OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Colombier (Costa d'Or)

Colombier és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 53 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Colombier era de 53 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 44 eren cases i 1 era un apartament. Dels 31 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 3 en tenien dues, 6 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Colombier el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 41 persones, 31 eren actives i 10 eren inactives. De les 31 persones actives 29 estaven ocupades (20 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 10 persones inactives 8 estaven jubilades i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Colombier a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Colombier a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Oskars Bārs

Oskars Aleksandrs Johans Bārs (Dobele, 17 d'octubre de 1848 - Riga, 9 de gener de 1914) fou un arquitecte letó.
Ha esdevingut una personalitat de gran reconeixement pels seus treballs a Jelgava. Entre 1875 i 1879 va dissenyar i construir la sinagoga de Jelgava a la ciutat.

## Referències

* ↑ Krastiņš, Jānis. Rīgas arhitektūras meistari 1850-1940: The masters of architecture of Riga 1850-1940 (en letó i anglès). Riga: Jumava ed., 2002. ISBN 9984-05-450-0. OCLC 52258305.
* ↑ «Jelgavas novadnieki» (en letó). Jelgavas Zinātniskā bibliotēka. Arxivat de l'original el 2011-01-16. [Consulta: 12 març 2009].
# Isòtops del tennes

El tennes (Ts) no té cap isòtop estable.

## Taula

| Símbol del núclid | Z(p) | N(n) | massa isotòpica(u) | període de semidesintegració |
| rang de variació natural (fracció molar) |||
| $^{291}$Ts | 117 | 174 | 291.20656(95)# | 0.97 ns |
| $^{292}$Ts | 117 | 175 | 292.20755(101)# | 1 ns |
| $^{293}$Ts | 117 | 176 | | 14 (+11, -4) ms |
| $^{294}$Ts | 117 | 177 | | 78 (+370, -36) ms |

### Notes

* Els valors marcats amb # no estan derivats únicament de dades experimentals, sinó que en part es basen en tendències sistemàtiques. Els espins amb arguments d'assignació febles es troben entre parèntesis.
* Les incerteses es troben en forma concisa entre parèntesis després dels últims dígits corresponents. Els valors d'incertesa indiquen una desviació estàndard, tret de la composició isotòpica i la massa atòmica estàndard de la IUPAC, que utilitzen incerteses expandides.

## Referències

* 1 2 Yu. Ts. Oganessian et al., Synthesis of a New Element with Atomic Number Z=117, Phys. Rev. Lett. 104, 142502 (2010). DOI: 10.1103/PhysRevLett.104.142502.
* Masses isotòpiques de l'Ame2003 Atomic Mass Evaluation Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine. by G. Audi, A.H. Wapstra, C. Thibault, J. Blachot and O. Bersillon in Nuclear Physics A729 (2003).
* Composicions isotòpiques i masses atòmiques estàndard de Atomic weights of the elements. Review 2000 (IUPAC Technical Report). Pure Appl. Chem. Vol. 75, No. 6, pp. 683-800, (2003) and Atomic Weights Revised (2005) Arxivat 2008-03-05 a Wayback Machine..
* Semivida, espín i dades d'isomers triades d'aquestes fonts:
** Audi, Bersillon, Blachot, Wapstra. The Nubase2003 evaluation of nuclear and decay properties, Nuc. Phys. A 729, pp. 3-128 (2003).
** National Nuclear Data Center, Brookhaven National Laboratory. Information extracted from the NuDat 2.1 database (retrieved Sept. 2005).
** David R. Lide (ed.), Norman E. Holden in CRC Handbook of Chemistry and Physics, 85th Edition, online version. CRC Press. Boca Raton, Florida (2005). Section 11, Table of the Isotopes.
Index de pàgines d'isòtops · Taula de núclids :
| Isòtop més lleuger | Isòtop actual | Isòtop més pesant |
| Isòtops del livermori | Isòtops del tennes | Isòtops de l'oganessó |
# Stringhamita

La stringhamita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom en honor de Bronson Ferrin Stringham (1907-1968), cap del department de mineralogia de la Universitat de Utah.

## Característiques

La stringhamita és un silicat monohidratat calci i coure de fórmula química CaCu(SiO₄)·H₂O. A més dels elements de la seva fórmula, sol contenir impureses d'alumini, ferro i magnesi. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls estan ben formats, però són més petits que 0,1 mm, dominats per {011} i {101}; també apareix com a farciment fractural botrioidal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la stringhamita pertany a «9.AE - Nesosilicats amb anions addicionals (O,OH,F,H₂O); cations en coordinació tetraèdrica [4]» juntament amb els següents minerals: beril·lita, euclasa, sverigeïta, hodgkinsonita, gerstmannita, clinohedrita, katoptrita, yeatmanita i esferobertrandita.

## Formació i jaciments

La stringhamita és un producte de reacció retrògrad entre les solucions de coure i el diòpsid en skarns de diòpsid-magnetita. Va ser descoberta a la mina Bawana (mina Old Hickory) (Utah, Estats Units). També ha estat descrita a la mina Christmas, al comtat de Gila, i a la mina Twin Buttes, al comtat de Pima (Arizona, EUA); a les pedreres Crestmore, al comtat de Riverside, i a Nelson Range, al comtat de Inyo (Califòrnia, EUA); la mina Fuka, a Takhashi (Honshu, Japó) i a la mina Santos, al districte de Punta del Cobre (Província de Copiapó, Regió d'Atacama, Xile).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: thaumasita, tenorita, kinoïta, calcita, apofil·lita.

## Referències

* 1 2 «Stringhamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Stringhamite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2012. [Consulta: 7 octubre 2017].
# Fotogramas de Plata 2016

La 67a cerimònia de lliurament dels Fotogramas de Plata 2016, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 6 de març de 2017 a la discoteca Joy Eslava de Madrid. Fou presentada per Anabel Alonso.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Tarde para la ira | Raúl Arévalo | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Elle | Paul Verhoeven | Guanyadora |

### Tota una vida

| Intèrpret | Resultat |
| Carmen Maura | Guanyadora |

### Millor actriu de cinema

| actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Emma Suárez | Julieta | Guanyadora |
| Bárbara Lennie | María (y los demás) | Candidata |
| Carmen Machi | La puerta abierta | Candidata |

### Millor actor de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Roberto Álamo | Que Dios nos perdone | Candidat |
| Eduard Fernández | El hombre de las mil caras | Guanyador |
| Antonio de la Torre Martín | Tarde para la ira | Candidat |

### Millor actor de televisió

| Actor | Sèrie de televisió | Resultat |
| Asier Etxeandia | Velvet | Candidat |
| Nacho Fresneda | El ministerio del tiempo | Guanyador |
| Rodolfo Sancho | Mar de plàstic | Candidat |

### Millor actriu de televisió

| Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Paula Echevarría | Velvet | Guanyadora |
| Cecilia Freire | Velvet | Candidata |
| Najwa Nimri | Vis a vis | Candidata |

### Millor actriu de teatre

| Actriu | Muntatge | Resultat |
| Aitana Sánchez-Gijón | La rosa tatuada | Guanyadora |
| Concha Velasco | Reina Juana | Candidata |
| Cristina Castaño | Cabaret (musical) | Candidata |

### Millor actor de teatre

| Actor/Companyia | Muntatge | Resultat |
| Fran Perea | La estupidez | Candidat |
| José Sacristán | Muñeca de porcelana | Guanyador |
| Edu Soto | Incendios | Candidat |

### Millor sèrie espanyola segons els lectors

| Intèrpret | Resultat |
| La que se avecina | Candidata |
| Velvet | Candidata |
| Vis a vis | Guanyadora |

### Millor pel·lícula espanyola segons els lectors

| Intèrpret | Resultat |
| Kiki, el amor se hace | Candidata |
| Julieta | Candidata |
| Un monstre em ve a veure | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Nacho Fresneda, Fotogramas de Plata como mejor actor de televisión por 'El Ministerio del Tiempo', rtve.es, 7 de març de 2017
* ↑ Emma Suárez y Eduard Fernández, 'Fotogramas de Plata' como mejores actores del cine español, Europa Press, 7 de març de 2017
* ↑ Carmen Maura y Emma Suárez relucen en unos Fotogramas de Plata muy femeninos, Agència EFE, 7 de març de 2017
* ↑ Emma Suárez y Eduard Fernández, 'Fotogramas de Plata' como mejores actores de cine, La Vanguardia, 7 de març de 2017

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2016
* 61a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
* XXXI Premis Goya
* XXVI Premis de la Unión de Actores
* IV Premis Feroz
* XXVI Premis Turia
* Premis Gaudí de 2017
* XXII Premis Cinematogràfics José María Forqué

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
* Fotogramas de Plata 2016 a la revista Fotogramas
# Marta Vallmitjana i Alemany

Marta Vallmitjana i Alemany (Barcelona, 1934) és una arquitecta i urbanista veneçolana d'origen català.
Filla del pintor Abel Vallmitjana i Vallès, els seus pares van emigrar a Veneçuela quan ella tenia només quatre anys. Entre 1952 i 1954 va viure a Florència, on va estudiar art, i el 1958 va graduar-se en arquitectura i urbanisme per la Universitat Central de Veneçuela. Posteriorment va estudiar a i treballar a París i a Londres i el 1984 es doctorà en ciències, especialitat d'urbanisme, a Caracas (1984). Va exercir durant anys de planificadora urbana i docent a Veneçuela.
Ha tingut diversos càrrecs, entre d'altres, Directora de l'Institut d'Urbanisme de la Facultat d'Arquitectura i Urbanisme de la Universitat Central de Veneçuela (1975-79), Coordinadora del Doctorat en Ciències, menció urbanisme, a l'Institut d'Urbanisme (1985, 1988 i 1991), Directora de la comissió d'estudis per a graduats (1981, 1988 i 1989), professora invitada a la Universitat de Cambridge, Anglaterra (1980-81), coordinadora docent de l'Institut d'Urbanism (1986-87).

## Obres

* Un modelo urbano y regional (1975-1976)
* Un modelo urbano-regional y su aplicación a la región Falcón-Zulia y las ciudades de Maracaibo y de la costa oriental del lago (1976)
* Dinàmica de los sistemas urbanos (1978-1980)
* Estudio de Caracas. Evolución del patrón urbano desde la fundación de la ciudad hasta el período petrolero 1567-1936 (1990)
* El plan Rotival. Cincuenta años después (1992).

## Referències

* 1 2 3 «Marta Vallmitjana i Alemany». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sugilita

La sugilita és un mineral de la classe dels ciclosilicats, i dins d'aquesta pertany a l'anomenat “grup de l'osumilita". Va ser descoberta l'any 1976 a Iwagi, a la prefectura d'Ehime (Japó), sent nomenada així en honor de Ken-ichi Sugi, petròleg japonès. Sinònims poc usats són: IMA1974-060 o lavulita.

## Característiques químiques

És un silicat de potassi, sodi, ferro i liti. Presenta estructura molecular de ciclosilicat amb anells dobles de sis membres. El grup de l'osumilita en què s'enquadra són tots ciclosilicats molt complexos.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: alumini, manganès, zirconi, titani i aigua.

## Formació i jaciments

Apareix en roques ígnies alcalines i en jaciments de manganès metamorfitzats estratificats. S'ha vist en sienita que contenia egirina en granit amb biotita.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: albita, egirina, pectolita, titanita, al·lanita, andradita, zircó o apatita.

## Usos

Els exemplars més grans i colorits poden ser polits i utilitzats com a gemma en joieria.

## Referències

* ↑ «Sugilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Murakami N., Kato T., Miura Y., Hirowatari F., 1976. "Sugilite, a new silicate mineral from Iwagi Islet, southwest Japan". Mineralogical Journal: 8: 110-121.
* Sugilita, mindat.org.
* Sugilita, webmineral.com.
* Manual de sugilita, Mineral Data Publishing.
# Catostomus rimiculus

Catostomus rimiculus és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Lesueur C. A. 1817. A new genus of fishes, of the order Abdominales, proposed, under the name of Catostomus; and the characters of this genus, with those of its species, indicated. J. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 1 (pt 1, núms. 5/6). 88-96, 102-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Iakímtsevo

Iakímtsevo - Якимцево (rus) - és un poble de l'óblast de Smolensk, a Rússia, que el 2007 tenia 16 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Смоленская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Sugimura Jihei

    En aquest nom japonès, el cognom és Sugimura.
Sugimura Jihei (杉村治平) va ser un gravador japonès de l'estil ukiyo-e que va florir aproximadament entre el 1681 i el 1703. Seguidor d'Hishikawa Moronobu, Sugimura va il·lustrar com a mínim 70 llibres, i va crear una certa quantitat de gravats de mida gran junt amb molts altres de mides i formats més normals.
A jutjar pels treballs seus que existeixen, sembla que Sugimura, que (a diferència de la majoria d'artistes d'ukiyo-e) preferia fer servir el seu cognom que el seu nom de fonts, es va especialitzar en els shunga, o gravats eròtics. Alguns estudiosos jutgen que el seu exuberant i decoratiu estil personal és fins i tot més eròtic que el d'Hishikawa Moronobu. Sugimura sovint amagava la seva signatura en els plecs de la roba de les dones.

## Referències

* Lane, Richard (1978). "Images of the Floating World." Old Saybrook, CT: Konecky & Konecky.
# Oskar von Hutier

Oskar von Hutier (Erfurt, 27 d'agost de 1857 – Berlín, 5 de desembre de 1934) fou un militar alemany, un dels més exitosos i innovadors de la Primera Guerra Mundial. La seva màxima contribució a la doctrina militar va ser la invenció i desenvolupament de les tàctiques d'infiltració, com a resposta a la situació estàtica de la guerra de trinxeres i que seria profusament utilitzada per les Sturmtruppen, les tropes d'assalt alemanyes.
Durant el primer any de la Primera Guerra Mundial, von Hutier va estar destinat al front occidental, període durant el qual va comandar una divisió. Va complir correctament el seu comandament, però va ser a partir de l'any 1915, quan va ser enviat al front oriental com a nou comandant del VIII Cos d'Exèrcit, adscrit al 10è Exèrcit alemany, quan va aconseguir veritablement destacar en la carrera militar. Des del seu nou càrrec, von Hutier va contribuir notablement a l'èxit de les operacions militars alemanyes, ja que l'exèrcit alemany va conquerir àmplies zones de Rússia i de Lituània durant els dos anys següents a la seva nominació.
El 1917 va ser ascendit a general d'exèrcit i va començar a fer una aplicació pràctica de les lliçons que havia après al llarg dels tres anys de guerra, mitjançant l'estudi i anàlisi de les tàctiques utilitzades pels exèrcits contendents. Va concebre d'aquesta manera una nova estratègia, amb la qual pretenia que els exèrcits alemanys aconseguissin per fi una ruptura del front de l'exèrcit francès i la seva posterior explotació mitjançant la penetració a la rereguarda enemiga, evitant així la guerra de trinxeres que tenia estabilitzat el front occidental gairebé des del començament de la guerra. Aquesta nova tàctica finalment aconseguiria l'èxit en la seva aplicació el 1917 i 1918.
# Jardí d'Albalat dels Tarongers

Dades del contacte i horari
* horari: sempre obert.
* Tel. 96.352.54.78 Ext. 4320
* Carrer d'Albalat dels Tarongers/Clariano
46021 València (barri de la Carrasca, districte d'Algirós)
El Jardí d'Albalat dels Tarongers és un jardí públic de la ciutat de València, situat entre el carrer homònim i l'aparcament de la Universitat de València (Tarongers). A l'oest fita amb el carrer de Clariano i a l'est amb el carrer de Ramon Llull. Té una forma triangular que inclou, al caire més llarg, un porxe allargat cobert amb flors. A la punta del nord-oest, hi ha una torre d'un antic dipòsit d'aigua per a les màquines del vapor del ferrocarril que anava al Cabanyal. Al centre hi ha un petit tossal de tal manera que les diverses passarel·les hi arriben amb una pujada gradual. Per tot el conjunt, hi ha una sèrie de canals i fonts que les passarel·les sobrepassen i envolten. El jardí és obert a totes bandes, i inclou jocs infantils i bancs.
El parc fou obert el desembre de 1994 i té una superfície de 9.000 metres quadrats. És gestionat per la Fundació Pública Municipal de Parcs i Jardins Singulars.

## Vegeu també

* Campus dels Tarongers

## Referències

* 1 2 Plana oficial de l'ajuntament sobre el Jardí

## Enllaços externs

* Plana oficial de l'ajuntament sobre el jardí
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Francesc IV Ordelaffi

Francesc IV Ordelaffi (1435-1466), fou fill d'Antoni I Ordelaffi. Va succeir al seu pare a la senyoria de Forlì el 1448, sota regència de la seva mare Caterina Rangoni i des del 1449 de la del seu oncle matern Ugo Rangoni al que va expulsar el 1454. Va governar conjuntament amb son germà Pino III Ordelaffi. Es va casar amb Elisabetta Manfredi (Faenza 1443-Faenza 26 de juny de 1469). Va governar fins a la seva mort el 1466.
# Swedish Committee for Afghanistan

El Swedish Committee for Afghanistan (SCA), Comitè Suec per Afganistan, (suec: Svenska Afghanistankommittén) és una organització no governamental sueca política i religiosa de l'Afganistan. L'organització es va formar el 1980, com una reacció a la invasió soviètica. La visió del SCA ha estat activa a l'Afganistan des de 1982. La seua visió és d'un Afganistan independent en pau, on es respectin els drets humans, on les comunitats rurals estiguen capacitades i tots els afganesos tinguen el dret i l'oportunitat de participació democràtica en el govern del seu país.

## Referències

* ↑ Jean Pierre Luxen; Kajsa Pehrsson; Kjell Öström The Swedish Committee for Afghanistan: A joint EC - Sida evaluation of support to the health and education sector programmes. The Swedish International Development Cooperation Agency, 1997. ISBN 91 586 7537 X.

## Enllaços externs

* Pla estratègic 2014 - 2017 Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Informe anual de 2015 Arxivat 2016-10-10 a Wayback Machine. (anglès)
# Medine Erkan

Medine Erkan (Eskişehir, 10 de setembre de 1995) és una jugadora de futbol turca. Erkan juga de defensa, i també participa en la selecció nacional turca femenina sub-19 des del 2012.

## Referències

* ↑ http://www.2eylul.com.tr/spor/medine-erkanli-milliler-turladi-h22378.html Arxivat 2014-12-11 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Bilgin Defterli
* Ebru Topçu

## Enllaços externs

* Fitxer de Medine Erkan a UEFA
# Swedenborgita

La swedenborgita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom d'Emanuel Swedenborg (1688-1772), científic, filòsof i escriptor religiós suec.

## Característiques

La swedenborgita és un òxid de fórmula química NaBe₄Sb$^{5+}$O₇. Cristal·litza en el sistema hexagonal, formant cristalls prismàtics curts. La seva duresa a l'escala de Mohs és 8.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la swedenborgita pertany a «04.AB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 2,1 i 1:1, amb M:O = 1:1 (i fins a 1:1,25); amb cations grans» juntament amb els següents minerals: brownmil·lerita, srebrodolskita, montroydita, litargiri, romarchita i massicot.

## Formació i jaciments

Es troba en skarn d'un dipòsit mineral de ferro i manganès metamorfosats. Va ser descoberta l'any 1924 a Långban, Filipstad (Värmland, Suècia), l'únic indret on se n'ha trobat. Sol trobar-se associada a altres minerals com: richterita, manganofil·lita, hematites, calcita i bromellita.

## Referències

* ↑ «Swedenborgite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 abril 2016].
* 1 2 «Swedenborgite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 6 abril 2016].