# Mataparent virolat

El mataparent virolat (Cyanoboletus poikilochromus) és una espècie de mataparent del grup dels mataparents butiroides. L'epítet específic fa referència al gran nombre de colors que aquest bolet pot presentar. És la raó del nom popular

## Morfologia

Bolet de solitari a gregari; de mida mitjana, de fins a 15 cm de diàmetre; al principi hemisfèric, després de convex a pla-convex; superfície llisa o lleugerament viscosa en temps humit; superfície finament vellutada; ocràcia groguenca, de bru groguenca, bru ataronjada a bru fosc, sovint tacada irregularment i rovellada en els punts mossegats; blaveja intensament al mínim frec..
Tubs de groc clar a groc fosc; blaveja al tall i al frec; porus fins de joves; grocs, en madurar groc més fosc, especialment cap el marge, més ataronjats amb l'edat; blavegen al frec.
Cama de fins a 10 cm de longitud; de cilíndrica a clavada, sovint fusiforme; inicialment groga, més tard bru ataronjada o vermellosa, tacada de porpra; reticle ben marcat, especialment en el terç superior; blaveja al frec; miceli blanc al peu.
Carn inicialment és de color groc llimona, en madurar blanquinosa al barret i de color groc llimona pàl·lid a la cama, blava quan s'exposa a l'aire, en poques hores desapareix el color blau i esdevé vermell porpra a vermell ataronjat o bru canyellas; olor característica, forta, dolça i persistent, a fruites fermentades, compota de poma o licor de fruites; tast no distintiu

## Hàbitat

Ocasional; des de l’estiu a la tardor; només en sòls calcaris, termòfil; des de la muntanya mitjana a la terra baixa i muntanya mediterrània; vora planifolis, entre roures (roure de fulla petita, roure martinenc), carrasca i alzina; en brolles i matollars; sovint acompanyats de pins (pi roig, pi blanc, pi pinyoner)

## Comentaris

El mataparent virolat es reconeix per l'olor inconfundible i el retícle incomplet en la part alta de la cama.
D'aspecte semblant és el mataparent lívid (Suillellus luridus), que té els porus vermells des de l'inici. També el mataparent de bou (Imperator torosus), que se'n diferencia pel color blanquinós a gris pàl·lid del barret
El mataparent groc de peu roig (Cyanoboletus pulverulentus) blaveja de manera similar, la cama no té reticle i la carn, un cop ha blavejat, no esdevé lentament vermell porpra

## Comestibilitat

No és comestible

## Referències

* 1 2 Courtecuisse, Régis; Duhem, Bernard. Les champignons de France. París: Eclectis, 1994. ISBN 978-2-908975-19-2.
* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Knudsen, Henning; Vesterholt, Jan. Funga Nordica: agaricoid, boletoid and cyphelloid genera. Copenhagen: Nordsvamp, 2008. ISBN 978-87-983961-3-0.
* 1 2 3 «boletus poikilochromus/ « boletales.com». [Consulta: 1r desembre 2023].
* 1 2 3 Muñoz, José Antonio. Fungi Europaei. 2: Boletus s.l., excl. Xerocomus: Strabilomycetaceae, Gyroporaceae, Gyrodontaceae, Suillaceae, Boletaceae / José Antonio Muñoz. Alassio (Savona): Candusso, 2005. ISBN 978-88-901057-6-0.
* 1 2 3 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Boix, S.; Moisés, Joan; Vidal, Jaume Llistosella i; Llorens-van-Waveren, Laura «Boletus poikilochromus Pöder, Cetto & Zuccher, una rara espècie mediterrània trobada a Catalunya». Revista Catalana de Micologia, 33, 2011, pàg. 95–99. ISSN: 2014-0452.
* ↑ Simonini, Giampaolo «I boleti della sez. Luridi a viraggio violento: problemi tassonomici». Micologia e Vegetazione Mediterranea, 10, 2, 1995, pàg. 88-112.
* ↑ Eyssartier, Guillaume; Roux, Pierre. Le guide des champignons: France et Europe. París: Belin, 2011. ISBN 978-2-7011-5428-2.