OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aristòloc

Aristòloc (en llatí Aristolochus, en grec antic Άριστόλοχος) va ser un poeta tràgic grec que no es menciona enlloc, només a una col·lecció d'epístoles que antigament s'havien atribuït a Falaris, tirà d'Agrigent, on Falaris parla molt malament d'ell per haver-se atrevit a fer-li la competència escrivint una tragèdia. De fet, les epístoles són falses, i en cas que fossin certes, Aristòloc hauria viscut abans de la invenció de la tragèdia.

## Referències

* ↑ Aristolochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 306
# Fielding

Fielding és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 448 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fielding tenia 448 habitants, 139 habitatges, i 119 famílies. La densitat de població era de 393,1 habitants per km².
Dels 139 habitatges en un 50,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,9% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 13,7% no eren unitats familiars. En el 12,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,4% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.000 $ i la renda mediana per família de 46.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.885 $ mentre que les dones 22.708 $. La renda per capita de la població era de 14.222 $. Cap de les famílies i el 0,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fielding». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fielding». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Atamrum

Atamrum, fill de Warad-Sin, va ser rei d'Allahad i després d'Andarig.
Es va aliar amb Eixnunna i amb el Regne d'Elam, i més tard, derrotats els elamites, amb Mari i amb Babilònia. Va adoptar a Hammu-Rabi de Kurda. Va demanar ajut a Zimrilim de Mari pel setge de Razama i després va avançar cap a Shubat-Enlil, retornant més tard des de Luhaya a Razama. Va aixecar el setge d'aquesta ciutat a canvi d'un tribut del rei Sharraya. Els iamkhadeus i els zalmaqueus el van atacar per impedir el seu avanç cap a Idamaraz. Va fer aliança amb els països d'Ashnakkum i Urkesh. Zimrilim el va encoratjar a ocupar Shubat-Enlil abans que no ho fes Ixme-Dagan I d'Ekal·latum. Va fer un tractat amb Mari en el qual s'establia que Ekal·latum seria per Zimrilim i la terra alta per Atamrum, i el país de Subartum es repartiria amb altres membres de la coalició que s'havia format contra Elam.
Atamrum també va fer un tractat amb Babilònia. Aliat amb Kurda va mobilitzar tropes a Allahad i finalment va ocupar Shubat-Enlil i després Suhpad. Va donar suport als habitants de Razama que s'havien exiliat perquè poguessin tornar a la seva ciutat. Va assetjar Asihum i Adallaya. El general Kukkutanum, cap militar d'Ashkur-Addu de Suruzum, que havia passat al seu servei, va ser bescanviat per cinc dels seus homes. Amb suport dels nòmades khaneus va expulsar les darreres tropes d'Eixnunna. Va forçar el canvi de partit d'Ashkur-Addu. Zimrilim li va confirmar els regnes d'Allahad i d'Andarig. Més tard va signar un tractat amb Ashkur-Addu al que va cedir Sadduwatum. Després va anar a Babilònia i va establir el campament de les seves forces prop de Larsa. En tornar de Babilònia va visitar Mari. Va intervenir en la successió d'Ixme-Dagan d'Ekallatum.

## Referències

* ↑ Thoughts of Zimri-Lim
* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Siria-Palestina I: el bronce antiguo y medio. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 404-405. ISBN 9788446019497.

## Vegeu també

* Surnat.
# Platja d'en Sanés

La platja d'en Sanés, també anomenada Racó d'en Sanés, o d'en Senés, és una platja natural del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) situada a l'extrem de la península de s'Oliguera, entre la platja de sa Confitera i la platja des Caials. Orientada a l'est - sud-est, té una longitud de 12 m i una amplada de 32 m, formada per graves i còdols. L'entrada a l'aigua és complicada per l'abundor de conjunts rocallosos que afloren a nivell de l'aigua o resten a poca profunditat. La platja està limitada al sud per l'escull anomenat Punta des Bou Marí i a l'est pels Forallons de sa Llúdria.

## Referències

* 1 2 «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Catàleg de classificació de trams de platges de Catalunya» p. 5. Direcció General d'Ordenació del Territori i Urbanisme. Generalitat de Catalunya, 01-10-2016.
* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 46-47. ISBN 978-84-9034-407-1.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Greta Van Susteren

Greta Van Susteren (1 de juny de 1954) és una periodista estatunidenca i una celebritat al canal de notícies Fox, on condueix On The Record. Formada com a defensora penal i advocada litigant civil, va aparèixer com a comentarista legal a la CNN en Burden of Proof al costat de Roger Cossack des de 1994 fins a 2002.

## Referències

* ↑ «A Call to Action». Fox News, 07-11-2005 [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Dirk Van Susteren». Maple Corner Media. Arxivat de l'original el 9 de març 2011. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Partit Carlí

«Partit Carlí o Partit Carlista» té aquests significats:
* Partit Carlí antiliberal i foralista format l'any 1833, liderat per Carles Maria Isidre de Borbó
* Partit Carlí socialista autogestionari i federalista, reorganitzat l'any 1971, dirigit per Carles Hug de Borbó Parma
* Partit Carlí de Catalunya
* Partit Carlista del País Valencià
* Partit Carlista d'Euskal Herria
# Aristòmaca

Aristòmaca és el nom dels següents personatges:
* Aristòmaca de Siracusa, princesa siracusana
* Aristòmaca d'Eritrea, poetessa grega
# Teatre-Auditori de l'Orfeó Martinenc

El Teatre-Auditori de l'Orfeó Martinenc és un espai teatral ubicat en el número 97 de l'Avinguda de la Meridiana de Barcelona, en el primer pis de l'Orfeó Martinenc.
És un espai polivalent, amb grades retràctils, adequat per a fer-hi concerts i teatre.
Va ser inaugurat, conjuntament amb la resta de l'edifici l'any 2002. Aquest espai va substituir l'antic teatre que datava de 1910.

## Referències

* ↑ «Orfeó Martinenc». barcelona.cat. [Consulta: 22 agost 2020].
# Atamans

Els atamans (en llatí athamanes, en grec antic Ἀθαμάνες, "athamánes") eren un poble hel·lènic que Estrabó anomena bàrbars i els classifica entre els tessalis. Diu que vivien al sud-est de l'Epir i a l'oest de Tessàlia, en una regió anomenada Atamània. Es deien descendents d'Atamant, rei d'Orcomen i d'Ino, filla de Cadme i Harmonia.
Es mencionen poques vegades a la història de Grècia, i sembla que van ser sotmesos pels molossos, però a l'enfonsament del regne de Molòssia van recuperar la independència, i es van aliar als etolis junt amb els que van destruir als enians, i els atamans es van estendre fins al mont Eta. Van ser molt poderosos amb el seu rei Aminandre cap a l'any 200 aC, que va tenir un paper destacat a la guerra entre Macedònia i Roma fins que el 189 aC es van revoltar contra el rei Filip V de Macedònia, que va entrar al país pel pas de Portes, però va ser rebutjat amb fortes pèrdues. Aminandre, com aliat de Roma, va ajudar el cònsol Tit Quinti Flaminí a baixar pel pas de Portes i tot seguit a prendre Feca, entre el pas i Gomfi, el 198 aC.
Posteriorment van ser envaïts per Macedònia i finalment van deixar d'existir com a poble.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Athamania». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 gener 2021].
# Plectrohyla pachyderma

Plectrohyla pachyderma és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G. & Canseco-Márquez, L. 2004. Plectrohyla pachyderma. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Grup de l'acantita

El grup de l'acantita és un grup de minerals sulfurs, que contenen argent, amb una fórmula química similar a la de l'acantita. Està integrat per tres espècies minerals: l'acantita, químicament un sulfur de plata, l'aguilarita, un sulfur de plata que conté seleni, i la cervel·leïta, un sulfur de plata amb teŀluri.
| Espècie | Fórmula |
| Acantita | Ag₂S |
| Aguilarita | Ag₄SeS |
| Cervel·leïta | Ag₄TeS |

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, les tres espècies que integren el grup de l'acantita pertanyen a "02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, plata i/o or», juntament amb els minerals següents: calcocita, djurleïta, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoïta, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, naumannita, hessita, chenguodaïta, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Jaciments

Els minerals del grup de l'acantita, tot i no tractar-se d'espècies gens comunes, han estat trobades a tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana se n'ha pogut trobar l'acantita, l'espècie que dona nom al grup, als següents indrets: a la pedrera Berta, situada entre els municipis de Sant Cugat del Vallès i El Papiol (Baix Llobregat); a Prullans (Cerdanya); a la mina Atrevida, dins el municipi de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà), així com als propers jaciments de Coma Fosca, Roca de Ponent i Sant Miquel; i a la mina Balcoll, a la localitat de Falset (Priorat).

## Referències

* ↑ «Acanthite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ «La Mina Berta, El Papiol, Barcelona». Mineralogistes de Catalunya, 1994, pàg. 34-77.
# Barri de la Sagrera

* Per a altres significats, vegeu «la Sagrera».
La Sagrera és un barri del nucli de Sant Feliu de Codines (al Vallès Oriental). El nucli primitiu de Sant Feliu de Codines és el de la Sagrera, nascut a ponent de l'Església i que té encara una fisonomia peculiar i arcaica amb els seus carrerons i tortuosos. La Sagrera està integrada, urbanament, per la Sagrera Alta i la Sagrera Baixa, el Carreró de la Sagrera i la pl. de la Sagrera. Hi ha notables cases amb portals adovellats i finestrals, exemplars l'arquitectura popular dels segles XV, XVI i XVII. Cal destacar com a cases més rellevants: Can Sunyer i Cal Coronel a la Sagrera Baixa, Cal Sant Pere a la Sagrera Alta i Can Petit a la Pl. de la Sagrera.
Segons Balari Jovany es donava el nom de sagrera a l'espai de terreny situat al voltant de les esglésies fins a trenta passos distant d'aquestes, i tot el que hi havia dins d'aquest espai restava sota la protecció de l'església. Aquesta protecció eclesiàstica o parroquial se l'anomenava Dret d'Asil. Els trenta passos eclesiàstics al voltant de les esglésies consagrades fou institució del pontífex Nicolau en el cànon sient antiquitus. A Sant Feliu de Codines es coneix com el barri de la Sagrera els voltants de l'església i de Ca n'Ullar.

## Referències

* 1 2 «Barri de la Sagrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].

## Enllaços externs

* La Sagrera en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cases Barates (Girona)

Les Cases Barates fou un conjunt d'habitatges agrupats al carrer Balmes de la ciutat de Girona, entre el carrer de la Creu i el d'Emili Grahit, que conformaven una illa allargassada de casetes senzilles de planta baixa que s'organitzaven a partir d'un passadís amb habitacions al costat i eixida al darrere. El mòdul de la façana, constituït per la porta i la finestra rectangulars, s'anava repetint consecutivament.

## Notes

* ↑ «Cases Barates». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Asano Nagamasa

    En aquest nom japonès, el cognom és Asano.
Asano Nagamasa (浅野长政, 1546-1611) va ser un samurai del període Sengoku de la història del Japó.
Nagamasa va ser cunyat de Toyotomi Hideyoshi i un dels seus principals consellers. Va participar durant la campanya de Hideyoshi en contra dels mori així com en la campanya contra els Hōjō, on va capturar els castells Edo i Iwatsuki. Va tenir un paper important en les invasions japoneses a Corea.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Teatralnet

Teatralnet és una revista digital en català, especialitzada en arts escèniques; com el teatre, la dansa, el circ, la lírica, el teatre musical i els espectacles parateatrals; a Barcelona i Catalunya, que va ser creada en 1997 per l'Associació per a la difusió de les Arts Escèniques (ADAE), que actualment la controla, amb l'objectiu de facilitar la divulgació teatral contemporània. Està dirigida per Albert Miret, que participa com a tal a una emissió de Catalunya Ràdio, i el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya hi col·labora. Actualment és una de les revistes de referència escènica a Catalunya, amb una mitjana de 14.000 visites mensuals i amb 21.000 butlletins setmanals distribuïts per correu electrònic.
Pel seu 13è aniversari, Teatralnet va presentar l'obra Flor de nit, de Dagoll Dagom. L'acte va tenir lloc el dia 7 de febrer del 2011 al Teatre Condal, i amb l'ocasió van presentar el nou disseny de la pàgina web, encarant així més el seu objectiu de ser una pàgina web de referència dins del món del teatre.

## Referències

* ↑ «Internet i mitjans digitals». Culturcat (Generalitat de Catalunya). Arxivat de l'original el 9 d’octubre 2013. [Consulta: 1r maig 2013].
* ↑ Teatralnet celebra 13 anys amb un concert de Flor de nit CoMedia Comunicacio i Media (català) (castellà)
* ↑ Publicacions periòdiques de circ, il·lusionisme, dansa i titelles CulturCat. Generalitat de Catalunya
* ↑ Albert Miret de Teatralnet Catalunya Ràdio
* ↑ Punt i a part. Teatre sobre paper i, ara, en xarxa de Jordi Bordes, publicat a El Punt, el 9 de gener de 2007
* ↑ «Teatralnet i Fundació Romea recuperen ’Flor de Nit’ - Notícies - Teatralnet». Teatralnet. Arxivat de l'original el 2013-06-18 [Consulta: 3 febrer 2012]. Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Lloc web de Teatralnet Arxivat 2010-09-09 a Wayback Machine.
# Els testimonis de Putin

Els testimonis de Putin (originalment en rus, Свидетели Путина) és una pel·lícula documental del 2018 sobre l'ascens al poder de Vladímir Putin. Es tracta d'una producció entre Letònia, Suïssa i Txèquia dirigida per Vitali Manski. S'ha subtitulat al català.
Manski havia estat contractat per seguir i gravar la primera campanya del polític rus. A través de material d'arxiu personal rodat al llarg de l'any 2000 i de testimonis propers a la figura de Putin, Vitali Manski valora les veritables i conseqüències de l'entramat polític que va fer pujar Putin al poder.
El documental ha estat reconegut a certàmens com el Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2018; el Festival Internacional de Cinema de Camden de 2018; el Festival Internacional de Programes Audiovisuals Documentals de Biarritz de 2019; el Festival Internacional de Cinema Documental d'Amsterdam de 2018; el Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary de 2018 i Festival Internacional de Cinema d'Estocolm de 2018.

## Referències

* 1 2 Vitaliy Mansky. «Svideteli Putina». Vertov SIA, GoldenEggProduction, Hypermarket Film.
* ↑ «Els testimonis de Putin». ésAdir. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Putin's Witnesses DOKFest München, abgerufen am 4. März 2021
* ↑ «'Els testimonis de Putin', és el documental del mes de gener, subtitulat en català». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 març 2022].

## Enllaços externs

* Els testimonis de Putin a FilminCAT
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 - llançament de martell masculí

El llançament de martell masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics de París de 1924. La prova es va disputar el 6 de juliol de 1924 i hi van prendre part 15 atletes de 10 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Fred Tootell (USA) | Matt McGrath (USA) | Malcolm Nokes (GBR) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1924.
| Rècord del Món | 57m 77cm | Patrick Ryan | Nova York (USA) | 17 agost 1913 |
| Rècord Olímpic | 54m 74cm | Matt McGrath | Estocolm (SWE) | 14 juliol 1912 |

## Resultats
### Qualificació

Els millors sis llançadors passen a final.
| Posició | Atleta | Distància | Qual. |
| 1 | Fred Tootell (USA) | 50.60 | Q |
| 2 | Malcolm Nokes (GBR) | 48.875 | Q |
| 3 | Erik Eriksson (FIN) | 47.975 | Q |
| 4 | Matt McGrath (USA) | 47.075 | Q |
| 5 | Ossian Skiöld (SWE) | 45.075 | Q |
| 6 | James McEachern (USA) | 44.935 | Q |
| 7 | Carl Johan Lind (SWE) | 44.785 | |
| 8 | John Murdoch (CAN) | 42.48 | |
| 9 | Jack Merchant (USA) | 41.455 | |
| 10 | Robert Saint-Pé (FRA) | 36.27 | |
| 11 | Karl Jensen (DEN) | 36.265 | |
| 12 | Pierre Zaïdin (FRA) | 36.155 | |
| 13 | Camilio Zemi (ITA) | 35.00 | |
| 14 | Octávio Zani (BRA) | 33.895 | |
| — | Henk Kamerbeek (NED) | SM | |

### Final

La final es disputa en acabar la classificació.
| Posició | Atleta | Distància Qual. | Distància Final | Distància |
| 1 | Fred Tootell (USA) | 50.60 | 53.285 | 53.285 |
| 2 | Matt McGrath (USA) | 47.075 | 50.84 | 50.84 |
| 3 | Malcolm Nokes (GBR) | 48.875 | | 48.875 |
| 4 | Erik Eriksson (FIN) | 47.975 | 48.74 | 48.74 |
| 5 | Ossian Skiöld (SWE) | 45.075 | 45.285 | 45.285 |
| 6 | James McEachern (USA) | 44.935 | 45.225 | 45.225 |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1924 Paris Summer Games: Men's Hammer Throw». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 28 juny 2018].

## Bibliografia

* Olympic Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 17 març 2008].
# Plectrohyla psarosema

Plectrohyla psarosema és una espècie de granota endèmica de Mèxic.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Santos-Barrera, G. 2006. Plectrohyla psarosema. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Grup de l'acrocordita

El grup de l'acrocordita és un grup de minerals de la classe dels fosfats que cristal·litzen en el sistema monoclínic. Està format per tres espècies, l'acrocordita, la guanacoïta i la vargita. Aquest grup va ser establert per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de febrer de 2023.
| Espècie | Fórmula |
| Acrocordita | MnMn₂Mn₂(AsO₄)₂(OH)₄(H₂O)₄ |
| Guanacoïta | MgCu₂Mg₂(AsO₄)₂(OH)₄(H₂O)₄ |
| Vargita | MnCu₂Mn₂(AsO₄)₂(OH)₄(H₂O)₄ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «08.DD - Fosfats, etc, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: chenevixita, luetheïta, aheylita, calcosiderita, faustita, planerita, turquesa, afmita, childrenita, eosforita i ernstita.

## Referències

* ↑ «Akrochordite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r març 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 71». European Journal of Mineralogy, 35, 1, 06-02-2023, pàg. 75–79. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-75-2023 [Consulta: 1r març 2023].
# Paretdelgada

Paretdelgada és un nucli aïllat del terme de la Selva del Camp a uns 4 km del poble, a l'antic camí de Vilallonga del Camp. A la seva rodalia es troba la Creu Blanca, construïda el 1604, enderrocada el 1936 i refeta més tard. També s'hi troba la capella de Sant Nicolau, refeta després del 1939. L'ermita es diu Santa Maria de Paretdelgada i és força utilitzada avui dia pels casaments. El terreny, molt pla, té com a cultiu principal l'avellaner. Hi ha també una vil·la romana.

## Vil·la romana

S'han excavat diverses habitacions de la pars urbana d'una vil·la amb paviments de mosaic que foren arrencats entre el 1938 i el 1949. Els mosaics foren estudiats per R. Navarro en la seva tesi doctoral i datarien de mitjans del segle iv. A la vora de la riera de la Selva es conserven restes de cisternes revestides d'opus signinum. Davant de l'ermita hi ha murs romans que es van reutilitzar com a marge. La major part de les habitacions estan cobertes a la zona del pati, tot i que aflora algun mur.
# Antoni Torralba i Huguet

Antoni Torralba Huguet (Vilanova i la Geltrú, Garraf, 24 d'agost de 1937) és un exjugador i entrenador d'hoquei sobre patins català.
Format al Club Patí Vilanova, amb el qual va pujar a la primera divisió del Campionat de Catalunya. La temporada 1963-64 va aconseguir el doblet de Campionat de Catalunya i de la Copa del Generalíssim, marcant el gol decisiu en l'últim partit de la competició. També va jugar al Club Patí Calafell, desenvolupant també tasques d'entrenador, retirant-se al final de la temporada 1966-67. Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins, va proclamar-se campió del Món el 1966. Com a entrenador, va dirigir el Club Patí Reus, el Reus Deportiu i el Club Patí Vilanova. L'any 1965, juntament amb Eduard Egea i Félix Costa, va fundar l'Escolapios Villanueva, conegut posteriorment com Club Esportiu Samà.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Campionat de Catalunya d'hoquei sobre patins: 1963-64
* 1 Copa espanyola d'hoquei sobre patins masculina 1963-64

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat del Món d'hoquei sobre patins masculina: 1966

## Referències

* ↑ «Antoni Torralba i Huguet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Muñoz Chércoles, Gerard. «El Patí Vilanova 63/64, el primer gran equip de la història del club». elPrimer, 09-01-2021. [Consulta: 22 gener 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Antoni Torralba i Huguet - RinkHockey.net (anglès)