OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bryant Park

El Bryant Park té una superfície de 3,9 hectàrees i es troba al cor de Midtown (Manhattan), el més important barri de negocis de la ciutat de New York, als Estats Units. Es tracta d'un jardí a la francesa envoltat de gratacels. Dins del parc hi ha la New York Public Library.

## Descripció

El Bryant Park és de forma rectangular. Ocupa l'espai situat entre els carrers 42 i 43, i entre la Cinquena i la Sisena Avinguda. És envoltat d'alts immobles, entre els quals l'American radiator building i la nova Bank of America Tower.
Ha estat sobrenomenat el petit luxembourg degut a les seves cadires, taules i del seu carrousel.

## Història

Un parc va obrir el 1843 sota el nom de Reservoir Park, en referència a la reserva de Cròton que es trobava allà. El 1853, per a la primera exposició universal americana, s'hi va erigir un Crystal Palace inspirat en el de Londres, que va ser destruït per un incendi cinc anys més tard. El 1878, una línia de metro aeri es va construir sobre el parc, i hi va continuar sent seixanta anys. El parc va prendre el seu nom el 1884 en homenatge al poeta i periodista William Cullen Bryant. Als anys 1899, la reserva Cròton va ser enderrocada i va ser reemplaçada per la New York Public Library. El 1912 es va construir la Josephine Shaw Lowell Memorial Fountain, concebuda per Charles Adams Platt. Era el primer memorial públic de la ciutat de New York consagrat a una dona. Als anys 1930, el jardí va ser redissenyat sota la direcció de Robert Moses.
Era un cau de camells, quan la ciutat el 1989 va decidir renovar-lo. El nou Bryant Park va ser reobert el 1992, i va conèixer un èxit instantani. El parc va esdevenir un lloc de distensió i de descans per als novaiorquesos.
El 2002 el Bryant Park ha estat el primer wireless park de la ciutat de Nova York, permetent l'accés lliure a Internet per Wi-Fi. A començament de l'abril de 2006 hi va tindre lloc la reobertura dels banys públics del Bryant Park (edifici classificat de més de 95 anys).

## Esdeveniments

* Al mes de juny: El Bryant Park Film Festival.
* La segona setmana de setembre: The Fashion Week (presentació de les col·leccions de moda).
* Final d'octubre: una part del Bryant Park esdevé una pista de patinatge.
* A Nadal: lloc del mercat de Nadal més bonic de New York.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial del Bryant Park
# Julio César Grauert

Julio César Grauert (Montevideo, 13 de novembre de 1902 - ibídem, 26 d'octubre de 1933) fou un polític uruguaià pertanyent al Partit Colorado i víctima del règim de Terra.

## Biografia

Grauert va ser advocat i periodista de professió. El seu germà Héctor Grauert (1907–1991) també va ser un polític destacat.
El 1929 va ser elegit diputat pel seu partit.
Va exercir una fèrria oposició a la dictadura, i el 1933 en complir-se quatre anys de la mort de José Batlle y Ordóñez, al costat d'altres correligionaris del batllisme, van decidir fer diversos actes d'homenatge, demostrant oposició a la dictadura. Va ser així que el 23 d'octubre al vell teatre Escudero de la ciutat de Minas, departament de Lavalleja, van realitzar un gran i emotiu acte de repudi a la dictadura de Terra.

### Mort i repercussió

Va morir després d'un enfrontament amb les forces de seguretat durant la dictadura de Gabriel Terra Leivas. Va ser el primer legislador i periodista assassinat per una dictadura a l'Uruguai.
Més de 30.000 persones van fer un recorregut pels carrers de Montevideo en senyal de protesta per la mort de Grauert. Entre els seus successors polítics destaca la senadora i futura ministra d'Educació Alba Roballo, militant del Partit Colorado i co-fundadora de la coalició esquerrana coneguda com a Front Ampli.

## Referències

* ↑ Uruguay, el sonido y la furia a magicasruinas.com.ar (castellà)
* 1 2 "Montevideo, en el sepelio de Julio César Grauert" - Article del diari La República, 30/10/2004 (castellà)
* ↑ "Canelones": Reseña histórica y datos varios Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ González Casanova, Pablo. El estado en América Latina books.google.cat (castellà)
# Lilli Schwarzkopf

Lilli Schwarzkopf (Novopokrovka, RSS del Kirguizstan, el 28 d'agost de 1983) és una heptatleta alemanya.
La seva primera competència mundial important va ser el Campionat Mundial de 2005, on va acabar en 13a posició. Va guanyar la medalla de bronze en el Campionat d'Europa de 2006 en Göteborg. Va seguir en l'escenari mundial amb un cinquè lloc en el Campionat del Món de 2007 i el vuitè lloc en els Jocs Olímpics d'estiu de 2008. No va poder acabar l'heptatló en el Campionat Mundial de 2009 a Berlín i va optar per ometre el Campionat d'Europa de 2010 per concentrar-se en els seus estudis, però va tornar a la sisena posició en el Campionat Mundial de 2011 en Daegu.
Schwarzkopf va guanyar la medalla de plata en l'heptatló en els Jocs Olímpics d'estiu de 2012. Inicialment després dels 800 metres, Schwarzkopf va ser desqualificada per infringir el carril, però va resultar ser un error, en haver-ho fet Kristina Savitskaya en el carril veí, i Schwarzkopf va ser reinstal·lada.

## Referències

* ↑ "World champions Hardee and Ennis top the bill in Götzis ? PREVIEW - IAAF Combined Events Challenge" Iaaf.org, 26 maig 2011, (Consultat 30 agost 2011)
* ↑ «Schwarzkopf wins silver after disqualification scare». DW, 05-08-2012 [Consulta: 7 agost 2012].
* ↑ «Schwarzkopf gewinnt Silber bei Siebenkampf ihres Lebens». Olympia - Olympische Spiele - Sommerspiele - London 2012 - News. Deutscher Olympischer Sportbund, 04-08-2012. [Consulta: 7 agost 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2004-10-25 a Wayback Machine.
* IAAF, perfil de Lilli Schwarzkopf
# Giriviller

Giriviller és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 79 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Giriviller era de 79 persones. Hi havia 29 famílies, de les quals 10 eren unipersonals (5 homes vivint sols i 5 dones vivint soles), 5 parelles sense fills, 9 parelles amb fills i 5 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 34 eren cases i 1 era un apartament. Dels 30 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Giriviller el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 22 eren actives i 20 eren inactives. De les 22 persones actives 20 estaven ocupades (13 homes i 7 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 20 persones inactives 8 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Giriviller hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 628 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Giriviller a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Giriviller a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bosc mixt sarmàtic

El bosc mixt sarmàtic és una ecoregió de la ecozona paleàrtica, definida per WWF, que constitueix el límit septentrional dels boscos temperats a Europa.

## Descripció

És una ecoregió de boscos temperats de frondoses mixtos que ocupa 846.100 quilòmetres quadrats en una franja que s'estén des de l'extrem sud de Noruega, passant pel sud de Suècia, l'arxipèlag d'Åland, l'extrem sud-oest de Finlàndia, la totalitat d'Estònia i Letònia i la meitat nord de Lituània i Belarús, fins als Urals, a través de la zona central de la Rússia europea.

## Flora

La vegetació de l'ecoregió consisteix en boscos mixtos de transició on s'encavalquen el límit septentrional de la distribució del roure de fulla gran (Quercus robur) i el límit meridional a baixa altitud de la pícea de Noruega (Picea abies), mesclats amb pi silvestre (Pinus sylvestris) a les zones més seques.

## Referències

* ↑ Han, Qiyao; Keeffe, Greg; Cullen, Sean «Climate Connectivity of European Forests for Species Range Shifts» (en anglès). Forests, 12, 7, 01-07-2021, pàg. 940. DOI: 10.3390/f12070940. ISSN: 1999-4907.
* ↑ «Sarmatic mixed forests». The Encyclopedia of Earth. [Consulta: 21 maig 2022].
* ↑ Dinerstein, Eric «An Ecoregion-Based Approach to Protecting Half the Terrestrial Realm». Bioscience, 2017, pàg. 534–545.
* ↑ «Sarmatic mixed forests | DOPA Explorer». Digital Observatory for Protected Areas (DOPA) Explorer. [Consulta: 21 maig 2022].

## Enllaços externs

* Sarmatic mixed forests (World Wildlife Fund)
* Sarmatic mixed forests (National Geographic)
# Leopold Kohr

Leopold Kohr (5 d'octubre de 1909, a Oberndorf bei Salzburg, Àustria - 26 de febrer de 1994, a Gloucester, Anglaterra) va ser un economista, jurista i politòleg conegut tant per la seva oposició al "culte a la grandesa" en l'organització social com per ser un dels els que van inspirar el moviment Small Is Beautiful. Va treballar com a professor d'Economia i Administració Pública a la Universitat de Puerto Rico durant uns vint anys. Es va descriure a si mateix com un " anarquista filosòfic. La seva obra més influent va ser The Breakdown of Nations. El 1983, va rebre el premi Right Livelihood Award per "la seva primera inspiració del moviment a escala humana".

## Publicacions

* Small Is Beautiful: Selected Writings from the complete works. Posthumous collection, Vienna, 1995.
* The Academic Inn, Y Lolfa, 1993.
* "Disunion Now: A Plea for a Society Based upon Small Autonomous Units (1941)". Telos 91 (Spring 1992). New York: Telos Press.
* The Inner City: From Mud To Marble, Y Lolfa, 1989.
* Development Without Aid: The Translucent Society, Schocken Books, 1979.
* The Overdeveloped Nations: The Diseconomies Of Scale, Schocken, 1978.
* The City Of Man: The Duke Of Buen Consejo, Univ Puerto Rico, 1976.
* Is Wales Viable? C. Davies, 1971.
* The Breakdown of Nations, Routledge & K. Paul, 1957 (1986 Routledge version at books.google.com); Chelsea Green Publishing Company edition, 2001.
* "Disunion Now: A Plea for a Society based upon Small Autonomous Units", originally published in The Commonweal (26 setembre 1941) under the pseudonym Hans Kohr.

## Referències

* ↑ «Leopold Kohr Akadamie biography». Arxivat de l'original el 2011-11-30.

## Enllaços externs

* Leopold Kohr @ 30|THIRTY Project- 30sec. films for each of the Right Livelihood Award Laureates
# Koki Anzai

Koki Anzai (安西 幸輝, 31 de maig de 1995) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va disputar 4 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 4 | 0 |
| Total | 4 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Antonia Tarragó González

Antonia Tarragó González (Xile, 1832 - Xile, 1916) va ser una activista feminista i educadora xilena, coneguda per la seva tasca per ampliar l'accés de les dones a l'educació al seu estat natal.
Va fundar el col·legi Santa Teresa a Santiago de Xile el 1864 per donar a les dones l'oportunitat d'anar a l'escola secundària i continuar la seva formació. Tarragó volia que les dones desenvolupessin encara més la seva intel·ligència i les seves habilitats psicològiques. Tarragó estava motivada per la creença que el nivell d'educació de les dones era escàs, principalment perquè el govern xilè no proporcionava fons suficients, en un moment en què la societat xilena no considerava que l'educació femenina fos important. El 1872, Tarragó va intentar obtenir l'aprovació del govern per al reconeixement dels exàmens de selectivitat per tal que les noies poguessin també entrar a la Universitat de Xile, en un intent sense gaire èxit. Dins del govern hi va haver un profund debat sobre si volien que les dones cursessin l'educació superior o bé que romanguessin en el paper de mestresses de casa. Tanmateix, el 1877, amb els esforços conjunts de la també pedagoga Isabel Le Brun van fundar el “Colegio de la Recoleta”, una escola per a dones i, amb el canvi de govern, els esforços d'Antonia Tarragó van acabar satisfactòriament, havent assolit els seus objectius. El 5 de febrer de 1877, el secretari de Justícia i Educació Pública, Miguel Luis Amunátegui va signar el decret que permetia que les dones assistissin a la universitat. El conegut com a Decret Amunátegui declarava que es permetia a les dones presentar-se a proves per tal de ser admeses a la universitat, seguint les mateixes disposicions establertes per als homes.

## Referències

* 1 2 3 Manríquez, Karin Sánchez (en castellà) Historia, 2006, pàg. 497–529. ISSN: 0717-7194.
* ↑ Manríquez, Karin Sánchez Historia (Santiago), 2, SE, 2006, pàg. 0–0. ISSN: 0717-7194.
* ↑ Sánchez Manríquez, Karin Historia (Santiago), 39, 2, 01-12-2006, pàg. 497–529. DOI: 10.4067/S0717-71942006000200005. ISSN: 0717-7194 [Consulta: free].
* 1 2 SÁNCHEZ MANRÍQUEZ, KARIN Historia (Santiago), 39, 2, 01-12-2006, pàg. 497–529. DOI: 10.4067/s0717-71942006000200005. ISSN: 0717-7194 [Consulta: free].
# Marc Aureli Cota Messal·lí

Marc Aureli Cota Messal·lí (en llatí: Marcus Aurelius Cotta Messallinus) va ser un polític romà del segle i dC. Era fill de l'orador Mesal·la, i va ser adoptat per un Aureli Cota.
Era amic íntim de Tiberi i va destacar per la seva hostilitat contra molts senadors. Va ser acusat pels senadors més il·lustres l'any 32, al·legant que havia parlat de Tiberi amb manca de respecte, però l'emperador va enviar al senat un escrit de defensa del seu amic, i el senat va haver de dictar la seva absolució. Tàcit en diu: nobilis quidem, sed egens ob luxum et per flagitia infamis ('potser era noble, però pobre a causa del luxe i deshonrat per la seva infàmia').

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology. Vol I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 868.
# Tempesta sobre Àsia

Tempesta sobre Àsia (títol original en rus: Потомок Чингисхана, Potomok Chingiskhana, que significa literalment L'hereu de Genguis Kan) és una pel·lícula soviètica de 1928 dirigida per Vsèvolod Pudovkin amb guió d'Osip Brik i Ivan Novokxonov. Forma part de la "Triologia Revolucionària" de Pudovkin, juntament amb La mare (1926) i La fi de Sant Petersburg (1927).

## Argument

Un humil i jove mongol procura mantenir la seva família guanyant-se la vida de pastor i caçador de pells.
La venda d'una valuosa pell de guineu que ofereix a un comerciant europeu acaba amb una batussa després que el jove mongol hagi sigut estafat i, perseguit pels soldats que protegeixen al comerciant, aconsegueix fugir cap a les muntanyes, on troba refugi.
Dos anys després, el 1920, el mongol s'uneix als partisans soviètics, amb els quals s'ha topat casualment a les muntanyes. Durant un atac contra les forces d'ocupació britàniques, és capturat i entregat al comandant britànic, que acaba d'assistir a una cerimònia budista en la qual ha conegut al Dalai Lama, l'ànima del qual ve de reencarnar-se i s'allotja ara al cos d'un infant.
El comandant ordena afusellar el jove caçador de pells, el cadàver del qual és abandonat a les muntanyes després d'haver sigut abatut a trets per un soldat. Mentrestant, l'exèrcit descobreix un antic amulet pertanyent al partisà mongol, que suggereix que el seu amo és un descendent directe de Genguis Kan. El general ordena recuperar el cos del caçador mongol, que resulta haver sobreviscut a l'afusellament.
L'exèrcit es cuida de la recuperació del mongol i un cop recobra la salut és instrumentitzat per les forces invasores, que pretenen proclamar-lo cap d'un règim titella. Això no obstant, després de presenciar com un compatriota seu és assassinat impunement pels britànics, la marioneta es rebel·la contra les forces invasores i fuig.
La pel·lícula acaba amb les imatges d'un exèrcit a cavall de mongols que cavalquen per l'estepa mongòlica, llençant-se sobre l'enemic com una tempesta.

## Repartiment

* Valéry Inkijinov — Bair, el mongol
* I. Dedintsev — Comandant britànic
* Aleksandr Chistiakov — Líder rus rebel
* Viktor Tsoppi — Henry Hughes, comerciant de pells
* F. Ivanov — Lama
* V. Pro — Missionari britànic, tradueix l'amulet
* Boris Barnet — Soldat anglès
* Karl Gurniak — Soldat anglès
* I. Inkizhinov — Pare de Bair
* L. Belinskaia — Muller del comandant
* Anel Sudakevich — Filla del comandant
# Bruno Vieira Amaral

Bruno Vieira Amaral (Barreiro, Setúbal, Portugal, 1978) és un escriptor, crític literari, bloguer i traductor portuguès.

## Trajectòria

Amb arrels a Angola i al profund Alentejo, va néixer i va créixer a Barreiro, on va viure fins als vint-i-cinc anys en un barri social. Va tenir diverses feines a cafeteries, benzineres, amb un trajecte escolar erràtic, però sempre acompanyat de llibres de la biblioteca del barri, on va descobrir la literatura, i també altra visió del món. Llicenciat en Història Moderna i Contemporània per l'Institut Universitari de Lisboa (ISCTE), el 2002 fou seleccionat a la Mostra Nacional de Joves Creadors per la seva poesia, i el 2016 fou nomenat com una de les Deu noves veus d'Europa, per la plataforma Literature Across Frontiers. Ha treballat com a traductor i, com a crític literari, ha col·laborat amb diverses publicacions com ara l'Expresso, Rádio Observador, DN Jovem, la revista Atlântico, el diari "i" i la revista Ler. També és autor de la Guia Para 50 Personagens da Ficção Portuguesa, i de diversos blocs, com el Circo da Lama. També ha treballat com a responsable de premsa al Grup Bertrand.

## Reconeixements

La seva primera novel·la, amb la qual va debutar com a escriptor, As Primeiras Coisas, li va valer el premi Llibre de l'Any de la revista TimeOut (2013), el premi Fernando Namora 2013, el premi PEN Narrative 2013 i el Premi Literari José Saramago 2015.

## Publicacions
### Ficció

* As Primeiras Coisas (2013)
* Hoje estarás comigo no Paraíso (2017)
* Uma Ida ao Motel e Outras Histórias (2020)

### Assaig

* Guia Para 50 Personagens da Ficção Portuguesa (2013)
* Aleluia! (2015)
* Manobras de Guerrilha. Pugilistas, Pokémons & Génios (2018)

## Referències

* 1 2 3 4 «Bruno Vieira Amaral». Expresso, 05-01-2018 [Consulta: 29 desembre 2020].
* 1 2 3 Marques, Joana Emídio «Somos todos vizinhos de Bruno Vieira Amaral no bairro Amélia». Observador, 22-08-2015 [Consulta: 30 desembre 2020].
* 1 2 Cardoso, Joana Amaral «Bruno Vieira Amaral é o Prémio José Saramago». Público, 20-10-2015 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Lucas, Isabel «Bruno Vieira Amaral no lugar do morto». Público, 21-04-2017 [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ Robert, Sofia. «Vem aí o novo livro de Bruno Vieira Amaral, com contos sobre Lisboa e arredores». Nit, 29-06-2020. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ Almeida, Sérgio «A realidade é tudo quanto temos. Uma estreia no género do conto que reclama continuidade.». JN, 31-08-2020 [Consulta: 30 desembre 2020].
# Leopold Jessner

Leopold Jessner (3 de març de 1878 – 13 de desembre de 1945) va ser un productor i director de teatre cinema expressionistes nascut a Alemanya. La seva primera pel·lícula, Hintertreppe (1921) és considerada un dels moments claus de l'evolució del cinema cap a l'experimentació expressionista de F.W. Murnau, Fritz Lang o G.W. Pabst.

## Vida i obra

Natiu de Königsberg (llavors part de la Prússia Oriental, actual Kaliningrad russa), Jessner va fer gires com a actor durant la seva joventut i començà la seva carrera com a director del 1911. Va dirigir el Teatre Estatal de Berlín de 1919 a 1925, on el seu estil era fàcilment recognoscible per la seva preferència per escenaris senzills i nus excepte per escales que proveïen diversos nivells i espais per a diferents escenes. El seu estil a l'hora de dirigir actors també mostra aquest estil simplificat i desnaturalitzador.
Hintertreppe (alemany: “escales del darrere”) fou la primera pel·lícula de Jessner, juntament amb Paul Leni, on apareix adaptat al cinema el seu mètode d'escales i diferents nivells, altament estilitzats. D'altres pel·lícules posteriors fan servir aquest mètode, sota el malnom de “Jessnertreppe” en el seu honor, com per exemple Faust de F.W. Murnau. L'estil de direcció de Jessner és considerat pels crítics brusc i poc subtil, sovint directament aplicant tècniques i convencions inapropiadament teatrals a l'entorn fílmic. Aquest és el cas de la seva adaptació de l'obra Erdgeist, de Frank Wedekind.
Com a jueu, socialista i creador del que els nazis anomenaven “art degenerat” (entartete Kunst), Jessner es veié forçat a exiliar-se als Estats Units el 1933, després de l'ascens al poder d'Adolf Hitler. Jessner treballà en complet anonimat com a lector de guions al món cinematogràfic de Los Angeles, principalment a la Metro Goldwyn Meyer, fins a la seva mort.
El 1951, un carrer del districte berlinès de Friedrichshain (a Berlín Est) fou reanomenat Jessnerstraße.

## Filmografia

* Hintertreppe (1921) (amb Paul Leni)
* Erdgeist (1923)
* Maria Stuart, Teil 1 und 2 (1927) (amb Friedrich Feher)
* Children of the Fog (1935) (amb John Quin)

## Referències

* ↑ http://berlin.kauperts.de/Strassen/Jessnerstrasse-10247-Berlin#Geschichte

## Enllaços externs

* Catàleg d'obres de Jessner a la Biblioteca Nacional Alemanya Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Kokchetavita

La kokchetavita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del feldespat. Rep el nom del massís de Kokchetav, al Kazakhstan, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La kokchetavita és un silicat de fórmula química K(AlSi₃O₈). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kokchetavita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita i lingunita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de diamants del llac Kumdikol, a la localitat de Prirechnoye, dins la província d'Akmolà (Kazakhstan). També ha estat descrita als afloraments d'eclogita de Dulan, a Haixi (Qinghai, República Popular de la Xina), i a Stary Gierałtów, al Voivodat de Baixa Silèsia (Polònia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kokchetavite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2019].