OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adelaide Johnson

Adelaide Johnson (Plymouth, 26 de setembre de 1859 - Washington DC, 10 de novembre de 1955) fou una escultora estatunidenca feminista el treball de la qual s'exhibeix al Capitoli dels Estats Units. És coneguda com l'«escultora del moviment de dones».

## Biografia

Nasqué (amb el nom de soltera Sarah Adeline Johnson) en una família de llauradors modestos de Plymouth (Illinois). Assistí a una escola rural i després a l'Escola de Disseny de St. Louis. El 1878, va canviar de Sarah Adeline a Adelaide, un nom que li resultava més dramàtic. Es traslladà a Chicago i es va mantenir amb el seu art. El gener del 1882 tingué un accident greu amb dret a indemnització. Aquesta lesió i la recompensa li permeteren viatjar a Europa per a estudiar pintura i escultura. Estudià a Dresden i Roma, amb Giulio Monteverde a Roma, on va obrir un estudi fins al 1920.
Johnson va exhibir l'obra Retrat Monument i un bust de Caroline B. Winslow en el Pavelló de les Dones, en l'Exposició Colombina del Món del 1893 a Chicago (Illinois). El punt culminant de la seua carrera professional fou un monument a Washington DC en honor del moviment pel sufragi femení. Alva Belmont va ajudar a assegurar el finançament de la peça, Portrait Monument to Lucretia Mott, Elizabeth Cady Stanton i Susan B. Anthony, que s'inaugurà el 1921. Aquesta peça s'havia exhibit en un principi a la cripta del Capitoli, però es traslladà a la ubicació actual, el 1997.
El 1896 es casà amb Frederick Jenkins, un empresari britànic i company vegetarià.
La seua carrera va decaure després de la dècada del 1930 i tingué problemes financers. Ella depenia d'altres per a obtenir suport financer i, sovint, no volia vendre les seues escultures perquè els preus oferts no reconeixien el seu treball. Enfrontada al desallotjament per no pagar impostos, el 1939 convidà la premsa a presenciar-la mutilant les seues escultures com a protesta contra les seues circumstàncies, i contra la impossibilitat de realitzar el seu somni d'un estudi museu que commemoràs les sufragistes i altres activistes dones. Va morir als 96 anys. Està enterrada a Washington, DC, al cementiri del Congrés.

## Referències

* ↑ «Adelaide Johnson: Susan B. Anthony». The Metropolotan Museum of Art. [Consulta: 5 gener 2019].
* 1 2 Frank Faragasso & Doug Stover. «Adelaide Johnson: A marriage of art and politics». National Capital Parks — East. Arxivat de l'original el 12 de juny de 2007. [Consulta: 20 maig 2018].
* ↑ Burton «Adelaide Johnson». Women Making a Difference p. 25 & 26. Arxivat de l'original el 3 de setembre de 2006. [Consulta: 13 gener 2008].
* ↑ Nichols «Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893». [Consulta: 4 gener 2019].
* ↑ «Adelaide Johnson». Sunshine for Women website. Arxivat de l'original el 20 de juliol de 2008. [Consulta: 18 abril 2012].
* ↑ «Architect of the Capitol; Portrait Monument of Lucretia Mott, Elizabeth Cady Stanton, and Susan B. Anthony».
* ↑ «Adelaide Johnson». A Woman a Week website. [Consulta: 13 gener 2008].
# Frontera entre Austràlia i Timor Oriental

La frontera entre Austràlia i Timor Oriental és totalment marítima i està situada al mar de Timor.
El 20 de maig de 2002, Austràlia i Timor Oriental van acordar en el tractat del mar de Timor de reprendre la línia fronterera Austràlia-Indonèsia i definir una zona de desenvolupament conjunta per a l'explotació del petroli; el límit de 200 milles correspon al segment sud, és a dir, els punts:
* Punt latitud 9º 22' 53" S, longitud 127º 48' 42" E;
* Punt latitud 10º 06' 40" S, longitud 126º 00' 25" E;
* Punt latitud 10º 28' 00" S, longitud 126º 00' 00" E;
* Punt latitud 11º 20' 08" S, longitud 126º 31' 54" E;
* Punt latitud 11º 19' 46" S, longitud 126º 47' 04" E;
* Punt latitud 11º 17' 36" S, longitud 126º 57' 07" E;
* Punt latitud 11º 17' 30" S, longitud 126º 58' 13" E;
* Punt latitud 11º 14' 24" S, longitud 127º 31' 33" E;
* Punt latitud 10º 55' 26" S, longitud 127º 47' 04" E;
* Punt latitud 10º 53' 42" S, longitud 127º 48' 45" E;
* Punt latitud 10º 43' 43" S, longitud 127º 59' 16" E;
* Punt latitud 10º 29' 17" S, longitud 128º 12' 24" E;
* Punt latitud 9º 29' 57" S, longitud 127º 58' 47" E;
* Punt latitud 9º 28' 00" S, longitud 127º 56' 00" E;

## Referències

* ↑ «Timor Sea Treaty between the Government of East Timor and the Government of Australia». Australasian Legal Information Institute - Australian Treaty Series, 2003. [Consulta: 20 octubre 2008].
# Angòs

Angòs (en francès Angos) és un municipi del departament francès dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 117 | 117 | 115 | 173 | 201 | 203 | 237 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Christian Amare | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Campionat del món d'escacs de 1986

El Campionat del món d'escacs de 1986 es va disputar entre Anatoli Kàrpov i Garri Kaspàrov a Londres i Leningrad (Sant Petersburg) des del 28 de juliol al 8 d'octubre de 1986, i es va jugar en exercici del dret a jugar un matx de revenja que tenia en Kàrpov després d'haver perdut la final del Campionat del món de 1985. En Kaspàrov va guanyar novament, per 12½ a 11½, i va reternir el títol.
Aquest matx fou el tercer campionat mundial disputat entre Kaspàrov i Kàrpov, que s'havien enfrontat per primera vegada en el Campionat del món de 1984, que va ser interromput, pel president de la FIDE després de cinc mesos i 48 partides jugades, amb un marcador de 5-3 per Kàrpov. Com a repetició del matx es va organitzar llavors el Campionat del món de 1985, al millor de 24 partides, amb dret de revenja l'any següent per Kàrpov en cas que perdés.

## Organització

Originalment, el campionat del món s'hauria d'haver jugat, a petició de Kàrpov, al febrer, només tres mesos després del final del matx de 1985 (que va finalitzar el 9 de novembre). Kaspàrov s'hi va negar a despit de l'amenaça del president de la FIDE, Florencio Campomanes, d'assignar el títol a Kàrpov. La intervenció de la Federació Soviètica d'Escacs va aconseguir posar d'acord els dos jugadors per iniciar el matx al final del mes de juliol, i també que el perdedor fos inclòs en el matx final dels candidats per decidir l'aspirant al títol de campió del món en el Campionat del món de 1987, que se celebraria el juliol o l'agost.
L'elecció de la seu fou inusual: les primeres dotze partides es van jugar a Londres, que va celebrar el centenari del primer Campionat del món (també realitzat en diverses seus), mentre que les altres dotze es van dur a terme a Sant Petersburg. Va ser el primer campionat del món disputat entre dos jugadors soviètics jugat fora de les fronteres de la Unió Soviètica.
L'àrbitre va ser el Gran Mestre Lothar Schmid.

## Resultats

El matx es va jugar al millor de 24 partides. En cas d'empat 12-12, en Kaspàrov retindria el seu títol.
Final del Campionat del món d'escacs de 1986 :
| | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Punts |
| Garri Kaspàrov (Unió Soviètica) | ½ | ½ | ½ | 1 | 0 | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | ½ | 1 | 0 | 0 | 0 | ½ | ½ | 1 | ½ | ½ | 12½ |
| Anatoli Kàrpov (Unió Soviètica) | ½ | ½ | ½ | 0 | 1 | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | ½ | 0 | 1 | 1 | 1 | ½ | ½ | 0 | ½ | ½ | 11½ |

## Bibliografia

* Kaspàrov, Garri. Modern Chess: Part 3, Kasparov vs Karpov 1986-1987. Everyman Chess, 2009. ISBN 978-1-85744-625-8.

## Enllaços externs

* «1986 World Chess Championship» (en anglès). Internet Archive record of Graeme Cree's Chess Pages. Arxivat de l'original el 2006-07-04. [Consulta: 3 agost 2011].
* Resultat, història, i partides: «Campionat del món de 1986». Chessgames.com. [Consulta: 3 agost 2011].
* Weeks, Mark. «Resultats del campionat del món de 1986» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2011].
* Weeks, Mark. «Història del matx pel campionat del món de 1986» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2011].
# Luci Titini Pansa Sac

Luci Titini Pansa Sac (en llatí: Lucius Titinius Pansa Saccus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iv aC. Formava part de la gens Titínia, i portava el cognomen de Pansa.
Va ser tribú amb potestat consolar l'any 400 aC. Titus Livi diu que era d'una família patrícia, però els Titinii eren plebeus. Va repetir el càrrec per segona vegada el 396 aC, i se li va encarregar juntament am el seu col·lega Gneu Genuci Augurí la guerra contra els faliscs i capenats. Va caure en una emboscada però va aconseguir reagrupar les seves forces i resistir dalt d'un turó. Genuci va morir en aquella batalla. El mencionen, a més de Titus Livi, els Fasti Capitolini.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 112.
# Rumney

Rumney és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.480 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rumney tenia 1.480 habitants, 569 habitatges, i 393 famílies. La densitat de població era de 13,6 habitants per km².
Dels 569 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,5% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.125$ i la renda mediana per família de 42.895$. Els homes tenien una renda mediana de 26.594$ mentre que les dones 21.705$. La renda per capita de la població era de 17.169$. Entorn del 4,9% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rumney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rumney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Petit Mont

El Petit Mont és un promontori situat a la costa sud de la península de Rhuys, al municipi francès d'Arzon, a Bretanya, on es troba un emplaçament megalític que data del període neolític amb el dolmen de Petit-Mont, classificat com a Monument històric de l'estat francès des del 5 d'agost de 1904. La construcció, donada en tres fases, es va iniciar al voltant del 4600 aC amb l'edificació d'un monticle baix segons dades obtingudes per datació per radiocarboni. Un segle més tard, es va construir un primer cairn, al voltant del 4500 aC, trapezoïdal i d'uns 30 metres de llarg per 20 d'ample, amb una primera ampliació en la qual s'hi va afegir un dolmen amb una cambra a l'interior, en el període 4000-3500 aC. Al voltant de 2700-2500 aC el cairn va ser ampliat de nou aixecant les primeres construccions i es va eliminar el primer dolmen: es van crear dos nous dòlmens amb només un habitacle. Durant la Segona Guerra Mundial s'hi va construir un búnquer d'observació, aprofitant la seva posició estratègica i privilegiada, des d'on s'observa tota la badia de Quiberon. La cambra que ha arribat fins a època contemporània, amb un volum de 10 000 m³ i una grandària 53 m de nord a sud i de 50 m d'est a oest, conserva dotze lloses gravades.

## Referències

* 1 2 3 Dolmen du Petit-Mont, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ «Site mégalithique du Morbihan» (en francès). Mission de la recherche et de la technologie. Ministère de la culture et de la communication de Francia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 octubre 2015].
* 1 2 «Trois cairns emboîtés» (en francès). Ministère de la culture et de la communication de Francia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «De la Guerre des Gaules au Mur de l'Atlantique» (en francès). Ministère de la culture et de la communication de Francia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Església del Sagrat Cor de Sant Guim de Freixenet

El Sagrat Cor és una església al nucli de Sant Guim de Freixenet (Segarra) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A principis del segle XX el nucli de Sant Guim de Freixenet, en ple procés de desenvolupament urbà, no tenia cap església i depenien de la parròquia de Sant Domí. Davant d'aquesta mancança, el 1934 es construí una església de la qual era rector el mossèn Joan Bòria Pomés. En un primer moment, el sostre era un entramat de fusta però després de la Guerra Civil fou substituït per les voltes actuals i la teulada de pissarra. El campanar es finalitzà el 1940 i tres anys després fou constituïda com a parròquia sota l'advocació del Sagrat Cor.
Església situada en l'entorn d'una plaça, adossada a la rectoria del poble i perfectament integrada dins de nucli urbà. Aquest edifici se'ns presenta de planta rectangular, encapçalada per un absis semicircular i una torre campanar. La teulada és a doble vessant i està realitzada amb pissarra i també presenta un ràfec de pedra al voltant del perímetre de l'església. A la façana principal s'obre la porta d'accés estructurada a partir d'un arc apuntat, motllurat i amb presència de guardapols. Per sobre, s'adossa l'estructura d'un relleu amb la imatge d'un cor, símbol de la seva advocació de l'església. Finalment es disposa un òcul motllurat, de notables dimensions, i una cornisa de pedra que ressegueix tot el seu perímetre d'aquesta façana principal. En l'angle de la façana principal, situada a migjorn, i la façana lateral, situada a llevant, es basteix una torre campanar de base quadrada i estructura octogonal i coberta exterior piramidal, amb un rellotge i quatre ulls d' arc apuntat on se situen les campanes. Ambdós façanes laterals de l'edifici, així com al voltant del seu absis, s'aprecien unes obertures d'estructura triangular, a la part superior, i es disposen uns contraforts que ressegueixen el seu perímetre. L'obra presenta un paredat de pedra del país i una coberta exterior a partir de pissarra.

## Notes

* 1 2 «Església del Sagrat Cor de Sant Guim de Freixenet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Al-Simawi

Abu-l-Qàssim Àhmad ibn Muhàmmad al-Iraqí as-Simawí, més conegut simplement com a as-Simawí —en àrab أبو القاسم محمد بن أحمد العراقي السماوي, Abū l-Qāsim Muḥammad b. Aḥmad al-ʿIrāqī as-Simāwī— (mort vers 1260) fou un alquimista musulmà de Bagdad que va portar a terme diversos experiments. Fou l'autor del famós Kitab al-Ilm al-múktassab fi ziràat adh-dhàhab (Llibre del coneixement adquirit respecte al cultiu de l'or). L'alquimista persa al-Jaldaki va estar profundament inspirat per les seves obres i va escriure diversos comentaris i referències a l'obra d'as-Simawí.

## Referències

* ↑ Holmyard, Erik John (ed. i trad.). Kitab al-‘Ilm al-maktasab fi zira‘at adh-dhahab: Book of knowledge acquired concerning the cultivation of gold by Abū 'l-Qāsim Muḥammad ibn Aḥmad al-'Iraqī, 1923.
* ↑ Holmyard, E. J. «Abū ‘l-Qāsim al-‘Iraqī». Isis, 8, 1926, pàg. 403-426.
* ↑ «Islamic Medical Manuscripts: Bio-Bibliographies - S». [Consulta: 17 octubre 2018].
# Luci Tul·li

Luci Tul·li (en llatí Lucius Tullius) va ser un militar romà del segle i aC. Formava part de la gens Túl·lia, una antiga gens romana procedent d'Alba Longa.
Va ser legat de Ciceró durant el seu govern a Cilícia l'any 51 aC. Va rebre el càrrec per influència de Quint Titini i probablement de Tit Pomponi Àtic, de qui era amic. La seva conducta no obstant no va donar satisfacció a Ciceró que en va expressar alguna queixa. En una carta l'anomena Lucius Tulleius probablement un error per Lucius Tullius.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1183.
# Dolgeville

Dolgeville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.166 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dolgeville tenia 2.166 habitants, 915 habitatges, i 592 famílies. La densitat de població era de 457 habitants/km².
Dels 915 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.863 $ i la renda mediana per família de 38.646 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.667 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 14.787 $. Entorn del 7,4% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dolgeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dolgeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Petit Ranjit

El Petit Ranjit, denominat també Chhota, és un riu de Bengala Occidental al districte de Darjeeling, que neix a la serra de Singalila a la frontera entre Sikkim i Nepal i corre general cap al sud-est fins a desaiguar al Gran Ranjit per la seva dreta. Els seus afluents principals són el Kahel, l'Hospital Jhora, el Rilling, el Ramman i el Serjang.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Eusebi Font i Moreso

Eusebi Font i Moreso (Figueres, ca.1816 – Barcelona, 25 de gener de 1900) fou un escriptor i músic català.
Casat amb Lluïsa Mayr de Baldegg amb qui tingué almenys dues filles Dolors i Júlia Font i Mayr de Baldegg (Lucerna 1844-Barcelona 1899) casada amb el músic, científic i farmacèutic Santiago Mundí i Giró.
Formà part de la Societat Wagner. Va exercir la crítica musical i va publicar diversos treballs literaris i teòrics. El 1839 visita Ferran Sors a París i més tard va registrar les seves vívides i destacables impressions de la visita.
Va escriure El Emigrado, ó sea, Tempestades del corazon (1856), la novel·la ¡Cuatro millones! (1877) i El Odio : drama en tres actos, en prosa (1892).

## Referències

* ↑ «esquela de Don Eusebio Font y Moreso». La Vanguardia, 26-01-1900, pàg. 1.
* ↑ «esquela de Doña Julia Font y Mayr de Baldegg». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias: Edición Noche, 18-09-1899, pàg. 1.
* ↑ http://www.filomusica.com/filo41/wagner.html
* ↑ http://www.tecla.com/extras/0001/0101/0101introducc.htm Arxivat 2010-03-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://books.google.cat/books?id=kzgf5skThGgC&pg=PP1&lpg=PP1&dq=Eusebi+Font+Moreso&source=bl&ots=VMGSEdAxyk&sig=zllTxeqZH1wy7KyrUML7k95gczs&hl=ca&ei=CkYWTO3HMpOU4gaGw-3BDA&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=5&ved=0CDIQ6AEwBA#v=onepage&q&f=false
* ↑ http://www.filosofia.org/hem/dep/rco/0120244.htm
* ↑ http://cataleg.bnc.cat:2082/search~S13?/aFont,+Tica/afont+tica/-3%2C-1%2C0%2CB/exact&FF=afont+y+moreso+eusebio+m+1900&1%2C3%2C Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Alexandre Coconul

Alexandre Coconul (en romanès Alexandru Coconul) fou un voivoda (príncep) de Valàquia entre els anys 1623 i 1627 i de Moldàvia entre els anys 1629-1630.
Va néixer l'any 1611, fill del també voivoda de Valàquia i Moldàvia Radu Mihnea. Alexandre Coconul fou nomenat voivoda pel seu pare quan va marxar amb el suport dels otomans a Moldàvia per prendre el control d'aquest Principat que es disputaven la Sublim Porta i Polònia. El regnat d'Alexandre a Valàquia va ser una continuació del regnat del seu pare, ja que la majoria de la cort valaca eren homes de la seva confiança i lleials als otomans, així tot i que Alexandre era qui ocupava el tro valac, en veritat fou Radu Mihnea qui controlava el poder a Valàquia.
L'any 1626 amb el traspàs de Radu Mihnea, Alexandre Coconul va veure com el seu poder es debilitava enfront de la noblesa local, així com dels otomans, ja que en ser molt jove (d'aqui el seu apel·latiu en romanès "Coconul") es considerava adient posar en el seu lloc a algú amb més experiència i edat, motiu pel qual un any més tard, l'any 1627 fou obligat a abdicar en la figura d'Alexandre Iliaş.
Alexandru Coconul va desplaçar-se a Istanbul, on serví als otomans i al juliol de 1629 els otomans consideraren que era la persona adient per col·locar al capdavant de Moldàvia en lloc Miron Barnovschi-Movilă que havia estat sostingut pels polonesos al tron moldau. El regnat en aquest cas d'Alexandre Coconul a Moldàvia va ser molt curt, ja que els otomans van considerar que no estava capacitat per governar Moldàvia i al maig de 1630 era obligat a renunciar.
Va morir l'any 1632 a Istanbul. Es va casar amb Ruxandra Beglitziri que era filla del Fanariota grec Skarlatos, amb qui va tenir un fill, Radu Gioan Bey. A la mort d'Alexandre, Ruxandra es tornà a casar amb el Fanariota Nicolas Mavrocordato.