 500 km². Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys tulduco. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 febrer 2015.
# Josep Oltra i Picó

Josep Oltra i Picó (Benasau, Comtat 1899 - Santa Maria la Mar, Rosselló 1972) fou un polític i escriptor comunista valencià. Treballà com a obrer del sector tèxtil, i fou militant del PCE fins que l'abandonà per afiliar-se al Bloc Obrer i Camperol i després al Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM), que representà al Consell d'Economia de la Generalitat de Catalunya. Fou secretari de la Federació d'Empleats i Tècnics i formà part del Consell Econòmic i Tècnic del POUM. Col·laborà en les revists Avenir, Lluita i L'Hora, i amb Joaquim Maurín i Julià fou un dels redactors de La Batalla. En acabar la guerra civil espanyola s'exilià a França, i residí al Rosselló fins a la seva mort.

## Obres

* El POUM i la col·lectivització d'indústries i serveis (1936)
* Socialización de fincas urbanas y municipalización de los servicios (1937)

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora continguts de marxists.org (amb llicència GFDL).

## Enllaços externs

* Josep Oltra i Picó (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
# Judit amb la seva serventa

Judit i la seva donzella (en italià, Giuditta i la sua ancella) és un quadre de la pintora itàliana Artemisia Gentileschi. Va ser realitzat cap 1618-1619. Es tracta d'una pintura a l'oli sobre llenç, que mesura 114 cm d'alt per 93,5 cm d'ample. Actualment es conserva en la Galeria palatina del Palau Pitti de Florència (Itàlia).

## L'obra

En aquesta tela, de marcada influència de Caravaggio, les dues figures femenines de Judit i d'Abra, la seva donzella, estan representades de prop, amb un enquadrament estret; estan immerses en les ombres, il·luminades per una llum com d'una espelma, que ve de la seva esquerra.
Després d'haver pintat la cruenta Judit i Holofernes, avui al Museu de Capodimonte en Nàpols, Artemisia torna, amb aquest quadre de gran intensitat dramàtica, i de gran saviesa narrativa, a la història de l'heroïna bíblica que mata el general de l'exèrcit enemic.
El llenç mostra l'instant en què les dues dones es preparen per deixar la tenda de Holofernes, amb la por de ser descobertes pels soldats assiris. Obriu sosté, com si fos la bugada, la cistella en què han dipositat el cap tallat d'Holofernes. Judit encara empunya, donant-li suport en la seva esquena, l'espasa amb la qual ha realitzat la seva venjança fa poc; amb l'altra mà, posada amb un gest còmplice sobre l'esquena de la donzella, sembla voler-contenir, com torbada per un rumor exterior.
El quadre es col·loca entre les millors obres de Artemisia Gentileschi. És supèrbia la tensió de la cara de la Judit, marcada per una mirada preocupada que es torna cap a la sortida de la tenda i d'un floc de cabells que s'escapen del seu refinat pentinat. Es posa una cura minuciosa en la representació de l'empunyadura de l'espasa i de les joies que adornen a l'heroïna bíblica, com es troba en tots els seus nombrosos quadres dedicats a la història de Judit. L'ampli turbant d'Abra, recreat amb diverses tonalitats del blanc i del groc, mostren inconfusiblement els signes de l'aprenentatge desenvolupat en el taller del seu pare, Orazio Gentileschi.
La crítica no està segura de la datació del quadre, situant-se versemblantment cap a l'inici de l'estada de Artemisia a Florència. La composició de l'escena presenta una gran semblança amb la Judit i la seva donzella conservada a la Galeria Nacional d'Oslo que alguns historiadors de l'art atribueixen a la mà de Artemisia, mentre que altres ho fan a la del seu pare Orazio.

## Referències

* 1 2 «Caravaggio y el caravaggismo – Aparences: Historia del Arte y actualidad cultural» (en espanyol europeu). [Consulta: 1r agost 2017].
* ↑ «El Palacio Brachi de Roma homenajea a Artemisia Gentileschi, primera pintora en entrar en la Academia de Florencia». La Vanguardia.

## Vegeu també

* Judit i Holofernes
* Judit amb el cap d'Holofernes
* Llibre de Judit
# Prisma d'Abbe-Koenig

Un prisma d'Abbe-Koenig (o Abbe-König) és un tipus de prisma òptic reflector usat per rotar 180 º una imatge en un instrument òptic. Rep el seu nom dels seus inventors, els òptics Ernst Abbe i Albert Koenig.
Està compost per dues peces de vidre unides per adhesiu òptic que formen un prisma simètric amb forma de V. La llum és reflectida en el seu interior per una faceta a 30 º, una altra a sostre i una altra a 30 º. Gràcies a la secció en sostre la imatge no s'inverteix sinó que només es gira, el que permet utilitzar el prisma per redreçar la imatge en sistemes òptics. A diferència del prisma de Porro aquest no desplaça la trajectòria del feix de llum, el que és un avantatge en molts instruments. A més és menys voluminós que aquell.
Una variant d'aquest prisma té una superfície plana en lloc de la secció en sostre; aquest tipus inverteix la imatge a més de girar.

## Bibliografia

* Optical design. A: US Department of Defense: Military Standardization Handbook. MIL-HDBK-141, 1962, S. 13–28. (anglès)
* William L. Wolfe: Chapter 4. Nondispersive Prisms. A: Michael Bass (Ed.): Handbook of optics, 2: Devices, Measurements, and Properties. 2. McGraw-Hill, New York 1995, ISBN 0-07-047740-X, S. 4–8 (Online). (anglès)
* Warren J. Smith: Optical engineering. The design of optical systems. 4. McGraw-Hill, New York 2008, ISBN 978-0-07-147687-4, S. 143. (anglès)
# Fundació Hospital Sant Pere Claver

Fundació Hospital Sant Pere Claver és una fundació amb llarga tradició assistencial i mèdica, creada a Barcelona per la Companyia de Jesús el 1948. La particular filosofia de vida i l'escala de valors de l'entitat n'han determinat la manera de treballar dels professionals i el tracte als usuaris.
La seva tasca en els barris del Poble Sec i de Sants, en els quals ha prestat serveis d'atenció en salut mental, ha estat capdavantera, i la Fundació sempre ha donat resposta a les demandes socials identificables amb situacions de marginalitat social o de mancances de serveis a col·lectius, que han de ser ateses fora del sistema públic. La Fundació s'ha convertit en un referent de salut en el seu entorn més immediat.
La Fundació Hospital Sant Pere Claver dirigeix els següents centres del districte:
* Centre de Salut Mental d'Adults de Montjuïc
* Centre de Salut Mental d'Adults de Sants
* Centre de Salut Mental Infantil i Juvenil de Sants-Montjuïc,
així com programes assistencials de tractaments específics adreçats tant a la població infantil i juvenil com a la població adulta. El 2002 va crear el primer hospital de dia de Barcelona, que acull adolescents amb trastorns mentals i que permet atendre els joves sense que perdin els vincles familiars i socials. Per aquest motiu el 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.
# Hafnó

L'hafnó és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del zircó. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició.

## Característiques

L'hafnó és un silicat de fórmula química HfSiO₄, un silicat d'hafni. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7,5. És l'anàleg amb hafni de la torita i el zircó. Forma una sèrie de solució sòlida amb el zircó.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'hafnó pertany a «09.AD - Nesosilicats sense anions addicionals; cations en [6] i/o major coordinació» juntament amb els següents minerals: larnita, calcio-olivina, merwinita, bredigita, andradita, almandina, calderita, goldmanita, grossulària, henritermierita, hibschita, hidroandradita, katoïta, kimzeyita, knorringita, majorita, morimotoïta, vogesita, schorlomita, spessartina, uvarovita, wadalita, holtstamita, kerimasita, toturita, momoiïta, eltyubyuita, coffinita, torita, thorogummita, zircó, stetindita, huttonita, tombarthita-(Y), eulitina i reidita.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites de granit que contenen tàntal, on sol trobar-se associada a altres minerals com: cookeïta, albita, antofil·lita, apatita, barita, beril, bismoclita, cassiterita, cesstibtantita, columbita-(Fe), kimrobinsonita, moscovita, flogopita, quars, tantalita-(Mn), torita i minerals del grup del feldespat i de la microlita. Va ser descrita a partir de material recollit a tres indrets de Zambézia, al Moçambic: la mina Moneia, la mina Morro Conco i la pegmatita de Muiâne.

## Referències

* ↑ «Hafnon» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2016].
* ↑ «Hafnon-Zircon Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2016].
# Brian Saunders

Brian Saunders és un enginyer de so britànic. Va començar la seva carrera a finals dels anys 70 a la televisió britànica. El 1989 fou nominat a l'Oscar al millor so pel seu treball a la pel·lícula Goril·les en la boira juntament amb Andy Nelson i Peter Handford. Durant anys va estar enfocat a la televisió i el 1992 va guanyar un dels Premis BAFTA al millor so en programa de televisió per la sèrie Inspector Morse juntament amb Tony Dawe, Nigel Galt i Paul Conway, alhora que era nominat per Prime suspect. També va treballar a Espanya, on el 1996 va ser nominat al Goya al millor so pel seu treball a Boca a boca.

## Filmografia

* 1988: Goril·les en la boira
* 1988: L'hotel dels fantasmes
* 1988: Dilluns tempestuós
* 1989: My Left Foot
* 1990: Hardware
* 1994: Shallow Grave
* 1994: Fatherand
* 1996: Trainspotting
* 2011: Captain America: The First Avenger
* 2016: Doctor Strange
* 2017: Thor: Ragnarok

## Referències

* ↑ «The 61st Academy Awards (1989) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 16 octubre 2011].
* ↑ Boca a boca al web dels Premis Goya
# Diana García Orrego

Diana María García Orrego (Barbosa, departament d'Antioquia, 17 de març de 1982) és unadestacada ciclista colombiana especialitzada en el ciclisme en pista. Ha guanyat nombroses medalles als que va ser campiona sud-americana a Jocs Sud-americans, als Jocs Centreamericans i del Carib, als Jocs Panamericans i als Campionats Panamericans en pista

## Palmarès

* 2004
** 1a als Campionats Panamericans en Keirin
* 2005
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat
* 2006
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en 500 metres contrarellotge
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat
* 2007
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat
* 2008
** 1a als Campionats Panamericans en 500 metres contrarellotge
** 1a als Campionats Panamericans en Keirin
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Maritza Ceballos)
* 2009
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Sol Roa)
* 2006
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en scratch
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en velocitat
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en velocitat per equips
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en 500 metres contrarellotge
** Medalla d'or als Jocs Sud-americans en keirin
* 2011
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Juliana Gaviria)
* 2014
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Juliana Gaviria)

## Referències

* ↑ «Informació del Participant en els Jocs Sud-americans de 2010» (en espanyol). Medellin2010.0rg, 2010. [Consulta: 1 maig].
* ↑ «Informació del Participant en els Jocs Centreamericans i del Carib Mayagüez 2010» (en espanyol). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2010-07-26. [Consulta: 1 setembre].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Prisma (revista)

Prisma fou una revista de gran qualitat dedicada a l'art i a la literatura i estava bellament il·lustrada. El primer número fou publicat el setembre de 1930 a Vilanova i la Geltrú i van continuar sortint números fins al 15 de juliol de 1936. A la revista, hi eren exaltats tots els valor artístics i literaris de Vilanova i la Geltrú. A més a més, les il·lustracions normalment consistien en reproduccions de teles i dibuixos d'artistes de Vilanova. Les il·lustracions van ser fetes per Joaquim Mir, Alexandre de Cabanyes i Marquès, Enric Cristòfor Ricart i Nin, M. Torrents, Joan Llaverias i Labró, Salvador Mestres, entre d'altres. El primer número duia originals signats per J. Blanch Ros, Teresa Miro, Manuel Amat Rosés, N. Omar Robin, Francesc Casals i Francesc Muntaner. L'original capçalera era de P. Serra Briones (Peseb) i de Salvador Mestres.
En un primer moment tenia una periodicitat mensual i estava dirigida per Ramon Ferrer i Parera però l'1 d'abril de 1936 va passar a ser dirigida per Manuel Amat Rosés. La redacció estava a Rambla Macià de la mateixa població. Pel que fa al format de la revista, tenia una grandària de 280 x 220 mm i tenia 16 pàgines. A partir del canvi de director de 1936, el número va passar a tenir una grandària de 333 x 355mm amb 8 pàgines a 4 columnes. A més, va passar a publicar-se quinzenalment i tenia un preu de trenta-cinc cèntims de pesseta. Aquesta revista va continuar amb la numeració de la primera època i tenia el mateix caràcter i temàtica. De la primera època van aparèixer 22 números, l'últim el desembre de 1935, i en total es van editar 30 números.

## Referències

* ↑ TORRENT, Joan; TASIS, Rafael. Història de la premsa catalana. Barcelona: Bruguera, 1966.(volum II- pàg.265)

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
# Xaban Suli

Xaban Suli fou emir d'Elbistan de la dinastia Dhul-Kadr, germà i successor de Ghars al-Din Khalil, aclamat per les tropes després de l'assassinat del seu germà pels egipcis.
Xaban va derrotar les forces egípcies a Göksün i es va aliar al rebel mameluc Mintash; va ajudar la revolta dels governadors sirians contra els mamelucs (1389) i quan Barkuk va recuperar el poder, va romandre lleial a Mintash però el 1391 es va haver de sotmetre. El 1395 Xaban Suli va oferir a Tamerlà de fer de guia pel seu exèrcit a Síria; en revenja el soldà egipci va enviar una expedició, i Suli es va escapar per molt poc de ser capturat.
El soldà egipci va assajar un altre cop fer-lo assassinar com havia fet amb el seu germà, el 1398. El seu fill Sadaka fou proclamat a Elbistan.

## Referències

* ↑ Mordtmann, J. H.; Ménage, V. L.. «Ḏh̲u ’l-Ḳadr». A: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Encyclopaedia of Islam (en anglès). 2a edició. Leiden: Brill, 2012-04-24, p. 239-240.
# Gafarró gris

El gafarró gris (Crithagra gularis) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes d'Angola, est de Botswana, Zimbabwe, sud-est de Moçambic i nord-est, est i sud de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Gafarró gris». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Hermós Plaja i Saló

Hermós Plajá i Saló (Palamós, Baix Empordà, 28 d'abril de 1889 - Palafrugell, 23 de març de 1982) fou un tipògraf, editor i militant anarcosindicalista català.

## Biografia

Era fill d'un llibreter maçó i republicà federal. Treballà com a cambrer, repartidor de diaris i en una fàbrica de taps de suro, però sovint era acomiadat per conflictiu. Va adoptar l'anarquisme per la influència del procés de Montjuïc i la vaga de 1902. Arran dels fets de la Setmana Tràgica (1909), va haver d'exiliar-se uns mesos a França. Va militar en el Centre Instructiu de Palamós i fou detingut i bandejat a La Bisbal d'Empordà. El 1910 marxà a treballar com a tipògraf a Barcelona i s'afilià a la CNT. Tanmateix, el 1911 hagué de fer el servei militar i fou enviat a Tarragona, on conegué la que seria la seva companya, Carme Paredes i Sans –filla del cantiner de la caserna– i després a Melilla. El 1912 s'establí a Tarragona i es va casar amb la que va tenir tres fills (Germinal, Acracia i Camelia). El 1918 va editar la revista Acracia amb Felipe Aláiz de Pablo, Felip Barjau i Riera i Josep Viadiu i Valls, i el 1919 el setmanari Fructidor, òrgan de la CNT a la província de Tarragona. Per les seves activitats el 1921 fou desterrat a Bot (Terra Alta). El 1923 va treure una segona època del periòdic Acracia, aquesta vegada des de Reus, on havia anat a viure, i que sortí del gener al març d'aquell any. A finals de 1923 fou nomenat director de Solidaridad Obrera i es traslladà a Barcelona. El 1924 creà l'editorial Vértice i a partir del 1925 publicà una revista il·lustrada amb el mateix títol publicada des de la seva impremta, creada el 1927, no lligada a la CNT per tal d'evitar la repressió policial. Va acollir a casa seva Rosario Dolcet Martí, perseguida aleshores per la dictadura de Primo de Rivera. De 1928 a 1929 fou membre del comitè nacional de la CNT. Durant la Segona República Espanyola prosseguí la tasca editorial.
Quan esclatà la revolució social va donar el seu fons editorial i amb els diners del qual s'envià calçat als soldats del front d'Aragó. El 1939 s'exilia amb la seva família a França (llevat el seu fill Germinal, que és presoner), i d'allí el 1940 marxa a Mèxic, on hi dirigí Solidaridad Obrera. El 1949 aconsegueix muntar una impremta pròpia, que va funcionar fins a 1965. Morta la seva dona el 1970 i la seva filla Acracia el 1973, el 1977 tornà a Catalunya amb el seu fill Germinal (ara batejat com a Germán) i cedí la seva important biblioteca a la Biblioteca Arús. S'establí a Palamós, on hi va morir el 1982.
Va escriure quatre llibres, Sindicalismo, misión humana y revolucionaria del sindicato (1922), Concepción federalista de la CNT (1948), El sindicalismo según su influencia i Mis Memorias (inèdites).

## Referències

* 1 2 3 4 «Hermós Plaja i Saló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Plantilla:Ref-llibreHermoso Plaja Saló y Carmen Paredes Sans
* ↑ José Hermoso Plaja al bloc "Exiliados en México"
* ↑ Soriano Giménez, J. C. L'anarquisme a Tarragona (1917-1924): Formós Plaja i Carme Paredes. Tarragona: Universitat Rovira i Virgili, 2008, p. 194. ISBN 9788484244189.