OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comtat de Provença

* Història d'Occitània
* Prehistòria occitana
* Els primers pobladors occitans
* Occitània romana
* Regne visigot de Tolosa
* Regne Burgundi de Provença
* Septimània visigòtica
* Ducat d'Aquitània
* Comtat de Tolosa
* Vescomtat de Carcassona
* Comtat de Provença
* Comtat de Foix
* Croada albigesa
* Occitània del segle XIV al XVII
* Occitània durant la Revolució Francesa
* Felibritge
* Regionalisme occità
* Occitània de 1900 a 1940
* Occitània sota el règim de Vichy
* Occitània fins la dècada del 1970
* Occitània i la regionalització del 1981
El Comtat de Provença fou una jurisdicció feudal d'Occitània. El 948 amb l'ascens de Bosó II de Provença esdevindrà el primer comte de Provença. Els descendents d'aquest seran anomenats de la Dinastia Provença o Bosonides i governaran el territori provençal fins al 1112 any en què s'instaurà una nova dinastia, la Dinastia Millau-Gavaldà. La comtessa del comtat Gerberge de Provença cedí els seus drets a la seva filla Dolça de Provença. Aquesta dinastia però durà poc, ja que el casament, l'any 1112, de Dolça amb el comte de Barcelona Ramon Berenguer III conferí els drets del comtat al Casal de Barcelona.
Aquesta dinastia catalana perdurà al comtat fins al 1267, mitjançant la branca principal del casal barceloní o una annexa. Sovint amb lluites entre ambdues branques.
El casament de Beatriu I de Provença amb el duc Carles I d'Anjou provocarà la fi del casal barceloní i l'inici de la Dinastia Anjou. Aquesta unió amb el casal francès permetrà la unió temporal del Comtat de Provença amb el Regne de Nàpols. Una unió que s'iniciarà amb el mateix Carles I, ja rei de Nàpols en ascendir al comtat, fins a Joana I de Nàpols. Així mateix, el fill adoptat d'aquesta, Lluís I de Provença i els seus descendents esdevindran reis titulars de Nàpols, amb lluita amb la Branca Anjou-Durazzo pel tron napolità.
El 1481 a la mort de Carles III de Provença sense descendents, els títols de comte de Provença i duc d'Anjou revertiran al seu cosí Lluís XI de França i s'integren a la corona francesa.
Es va dividir en moltes línies:

## Vegeu també

* Comtat d'Arle
* Llista de comtes de Provença
# Antoni Batllori

Antoni Batllori és el nom dels següents personatges:
* Antoni Batllori i Jofré (1915-1999), dibuixant català
* Antoni Batllori i Obiols (1951), o Toni Batllori, dibuixant català
# Lola Le Lann

Lola Le Lann (9 de febrer de 1996) és una actriu i cantant francesa.
Lola Le Lann és filla del trompetista Éric Le Lann i de l'actriu i realitzadora Valérie Stroh. Va debutar en el cinema l'any 2015 en un dels papers principals del film Un moment d'égarement. Té una germana bessona de nom Hortense.

## Filmografia
### Cinema

* 2015: Un moment d'égarement de Jean-François Richet: Louna
* 2018: Bluebird de Jérémie Guez: Clara
* 2019: Versus de François Valla: Léa

### Televisió

* 2018: Aux animaux la guerre d'Alain Tasma: Lydie Duruy

## Discografia
### Senzills

* 2019: «Lola à l'eau»
* 2020 : «Soleil»

## Teatre

* 2019: Face à face d'Ingmar Bergman, dirigida per Léonard Matton, Théâtre de l'Atelier

## Referències

* ↑ Lola Le Lann : 19 ans, incendiaire, et un premier rôle sulfureux avec Vincent Cassel, Première, 21 juin 2015.
* ↑ Martínez, Beatriz. «Una atractiva cita con dos seductores» (en espanyol europeu). Fotogramas, 10-09-2015. [Consulta: 14 agost 2020].
* ↑ «Lola Le Lann nous apporte le Soleil dans son nouveau single» (en francès). Critic Factory, 02-03-2020. [Consulta: 22 juny 2020].
# Guennadi Pàdalka

Guennadi Ivànovitx Pàdalka (rus: Гeннадий Иванович Падалка) (Krasnodar, Unió Soviètica, 21 de juny de 1958) és un oficial de les Forces Aèries russes i cosmonauta de l'Agència Espacial Russa. Fins a l'octubre de 2012, Pàdalka manté el quart lloc de temps a l'espai resultant en 710 dies. Va treballar tant a la Mir com l'Estació Espacial Internacional.

## Notes

* ↑ http://www.spacefacts.de/english/e_tis.htm

## Referències

* NASA bio
* Informació sobre Guennadi Pàdalka a Spacefacts (anglès)
# El Tarter (Canillo)

El Tarter és un nucli de població del Principat d'Andorra situat a la parròquia de Canillo. L'any 2015 tenia 672 habitants.

## Referències

* ↑ «El Tarter (Canillo)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Població per poble». Departament d'Estadística d'Andorra. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2016. [Consulta: 30 novembre 2010].

## Vegeu també

* Soldeu - el Tarter
* L'església de Sant Pere del Tarter
# Catostomus tahoensis

Catostomus tahoensis és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 61 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Comtat de Prince (Illa del Príncep Eduard)

El comtat de Prince és un dels tres comtats en què es divideix administrativament la província canadenca de l'Illa del Príncep Eduard.
El comtat ocupa el terç occidental de l'illa i limita a l'est amb el Comtat de Queens.
Amb els seus 1.980 km² de superfície és el segon de l'illa i també el segon en població, amb 44.348 habitants, segons el cens de 2011. La seu del comtat és la ciutat de Summerside.
El seu nom, Comtat del Príncep, li fou atribuït, el 1765, dedicat al príncep Jordi, futur rei Jordi IV del Regne Unit.

## Referències

* ↑ Dades del cens de 2011 al web del govern provincial. (anglès)
# Cran

En tipografia un cran "és una marca feta sobre els motllos de lletra per a poder-los posar correctament a la "caixa" abans de la impressió".
Més tècnicament, aquesta paraula es defineix com «Fenedura que tenen les lletres a l'arbre, i serveix per facilitar la seva col·locació i per distingir els tipus d'un mateix cos". Alguns tipus tenien 2 ó 3 crans, però en la tipografia digital, el cran ha desaparegut, ja que no té sentit.
Alguns tractadistes utilitzen cran com a sinònim de l'anglès kerning , que fa referència al procés d'ajustar l'espaiat entre parells de lletres. Amb aquest valor té escàs ús, ja que es prefereix deixar el terme anglès o s'utilitzen altres alternatives com interlletratge. Aquesta equivalència prové de l'homònim francès, amb un significat semblant a orelletes , que denota el petit sortint que havien de fer els tipògrafs en les peces de plom a causa de la morfologia d'alguns caràcters perquè la lletra no quedés molt separada visualment (es tracta, per tant, d'un fals amic).

## Referències

* 1 2 Guia pràctica del compositor tipogràfic , Morató (1908
# Antoni Bascompte i Barlabe

Antoni Bascompte i Barlabe (1928 - Barcelona, 11 de gener de 2010) fou un economista català que promogué l'autofinançament eclesial des de l'Arquebisbat de Barcelona i presidí la Fundació Enciclopèdia Catalana del 1990 al 1996.
Estudià als Escolapis del carrer de Balmes de Barcelona. Participà en l'organització de l'economia de l'arxidiòcesi i parròquies de Barcelona com a delegat d'Economia a l'Arxidiòcesi de Barcelona, on desenvolupà el model basat en el Fons Comú Diocesà i l'autofinançament eclesial, i fou un dels promotors del moviment de graduats d'Acció Catòlica (i fou president de la JUMAC, Joventut Universitària Masculina d'Acció Catòlica) a Barcelona. L'any 1964, quan anava a donar una conferència sobre l'integrisme religiós, fou objecte d'una agressió i, durant unes hores, un segrest. Fou director de l'ICESB de 1964 a 1978, des d'on impulsà escoles superiors en Sociologia i Ciències Socials. El 1968 va anar a Madrid amb Albert Manent, Josep Maria Vilaseca i Josep Maria Martorell per demanar al nunci Luigi Dadaglio una obertura en els bisbes catalans. Col·laborà amb el CIC i l'Editorial Estela. Va ser president de la Fundació Enciclopèdia Catalana del 1990 al 1996.
L'any 1995, publicà Memòries obertes d'un catòlic laic (Barcelona, Proa ISBN 978-84-8256-025-0).

## Referències

* ↑ Bascompte i Berlabe, Antoni. Memòries obertes d'un catòlic laic. Barcelona: Proa, abril de 1995, p. 47.
* ↑ ABC, Madrid (en castellà). Prensa Española., 1981-07, p. 28.
* ↑ Matabosch, Antoni «El Sr. Bascompte i l'economia de l'Església». Catalunya Cristiana, 28-01-2010, pàg. 27.
* ↑ Bastida, Xavier «Antoni Bascompte i el moviment de graduats cristians». Catalunya Cristiana, 18-02-2010, pàg. 21. «Tanmateix les dificultats continuaren interposant-se, de vegades en forma fins i tot violenta, com fou el cas l'octubre del 1964 amb l'agressió cruenta seguida de segrest durant unes hores, de què fou víctima el mateix Bascompte quan es disposava a donar una conferència sobre l'integrisme religiós.»
* ↑ Muntaner, Josep Massot i. Els creadors del Montserrat modern: cent anys de servei a la cultura catalana. L'Abadia de Montserrat, 1979, p. 256. ISBN 978-84-7202-337-6.
* ↑ Muntaner, Josep Massot i. Escriptors i erudits contemporanis. L'Abadia de Montserrat, 2011, p. 171. ISBN 978-84-9883-409-3.
* ↑ Muniesa, Bernat; Brito, Bernat Muniesa i. La burguesía catalana ante la II República española: "Il trovatore" frente a Wotan (en castellà). Anthropos Editorial, 1985, p. 8. ISBN 978-84-85887-39-2.
* ↑ Records d'ahir i d'avui: homenatge a Albert Manent i Segimon amb motiu dels 70 anys. L'Abadia de Montserrat, 2001, p. 248. ISBN 978-84-8415-290-3.
* ↑ «Fundació Enciclopèdia Catalana | enciclopedia.cat». [Consulta: 10 febrer 2023].
# Loukkos

El riu Loukkos, Lucus o Luco (en àrab, واد لوكوس Wād Lūkūs; en llatí, Lucus; del grec Λύκος Loukkos) té una longitud aproximada de 100 km, neix al Rif (Marroc) i transcorre per la plana del Garb fins que finalment desemboca a l'Atlàntic, a Larraix. En la seva desembocadura forma extensos meandres on es barregen les aigües dolces i salades, on encara avui s'hi pesquen anguiles i angules. També s'exploten salines, obtenint-se la sal per evaporació.
El riu pot provocar grans inundacions en època de crescudes.
En 1775 apareix a la cartografia de Tomás López y Vargas amb la denominació de "Riu Lucos"

## Referències

* ↑ «Mapa general que comprehende los Reynos de Marruecos, Fez, Argel y Túnez Material cartográfico / Compuesto Con los mejores Mapas, y con lo que escribieron Mármol, Torres, Haedo, Dapper, Abreville, Daviti, La Mote y otros. Por D. Tomás López y Vargas, Geógrafo por S. M. de sus dominios, de la Real Academia de San Fernando, de la Real Sociedad Bascongada de los Amigos del País, y de la Real de Buenas Letras de Sevilla». Arxivat de l'original el 28 de setembre de 2017. [Consulta: 24 juliol 2012].
# Guillem VII de Montpeller

Guillem de Montpeller - Guilhèm VII de Montpeller (occità) - (? - 1172) va ser un cavaller occità, senyor de Montpeller i senyor d'Omeladès. Fill i successor de Guillem VI de Montpeller i de Sibil·la de Mataplana es casà el 1157 amb Matilda de Borgonya, filla d'Hug II de Borgonya qui li infantà:
* Sibil·la, muller de Raimon Gaucelm de Lunel
* Guillem VIII de Montpeller
* Guilhèm, mort entre 1171 i 1180
* Guiu de Montpeller, casat amb Azalais de Conas, fundador de l'Orde dels Hospitalers de l'Esperit Sant i la Confraria de l'Esperit Sant
* Raimon, monjo cistercenc a l'abadia de la Gran Selva i bisbe de Lodève i, cap al 1192, d'Agde
* Guillemeta, esposa de Raimon d'Anduze
* Azalais o Adelaida
* Maria
* Clemència, religiosa, però casada en 1199 amb Rostaing de Sabran
Lluità amb el seu pare Guillem VI de Montpeller als setges d'Almeria i de Tortosa. Del 1135 al 1155 fou presoner de Ramon V de Tolosa. Del 1159 al 1160 lluità contra el comtat de Tolosa i prengué la vila de Caors. Acollí el papa Alexandre III a Montpeller des del 1162 al 1165 i n'obtingué la seva defensa contra les pretensions de la República de Gènova que aspirava al monopoli de la navegació d'altura a la Mediterrània occidental; seguint aquesta política exterior, afavorí l'aliança amb la República de Pisa, rival dels genovesos.

## Bibliografia

* «Guillem VII de Montpeller». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Guillem VII de Montpeller Mort: 1172 :
| Títols |||
| Precedit per: Guillem VI de Montpeller (pare) | Senyor de Montpeller (Llista de senyors de Montpeller) (1149–1272) | Succeït per: Guillem VIII de Montpeller (fill) |
| Precedit per: Ramon Ató | Senyor d'Omeladès (Llista de senyors d'Omeladès) (1168–1272) | Succeït per: Guillem VIII de Montpeller (fill) |
# El col·legi dels animals màgics: l'origen

El col·legi dels animals màgics: l'origen (títol original en alemany, Die Schule der magischen Tiere 2) és el segon llargmetratge basat en la sèrie de llibres homònim i la seqüela d'El col·legi dels animals màgics. S'ha doblat al català.
El rodatge es va acabar l'estiu del 2021. La pel·lícula es va estrenar el 29 de setembre de 2022 als cinemes d'Alemanya i Àustria. Dues setmanes després de l'estrena en cinemes, la distribuïdora va anunciar que s'havia superat la fita del milió d'espectadors. A finals de març de 2023, gairebé 2,8 milions d'espectadors havien vist la pel·lícula als cinemes alemanys.

## Premis i reconeixements

El col·legi dels animals màgics: l'origen va rebre una nominació al Premis del Cinema Alemany de 2023 en la categoria de millors efectes visuals (Dennis Rettkowski, Tomer Eshed i Markus Frank). Durant la cerimònia de lliurament de premis, l'obra també va ser guardonada amb el premi a la pel·lícula més popular.

## Referències

* ↑ «El col·legi dels animals màgics 2: L'origen». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ Ulrich, Florian. «Drehschluss bei „Die Schule der magischen Tiere 2“ - Kinostart in 2022» (en alemany), 17-09-2021. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Ab 15.06.2023 im Kino:» (en alemany), 24-08-2023. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Magischer Besuchermillionär».
* ↑ «Deutscher Filmpreis für DIE SCHULE DER MAGISCHEN TIERE 2» (en alemany), 27-03-2023. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «2023 • Deutscher Filmpreis» (en alemany). [Consulta: 5 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Rob Roy (pel·lícula)

Rob Roy és una pel·lícula estatunidenco-britànica estrenada l'any 1995, dirigida per Michael Caton-Jones. Ha estat doblada al català.

## Argument

La història es desenvolupa al segle xviii, als Highlands. Robert MacGregor, anomenat Rob Roy, cap d'un clan de dos-cents homes, ha estat estafat i robat pel intendent del Marquès de Montrose. Així comença la seva lluita contra una aristocràcia traïdora i corrupta.

## Repartiment

* Liam Neeson: Rob Roy
* Tim Roth: Archibald Cunningham
* John Hurt: John Graham, Marquès de Montrose
* Jessica Lange: Mary MacGregor
* Brian Cox: Killearn
* Brian McCardie: Alasdair
* Eric Stoltz: Alan MacDonald
* Andrew Keir: Duc de Argyll
* Jason Flemyng: Gregor
* Vicki Masson: Betty

## Rebuda

* El film va tenir un èxit comercial moderat, informant aproximadament 58 milions de dòlars al box-office mundial, dels quals 31 a Amèrica del Nord, per un pressupost de 28 milions.
* Ha tingut una acollida critica favorable, recollint un 72 % de critiques positives, amb una nota mitjana de 6,4/10 i sobre la base de 43 critiques recollides, en el lloc Rotten Tomatoes.
* Crítiques
** "Entretinguda, encara que acadèmica, visió de la vida de l'heroi escocès"
** "Amb semblant repartiment i la localització en les Highlands, a més d'una història que és una mina d'or dramàtica, és un misteri que 'Rob Roy' sigui tan poc interessant"
** "La pel·lícula segueix un predictible arc dramàtic, encara que té estil i cor i Liam Neeson i Jessica Lange estan superbs junts"
** "Una aventura històrica esplèndida i emocionant (...) Puntuació: ★★★½ (sobre 4)"
* Premis i nominacions
Tim Roth va aconseguir el BAFTA al millor actor secundari per la seva interpretació de Archibald Cunningham. L'actor ha estat igualment nominat a l'Oscar al millor actor secundari, al Globus d'Or al millor actor secundari i als Premis Saturn a la mateixa categoria.

## Al voltant de la pel·lícula

* Tot i que Rob Roy no és l'adaptació al cinema de la novel·la del mateix nom de Walter Scott, totes dues estan inspirades en el personatge històric Robert Roy MacGregor.
* El combat final a l'espasa és considerat com un dels millors duels al cinema.
* Tim Roth va ser despatxat del càsting per haver fet el personatge Archibald Cunningham massa « excèntric ».
* El paper del Duc de Argyll va ser ofert a Sean Connery.
* És l'últim film de l'actor escocès Andrew Keir.
* Miranda Richardson havia de tenir el paper de Mary MacGregor.
* Malgrat els advertiments incessants del seu agent, Jason Flemyng va participar en el càsting del film, per tenir la sort d'apropar-se a Tim Roth, un dels seus ídols.
* El famós grup escocès Capercaillie (i la seva cantant Karen Matheson) interpreta totes les músiques tradicionals en aquest film.

## Referències

* ↑ «Rob Roy». esadir.cat.
* ↑ «Rob Roy». The New York Times.
* ↑ Rob Roy a JP‘s Box-Office.
* ↑ Palomo, Miguel Angel «Rob Roy». El País.
* ↑ Stack, Peter «Rob Roy». Sant Francisco Chronicle.
* ↑ Gleiberman, Owen «Rob Roy». Entertainment Weekly.
* ↑ Ebert, Roger «Rob Roy». Chicago Sun-Times.
* ↑ Premis per Rob Roy a IMDb.
* 1 2 3 4 5 6 «Rob Roy Trivia».

## Enllaços externs

* Rob Roy a Goita què fan, ara!
# Consolat General d'Itàlia a Barcelona

El Consolat d'Itàlia a Barcelona és la missió diplomàtica de la República Italiana a la ciutat de Barcelona. Des del juny de 2021 la seva seu es troba al número 185 del carrer d'Aribau, al districte de Sarrià-Sant Gervasi de Barcelona. El consolat dona cobertura a Catalunya, País Valencià, Illes Balears i Pitiüses, Andorra, Aragó i Regió de Múrcia.
Des del 21 de juliol de 2021 i en substitució de Gaia Danese, el càrrec de cònsol general recau en Emanuele Manzitti (Gènova, 1974), llicenciat en Administració i direcció d'empreses a la Universitat Bocconi de Milà i diplomàtic des del 2001. Entre alguns dels càrrecs desenvolupats a la carrera diplomàtica hi ha el de primer secretari de l'ambaixada italiana a Amman (2004-2007); membre de la Missió Permanent a l'OTAN (2009-2013); membre de l'Oficina de l'assessor diplomàtic del president de la República a Roma (2013-2017) i cap de l'oficina de premsa de l'ambaixada italiana a Washington DC (2017-2021). Així mateix desenvolupà tasques a la Comissió Europea, la Direcció General de Relacions Exteriors (2007-2009) i el Secretariat Internacional de l'OTAN. L'any 2010 es casà amb Jumana i és pare de dues filles.
El juliol de 2021 es traslladà la seu del carrer de Mallorca, número 27, al carrer d'Aribau, número 185. Els motius exposats per la nova seu de 1000 metres quadrats de superfície foren la necessitat de donar cobertura al creixement de la població italiana que augmentà un 40% en els darrers 5 anys. Ja en la nova ubicació, el 24 de setembre de 2021 fou indret de concentració i protestes, després que la policia italiana detingués la nit abans al president de la Generalitat de Catalunya a l'exili Carles Puigdemont quan es desplaçà a Sardenya per a assistir al certamen de cultura popular L'Aplec Internacional, organitzat anualment per IdFolk a l'Alguer.

## Referències

* 1 2 3 «Trasferimento degli uffici del Consolato Generale in Calle Aribau 185» (en italià). ConsBarcellona.Esteri.it, 08-06-2021. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «Lista Consular» (pdf) (en castellà). Ministeri d'Assumptes Exteriors, Unió Europea i Cooperació espanyol, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 2 setembre 2023. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Emanuele Manzitti nuovo console generale a Barcellona» (en italià). Progetto-Radici.it, 07-09-2021. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Herrero, Teresa. «Nueva sede de diseño para el Consulado de Italia en Barcelona» (en castellà). DiarioDesign.com, 21-07-2021. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ Pratdesaba, Pere. «Centenars de persones protesten davant el consolat italià per la detenció de Puigdemont». NacióDigital.cat, 24-09-2021.
* ↑ «La policia italiana deté Carles Puigdemont a l'Alguer». CCMA.cat, 23-09-2021. [Consulta: 24 setembre 2021].

## Vegeu també

* Ambaixades i consolats ubicats als Països Catalans

## Enllaços externs

* Consolat General d'Itàlia a Barcelona - Lloc web oficial (italià) (castellà)
# Aphyosemion fulgens

Aphyosemion fulgens és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: nord de Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion fulgens» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. 1975. Contribution to the knowledge of the Cyprinodonts of Gabon, with the description of four new species and one new subspecies of the genus Aphyosemion Myers. Brit. Killifish Assoc., Killi News (Separate) Jun. 1975: 1-20.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Louisville (Ohio)

Louisville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 8.904 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Louisville tenia 8.904 habitants, 3.444 habitatges, i 2.465 famílies. La densitat de població era de 666,3 habitants per km².
Dels 3.444 habitatges en un 35,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.490 $ i la renda mediana per família de 49.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.625 $ mentre que les dones 22.398 $. La renda per capita de la població era de 20.783 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Louisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Louisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].