OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Just (Ille i Vilaine)

Saint-Just (en bretó Sant-Yust, en gal·ló Saent-Just) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.009 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1806 | 1846 | 1906 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1242 | 1223 | 1734 | 1276 | 1069 | 1120 | 1121 | 1024 | 997 | 929 | 1009 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1970-1995 | Comte Gaël de Poulpiquet du Halgouët | Divers droite |
| 1995-2008 | Marie-Claire Nevoux | |
| 2008- | Daniel Mahé | |
# Saint-Lamain

Saint-Lamain és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Lamain era de 121 persones. Hi havia 52 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 66 habitatges, 54 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 61 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 54 habitatges principals, 44 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 8 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 32 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Lamain el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 8 | 70 a 74 | 12 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 12 | 35 a 39 | 12 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 16 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 78 persones, 60 eren actives i 18 eren inactives. De les 60 persones actives 59 estaven ocupades (30 homes i 29 dones) i 1 aturada (1 home). De les 18 persones inactives 10 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Saint-Lamain hi havia 55 unitats fiscals que integraven 123 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 19.867 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Saint-Lamain hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Lamain a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Lamain a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Saint-Lambert

«Saint-Lambert» té aquests significats:
* Saint-Lambert (Calvados), municipi francès al departament de Calvados
* Saint-Lambert (Yvelines), municipi francès al departament d'Yvelines
* Saint-Lambert-du-Lattay, municipi francès al departament de Maine i Loira
* Saint-Lambert-et-Mont-de-Jeux, municipi francès al departament de les Ardenes
* Saint-Lambert-la-Potherie, municipi francès al departament de Maine i Loira
* Saint-Lambert-sur-Dive, municipi francès al departament de l'Orne
* Autréville-Saint-Lambert, municipi francès al departament del Mosa
* Woluwe-Saint-Lambert, comuna de la Regió de Brussel·les-Capital (Bèlgica)
# Pic del Migdia

«Pic del Migdia» té aquests significats:
* El Pic del Migdia de Bigorra, muntanya pirinenca de la Bigorra famosa pel seu observatori astronòmic.
* El Pic del Migdia d'Aussau, muntanya pirinenca de la Vall d'Aussau, al Bearn
# Pic del Joquiner

El Pic del Joquiner és una muntanya de 1.711,6 m alt situada a la carena que separa el terme comunal de Fontpedrosa del de Planès, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situat a prop de l'extrem oest de la zona central del terme de Fontpedrosa i a l'est del de Planès, al sud-est del Coll d'en Guilla. És a ponent de Prats de Balaguer, en el Serrat del Joquiner.

## Referències

* ↑ El Pic del Joquiner en els ortofotomapes de l'IGN
# Pic del Lloset

El Pic del Lloset, o Pic Lloset, és una muntanya de 1.365,2 metres d'altitud del límit dels termes de les comunes de Noedes i Orbanyà, totes dues de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És a la zona sud-oest del terme d'Orbanyà i a la nord-est de la de Noedes. És bastant a prop al sud-oest del poble d'Orbanyà, i al nord-est del de Noedes, al sud-est del Pic de la Mosquetosa i al nord-oest del Coll de Marsac.
És en una de zona molt concorreguda pels excursionistes de la Catalunya del Nord.

## Referències

* ↑ El Pic del Lloset en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Martí d'Alins

Sant Martí d'Alins era una capella de la vila d'Alins, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el centre de la població.
A penes hi ha documentació sobre aquesta església, citada el 1075 en una donació referida a Sant Julià d'Ainet de Besan. Torna a ser esmentada al segle xvi al Spill... de Pere Tragó, i el 1758, en una visita pastoral on es diu que és una capella pública en bon estat. Finalment, el 1904 apareix en un pla parroquial del bisbat d'Urgell.
En l'actualitat només queden algunes restes, d'aquesta capella, que no permeten cap anàlisi en profunditat de l'edifici.

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Martí d'Alins». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Sant Martí d'Alins en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Justo Pelayo de la Cuesta Núñez

Justo Pelayo de la Cuesta Núñez (Marín, 1 de novembre de 1823 – Madrid, 15 d'abril de 1889) va ser un advocat i polític espanyol, ministre d'Hisenda durant el regnat d'Alfons XII.

## Biografia

Després d'estudiar Dret a les universitats de Santiago i Madrid, va aconseguir el doctorat en 1846 iniciant la seva carrera política en obtenir una acta de diputat al Congrés dels Diputats per Pontevedra en les eleccions de 1853, escó que tornaria a obtenir en les eleccions celebrades entre 1863 i 1865. En 1872 va passar al Senat en resultar escollit per Àvila, i en 1881 fou nomenat senador vitalici.
En 1876 figurarà en la Junta Directiva de la recentment creada Institución Libre de Enseñanza ocupant-ne el càrrec de vicepresident. El 27 de maig de 1879 va ingressar com a acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
Va ser ministre d'Hisenda entre el 9 de gener i el 13 d'octubre de 1883 en un govern presidit per Práxedes Mateo Sagasta.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ , Antonio Jiménez-Landi Martínez, La Institución Libre de Enseñanza Editorial Taurus, Madrid, 1973, págs. 703-709.
* ↑ Medalla 9 Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques
* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 6 setembre 2015].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Juan Francisco Camacho de Alcorta | Ministre d'Hisenda (gener-octubre) 1883 | Succeït per: José Gallostra y Frau |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Augusto Ulloa y Castañón | Acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 9 1879-1889 | Succeït per: Francisco Silvela y de Le Villeuze |
# Dentergem

Dentergem és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes.

## Nuclis

| # | Nom | Superfície (km²) | Població (01/01/2006) |
| I | Dentergem | 11,76 | 2.625 |
| II | Markegem | 4,26 | 725 |
| III | Wakken | 5,36 | 2.801 |
| IV | Oeselgem | 4,61 | 1.780 |

## Localització

* a. Sint-Baafs-Vijve (Wielsbeke)
* b. Oostrozebeke
* c. Tielt
* d. Aarsele (Tielt)
* e. Wontergem (Deinze)
* f. Gottem (Deinze)
* g. Olsene (Zulte)
* h. Zulte

## Referències

* ↑ «Dentergem». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# DAS

EL DAS (de l'anglès Distributed Annotation System, Sistema d'Anotació Distribuït) és un protocol de comunicació per a l'intercanvi d'anotació biològica. A diferència del que era habitual, aquesta no se centralitza en una única base de dades, i per tant, permet que diferents proveïdors puguin oferir-ne d'acord amb diferents criteris o experiments.
Es tracta d'un sistema client-servidor i així, des d'un client, pot compilar-se en un mateix moment i màquina la informació de diferents fonts.

## Vegeu també

* Bioinformàtica

## Enllaços externs

* BioDAS Arxivat 2009-01-05 a Wayback Machine.
# Sloane Street

Sloane Street és un carrer de Londres orientat nord-sud des de Knightsbridge fins a Sloane Square; creua Pont Street més o menys a la meitat i està situada completament en el districte reial de Kensington i Chelsea. Sloane Street deu el seu nom a Sir Hans Sloane, que va adquirir els terrenys veïns el 1712. Nombrosos immobles del carrer són encara propietat dels seus descendents, els comtes Cadogan, a través de la Societat Cadogan (Cadogan Estates ).
Sloane Street ha estat molt de temps el carrer de les botigues de moda, en particular en la seva part nord, a prop de Knightsbridge que es coneix familiarment com Upper Sloane Street . Des dels anys 1990, la notorietat de Sloane Street encara ha crescut, sent comparable a Bond Street, que durant dos segles ha estat el carrer comercial més luxós de Londres. A Sloane Street s'hi troben actualment les marques més prestigioses del món de la moda.
Sloane Street i Sloane Square són l'origen de la denominació Sloane Ranger's (joc de paraules amb Lone Ranger), joves dones de la classe alta anglesa que sovint es trobaven al barri. Es tracta més o menys de l'equivalent femení dels Hooray Henry , terme que designa gent jove de les classes benestants, alumnes de les escoles públiques angleses.
La meitat nord del carrer es troba a prop de Knightsbridge i s'hi troben blocs residencials elegants d'estil modern, l'entrada dels quals és vigilada permanentment per porters, com l'hotel Cadogan i l'hotel Millennium. A l'oest del carrer, sobre Basil Street i Hans Crescent es troben a prop els grans magatzems Harrods. A l'altra banda del carrer, anant cap a l'est hom es troba immediatament amb Lowndes Square.
La meitat sud del carrer és de caràcter molt més individual, amb un cert nombre d'immobles en maó vermell típics de l'estil holandès de Pont Street, construïts al segle xix pel comte Cadogan, acollint elegants pisos. En la part residencial més exclusiva del carrer, situada entre Sloane Square i Cadogan Place, hi ha algunes cases individuals. Al començament de l'any 2007, algunes propietats d'aquest sector han estat venudes a més de 2.500 lliures el peu quadrat amb crèdits a llarg termini.
Entre els edificis més destacables hi ha l'església de la Santa Trinitat de Sloane Street ( Holy Trinity Sloane Street ) de l'arquitecte victorià JD Sedding, l'ambaixada reial de Dinamarca concebuda per Arne Jacobsen, i l'ambaixada del Perú.

## Enllaços externs

* (anglès) http://www.streetsensation.co.uk/knights/ss_west.htm Arxivat 2013-01-18 a Wayback Machine.
* (anglès) http://www.streetsensation.co.uk/knights/ss_east.htm Arxivat 2013-01-06 a Wayback Machine.
# Formigueret fumat

El formigueret fumat (Myrmotherula schisticolor) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida i vegetació secundària als turons i muntanyes, i localment a les terres baixes, des de Mèxic, al nord de Chiapas, i Guatemala cap al sud fins l'oest de Panamà. Des de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins l'oest d'Equador i, per l'est dels Andes, a través de l'est d'Equador fins al nord i est de Perú.

## Referències

* ↑ «Formigueret fumat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Chamangá

Chamangá és una petita localitat rural de l'Uruguai.
Es troba al departament de Flores, més concretament a la seva capital, la ciutat de Trinidad. Està formada per 12.000 hectàrees i el seu relleu conté zones muntanyoses d'escassa altura.
És una població rústica i funciona com a dormitori de Trinidad. Segons publicacions oficials del 2009, Chamangá és una de les cinc àrees protegides de l'Uruguai.
En aquesta urbanització va néixer el líder sindicalista Raúl Sendic.

## Referències

* ↑ Chamangá es la quinta área protegida de Uruguay Arxivat 2010-08-30 a Wayback Machine. (castellà)
# Pilar Revuelta

Pilar Revuelta és una dissenyadora de producció i directora artística establerta a Madrid. Juntament amb el dissenyador de producció Eugenio Caballero, va guanyar l'Oscar a la millor direcció artística el 2007 pel seu treball a El laberinto del fauno de Guillermo del Toro. Revuelta i Caballero també van rebre una nominació al BAFTA pel disseny de producció d' El laberinto del fauno.
Revuelta va rebre una subvenció per estudiar a l'American Film Institute de Hollywood, CA. És membre de la classe del 1991 amb un focus de disseny de producció.
Havia treballat prèviament amb Guillermo del Toro a El espinazo del diablo. També ha treballat amb Pedro Almodóvar ajudant a aconseguir els seus esquemes de colors vius a La mala educación (2004) i també va treballar amb Juan Carlos Fresnadillo a la seva aclamada opera prima Intacto (2001).

## Filmografia

* 1997: La buena estrella de Ricardo Franco
* 1998: Lágrimas negras
* 2000: El Bola d'Achero Mañas
* 2001: Intacto de Juan Carlos Fresnadillo
* 2001: El espinazo del diablo de Guillermo del Toro
* 2002: El embrujo de Shanghai de Fernando Trueba
* 2003: Mortadel·lo i Filemó de Javier Fesser
* 2004: La mala educación de Pedro Almodóvar
* 2006: El laberinto del fauno de Guillermo del Toro
* 2008: Che de Steven Soderbergh
* 2009: The Limits of Control de Jim Jarmusch
* 2009: Los abrazos rotos de Pedro Almodóvar
* 2012: The Impossible de Juan Antonio Bayona
* 2012: El artista y la modelo de Fernando Trueba
* 2014: Exodus: Gods and Kings de Ridley Scott
* 2016: The Promise de Terry George
* 2016: Un monstre em ve a veure de Juan Antonio Bayona

## Referències

* ↑ «BAFTA Prizes». [Consulta: 4 novembre 2017].
* ↑ «Pilar Revuelta. Set decorator won Oscar for 'Pan's Labyrinth'». [Consulta: 4 novembre 2017].
* ↑ «AFI's alumni». [Consulta: 4 novembre 2017].
* ↑ «Pilar Revuelta a Variety». [Consulta: 4 novembre 2017].
* ↑ Swart, Sharon. «Pilar Revuelta - Entertainment News, Women's Impact Report, Media». Variety, 30-07-2007. [Consulta: 12 febrer 2012].
# Kamurú

El kamurú (camuru) és una llengua karirí extingida parlada al riu Pardo i Pedra Blanca, a l'est de l'estat de Bahia, al Brasil. De vegades es considera un dialecte d'una sola llengua karirí.

## Referències

* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.
# Dentex barnardi

Dentex barnardi és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 40 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des de Gabon fins a Angola).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# DAPI

El DAPI (4′,6-diamidino-2-fenilindol) és un colorant fluorescent que tenyeix el material genètic. S'utilitza comunament en microscòpia de fluorescència per tenyir els nuclis cel·lulars.

## Història

El DAPI va ser sintetitzat per primera vegada el 1971 al laboratori d'Otto Dann com a part de la recerca per trobar un medicament per la tripanosomosi africana. Tot i no ser útil com a tractament, durant la seva caracterització es va observar que s'unia fortament a l'ADN i que, un cop unit, augmentava la seva fluorescència. Gràcies a això, va ser usat per a identificar ADN mitocondrial el 1975, el primer registre d'ús del DAPI com a marcador d'ADN.

## Unió a l'ADN

El DAPI s'uneix al solc petit de la doble hèlix de l'ADN, especialment en regions riques en parells d'adenina i timina (A-T).

## Propietats fluorescents

El DAPI unit a una cadena bicatenària d'ADN té 20 vegades més fluorescència que aïllat. Té una absorbància màxima a 358 nm (ultraviolat) i una emissió màxima a 461 nm (blau). Per tant, en un microscopi de fluorescència, el DAPI s'excita amb llum ultraviolada i es detecta amb un filtre de blau/cian.
L'emissió blava del DAPI és particularment útil en histologia, ja que permet usar-lo en conjunt amb altres marcadors fluorescents de diferent color, com el verd (GFP i YFP) i el vermell (rodamina). Hi ha cert encavalcament d'emissió entre el DAPI i les proteïnes fluorescents verdes.

## Toxicitat

El DAPI pot travessar la membrana plasmàtica de les cèl·lules. Per tant, es pot fer servir per tenyir nuclis de cèl·lules fixades i cèl·lules vives. Així i tot, els mecanismes d'homeòstasi dificulten la tinció de cèl·lules vives, i per això s'ha d'usar una concentració de DAPI molt més elevada. El DAPI s'ha de manipular amb les mesures de seguretat adequades perquè és una molècula petita amb la propietat d'unir a l'ADN.

## Referències

* ↑ Russell, W. C.; Newman, Carol; Williamson, D. H. «A simple cytochemical technique for demonstration of DNA in cells infected with mycoplasmas and viruses». Nature, 253, 5491, 06-02-1975, pàg. 461–462. DOI: 10.1038/253461a0. PMID: 46112 [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ Kapuscinski, J «DAPI: a DNA-specific fluorescent probe.». Biotechnic & histochemistry : official publication of the Biological Stain Commission, 70, 5, 01-09-1995, pàg. 220-33. DOI: 10.3109/10520299509108199. PMID: 8580206 [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ Biancardi, Alessandro; Biver, Tarita; Secco, Fernando; Mennucci, Benedetta «An investigation of the photophysical properties of minor groove bound and intercalated DAPI through quantum-mechanical and spectroscopic tools». Physical Chemistry Chemical Physics, 15, 13, 2013, pàg. 4596. DOI: 10.1039/C3CP44058C. PMID: 23423468 [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «PubChem». PubChem Compound Summary for CID 2954, 4',6-Diamidino-2-phenylindole. National Center for Biotechnology Information (2024). [Consulta: 23 juny 2024].
# Club Deportivo Boiro

El Club Deportivo Boiro és un club de futbol gallec del municipi de Boiro, a la província de la Corunya. Actualment juga a la Segona divisió B.
Té equips en totes les categories inferiors des de prebenjamins a juvenils i dos equips en categoria absoluta: femení i masculí.

## Història

El Boiro es va fundar el 1966 i el seu primer president fou Manuel Barcala. La temporada 1979–80 aconsegueix el primer ascens a Tercera divisió, categoria que no va aconseguir mantenir la temporada següent. Després de tres anys a Preferent, aconsegueix novament l'ascens, mantenint-se a Tercera durant set temporades.
Després de baixar a Preferent la temporada 1990/91, baixa a Primera Autonòmica dos anys més tard, categoria que no aconsegueix abandonar fins cinc anys més tard. Des de 1998 torna a jugar a Preferent, on jugarà fins a la temporada 2012/13 quan es proclama campió i torna a Tercera divisió després de 22 anys d'absència.
La temporada 2013/14 acaba tercer, la seva millor posició històrica, i juga el play-off d'ascens a Segona B però perd en primera ronda contra el Náxara CD, que guanya 2-1 a Nájera i 0-1 a Boiro. Dos anys més tard, l'any 2016 es proclama campió de Tercera i juga una nova eliminatòria d'ascens. En aquesta ocasió guanya al Caudal Deportivo per un global de 2-1 (2-0 a Boiro i 1-0 a Mieres), pujant a Segona B per primer cop en la seva història.

## Estadi

El CD Boiro juga els seus partits com a local a l'Estadi Municipal de Barraña, amb capacitat per 2.000 espectadors.

## Equipació

* Equipació principal: Samarreta blanca amb detalls negres, pantaló blanc i mitges blanques.

## Dades del club

* Temporades a Primera: 0
* Temporades a Segona: 0
* Temporades a Segona B: 1 (comptant la 2016-17)
* Temporades a Tercera Divisió: 11

### Palmarès

* Campió de Tercera Divisió: 2015-16

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del CD Boiro Arxivat 2016-08-31 a Wayback Machine.
# Formigueret muntanyenc

El formigueret muntanyenc (Formicivora serrana) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) que habita boscos i matolls de les serres de les terres baixes al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Formigueret muntanyenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Pistola FÉG 37M

La FÉG 37M es una pistola semiautomàtica del Regne d'Hongria dissenyada per Rudolf Frommer. Era una millora de la Frommer 29M. Es va dissenyar per a disparar 2 tipus de municions, la .380 ACP (9x17mm SR), la munició estàndard de l'Exèrcit hongarès i en .32 ACP (7,65x17mm SR), la versió que utilitzava la munició dels països aliats amb Hongria durant la Segona Guerra Mundial. La Frommer 37M era coneguda en l'Exèrcit hongarès com a M1937.
Més tard, durant el seu servei en l'Exèrcit Alemany durant la Segona Guerra Mundial, era coneguda com a Pistole 37(u), Pistole M 37 Kal. 7,65 mm o P37. La major diferència entre aquesta variant i les altres, es que la versió alemanya comptava amb un segur manual (el qual la versió hongaresa no tenia), i era produïda com a “Pistole M 37 Kal. 7,65” el codi FEG, la data de producció i les marques de la Waffenamt. Es van produir entre 150.000 i 300.000, ja que va demostrar ser una pistola molt fiable produïda d'aquesta manera. Alguns models acabats parcialment a la post guerra també van ser equipades, i fins i tot, es va intentar tornar a produir l'arma, però sense resultats.

## Vegeu també

* Frommer Stop

## Referències

* ↑ Kokalis, Peter. Hungarian Small Arms in Germany's Service. Shotgun News, 2005, Vol 59 Issue 36 p. 12-13.
* ↑ Miller, David. Fighting Men of World War II: Uniforms, Equipment and Weapons. Stackpole Books, 2007, p. 121. ISBN 978-0-8117-0277-5.
# Melisseu

Segons la mitologia grega, Melisseu (en grec antic: Μελισσεύς) va ser el rei de Creta que regnava al país quan Zeus hi va néixer.
Va tenir dues filles, Amaltea i Melissa, a les qui Rea va encarregar que criessin el déu, acabat de néixer, i que estava amagat en una cova del mont Ida. Melisseu va ser el primer home que va fer sacrificis als déus. Va convertir la seva filla Melissa en la primera sacerdotessa de Rea.
En una versió diferent, van ser Ida i Adrastea les filles de Melisseu que van criar Zeus.
Melisseu és també el nom d'un dels curets, els fills de Socos i de Combe, que envoltaven el bressol de Zeus infant.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 353. ISBN 9788496061972.