OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clorur d'amoni

El clorur d'amoni és un compost inorgànic de fórmula química NH₄Cl. És una sal química blanca cristal·lina molt soluble en aigua. Les solucions de clorur d'amoni són lleugerament àcides. Aquest mineral és comú en llocs on es crema el carbó però també en alguns volcans i en la regalèssia (en petites quantitats). És el producte de la reacció entre l'àcid clorhídric i l'amoníac.

## Fonts

És un producte del procés Solvay el qual es fa servir per produir carbonat de sodi.
    CO₂ + 2 NH₃ + 2 NaCl + H₂O → 2 NH₄Cl + Na₂CO₃

## Reaccions

El clorur d'amoni sembla sublimar quan s'escalfa, però en realitat és un procés de descomposició en amoníac i gas clorur d'hidrogen.
    NH₄Cl → NH₃ + HCl
El clorur d'amoni reacciona amb una base forta i allibera gas amoníac:
    NH₄Cl + NaOH → NH₃ + NaCl + H₂O

## Aplicacions

La principal aplicació és com a font de nitrogen per als fertilitzants. El clorur d'amoni és un ingredient en focs artificials i explosius. En metal·lúrgia es fa servir per preparar els metalls als quals s'ha de donar una capa d'estany, galvanitzar o soldar. També es fa servir com expectorant en la tos. La seva acció és irritar la mucosa dels bronquis i fa més fàcil tossir. També es fa servir com a agent acidificant pel tractament d'alcalosis severes. En alguns països es fa servir el clorur d'amoni com additiu alimentari, codi E E510, normalment com nutrient del llevat en fabricar pa. També és un suplement per la ramaderia. Entre altres coses és un saboritzant d'alguns tipus de vodka sota el nom de Salmiakki Koskenkorva. El clorur d'amoni en laboratori es fa servir per produir baixes temperatures al laboratori. En solució al 5% en pous de petroli amb problemes amb l'argila. També és l'electròlit en la bateria de zinc-carboni i en xampú pels cabells.

## Referències

* 1 2 Egon Wiberg, Arnold Frederick Holleman (2001) Inorganic Chemistry, Elsevier ISBN 0-12-352651-5, p. 614
* ↑ Karl-Heinz Zapp "Ammonium Compounds" in Ullmann's Encylopedia of Industrial Chemistry 2012, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a02_243
# Fronton (Texas)

Fronton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 599 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fronton tenia 599 habitants, 176 habitatges, i 152 famílies. La densitat de població era de 53,7 habitants per km².
Dels 176 habitatges en un 51,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 19,9% dones solteres, i en un 13,1% no eren unitats familiars. En el 13,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,4% tenia menys de 18 anys, un 11,5% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.556 $ i la renda mediana per família de 15.556 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.396 $ mentre que les dones 13.947 $. La renda per capita de la població era de 6.642 $. Aproximadament el 47,6% de les famílies i el 38,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fronton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fronton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Nomaglio

Nomaglio és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 50 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 286 habitants.
Nomaglio limita amb els següents municipis: Andrate, Borgofranco d'Ivrea i Settimo Vittone.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 5 abril 2020].
# Clorur d'estany(IV)

El clorur d'estany(IV), de fórmula SnCl₄ també conegut com a tetraclorur d'estany és un compost químic format pel catió estany (Sn$^{4+}$) i per quatre anions de clor (Cl$^-$). És un líquid corrosiu i incolor que s'evapora en contacte amb l'aire. És el producte de la reacció de l'àcid clorhídric amb l'estany.
El clorur d'estany (IV) fou utilitzat com a arma química durant la Primera Guerra Mundial i s'emprava com a gas irritant. Actualment s'utilitza en tintoreria.

## Referències

* 1 2 «Clorur d'Estany (IV)». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 octubre 2018].
* ↑ Chemical Warfare. Read, 2008, p. 148–49, 407. ISBN 1-4437-3840-9.
# Toixó americà

El toixó americà (Taxidea taxus) és una espècie de mustèlid nord-americà. És l'únic toixó que viu al Nou Món i l'única espècie vivent del gènere Taxidea. El toixó americà és el símbol de l'estat de Wisconsin, als Estats Units.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Aminoacil ARNt

Un aminoacil-ARNt (també citat com aa-ARNt o ARNt carregat) és un ARN de transferència al qual es troba químicament unit un aminoàcid. En els organismes vius aquest aminoàcid coincideix amb l'anticodó exposat pel ARNt.
Els aa-ARNt, junt amb alguns factors d'elongació, porten l'aminoàcid fins al ribosoma per a la seva incorporació a la cadena polipeptídica que està sent produïda.
Un aminoàcid específic es carrega a cada tipus d' ARNt mitjançant una aminoacil ARNt sintetasa.
Degut a la degeneració del codi genètic, pot haver múltiples ARNt que tinguin el mateix aminoàcid, però diferents codons. Aquests ARNt diferents reben el nom d'isoaceptors.

## Síntesi

Un aminoacil ARNt es produeix en dues etapes. La primera és l'adenilació de l'aminoàcid, la qual forma aminoacil-AMP:
En la segona etapa, el residu aminoacídic és transferit a l'ARNt:
La reacció neta és:

## Diana terapèutica

Cèrtes drogues com la tetraciclina eviten la unió de l'aminoacil-ARNt a la subunitat menor ribosomal en els procariotes.

## Referències

* ↑ Berg J, Tymoczko JL, Stryer L. Biochemistry. 6th ed.. San Francisco: W. H. Freeman, 2006. ISBN 0-7167-8724-5.
# Pétur Pétursson

Pétur Pétursson (Akranes, 27 de juny de 1959) és un exfutbolista islandès de la dècada de 1970.
Fou 41 cops internacional amb la selecció islandesa.
Pel que fa a clubs, fou jugador de ÍA, Feyenoord Rotterdam, RSC Anderlecht, Royal Antwerp FC, Hèrcules CF, KR i Tindastóll.
Trajectòria com a entrenador:
* 1994-1995: Keflavík
* 1995-1996: Víkingur
* 2000-2001: KR
* 2007-2011: Islàndia (assistent)
* 2008-2014: KR (assistent)
* 2015: Fram

## Referències

* ↑ Iceland - Record International Players - RSSSF
* ↑ Profile at Feyenoord Online
* ↑ Pétur Pétursson a National-Football-Teams.com (anglès)
# Colón salvadorenc

El colón salvadorenc (en espanyol colón salvadoreño o, simplement, colón), anomenat així en honor de Cristòfor Colom, és l'antiga moneda del Salvador. Ha estat reemplaçada des del 2004 pel dòlar dels Estats Units. El codi ISO 4217 era SVC. Es dividia en 100 centaus (centavos).
Abans de l'adopció del dòlar, els bitllets en circulació eren d'1, 2, 5, 10, 25, 50, 100 i 200 colones.
Es va establir com a moneda nacional el 1892, en substitució del peso. Des de l'1 de gener del 2001, amb l'entrada en vigor de la Llei d'Integració Monetària, coexistia amb el dòlar dels Estats Units (USD) com a moneda de curs legal, amb el qual tenia un tipus de canvi fix establert en 1 USD = 8.75 SVC. L'any 2004, amb la dolarització total de l'economia, el colón va deixar de circular completament i ja no es fa servir per a cap mena de transacció.

## Vegeu també

* Colón (moneda)
* Colón costa-riqueny
# Cantó de Montalban-5

El cantó de Montalban-5 és un cantó francès del departament de Tarn i Garona, situat al districte de Montalban. Té 10 municipis i el cap cantonal és Montalban.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1992-1994 | José Poujet | RPR |
| 1994- | José Gonzalez | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Josefa Campos

Josefa Campos Talamantes (Alaquàs, 21 de gener de 1872 - 1950), coneguda com a Mare Josefa Campos o Venerable Mare Josefa Campos, fou una religiosa valenciana, i que en 2017 estava en procés de canonització.
L'abandó dels xiquets exposats a la ignorància religiosa de principis del segle XX així com l'ambient laïcista, li generaren a Josefa Campos una gran inquietud, i va dedicar la seua vida a la catequesi, fundant la família en l'Església Les Operàries Catequistes, deixant un model de vida entregada al servici als xiquets.
L'any 1909 va fundar l'Associació de les Catequistes de la Mare de Déu dels Dolors, hui Congregació de Religioses Operàries Catequistes de la Mare de Déu dels Dolors qui va prendre este nom en emetre els seus vots el 14 d'abril de 1925. Formen part de la congregació religioses ubicades a Alaquàs, Gandia, Madrid i en Colòmbia, Perú i Nicaragua amb més de 50 religioses.
L'any 2016 l'ajuntament d'Alaquàs la va nomenar Filla Predilecta del municipi.

## Referències

* ↑ Sanz, María Ángeles. Madre Josefa Campos, una hija de Alaquàs, declarada Venerable. Alaquàs: Quaderns d'investigació d'Alaquàs, 2000, p. 103-114 [Consulta: 19 febrer 2015].
* 1 2 «El Ayuntamiento de Alaquàs entrega este viernes a título póstumo el título de Hija Predilecta a la madre Josefa Campos» (en espanyol europeu). [Consulta: 27 abril 2017].
* 1 2 «Colegio Madre Josefa Campos». Colegio Madre Josefa Campos. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ «Madre Josefa se presenta». Operariascatequistas.org. Arxivat de l'original el 2015-02-24. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ Levante-EMV. «El pleno nombra hija predilecta a la Madre Josefa Campos, fundadora de las Operarias catequistas» (en castellà). [Consulta: 14 abril 2020].
# Clorur d'hafni (IV)

El clorur d'hafni (IV) és el compost inorgànic amb la fórmula HfCl$_4$. Aquest sòlid incolor és el precursor de la majoria de compostos organometàl·lics d'hafni. Té una varietat d'aplicacions altament especialitzades, principalment en la ciència dels materials i com a catalitzador.
El HfCl$_4$ es pot produir mitjançant diversos procediments relacionats:
    HfO₂ + 2CCl$_4$ → HfCl$_4$ + 2COCl₂
HfO₂ + 2Cl₂ + C → HfCl$_4$ + CO₂
Com que aquest complex és soluble en dissolvents orgànics, és un reactiu útil per preparar altres complexos d'hafni.
El tetraclorur d'hafni és el precursor de catalitzadors altament actius per a la polimerització Ziegler-Natta d'alquens, especialment propilè. Els catalitzadors típics es deriven del tetrabenzilhafni.
HfCl$_4$ és un àcid de Lewis eficaç per a diverses aplicacions en la síntesi orgànica. Per exemple, el ferrocè s'alquila amb alildimetilclorosilà de manera més eficient utilitzant clorur d'hafni en comparació amb el triclorur d'alumini. La mida més gran de Hf pot disminuir la tendència de HfCl$_4$ a complexar-se amb el ferrocè.
HfCl$_4$ es va considerar com un precursor per a la deposició química de vapor i la deposició de la capa atòmica de diòxid d'hafni i silicat d'hafni, utilitzats com a dielèctrics d'alt k en la fabricació de circuits integrats moderns d'alta densitat. Tanmateix, a causa de la seva volatilitat relativament baixa i dels seus subproductes corrosius (és a dir, HCl), HfCl$_4$ va ser eliminat gradualment per precursors orgànics metàl·lics, com ara tetrakis etilmetilamino hafni (TEMAH).

## Referències

* ↑ Elinson, S. V. and Petrov, K. I. (1969) Analytical Chemistry of the Elements: Zirconium and Hafnium. 11.
* ↑ Ron Dagani «Combinatorial Materials: Finding Catalysts Faster». Chemical and Engineering News, 07-04-2003, p. 10.
* ↑ Ahn, S.; Song, Y. S.; Yoo, B. R.; Jung, I. N. Organometallics, 19, 14, 2000, pàg. 2777. DOI: 10.1021/om0000865.
* ↑ Choi, J. H.; Mao, Y.; Chang, J. P. Materials Science and Engineering: R: Reports, 72, 6, 2011, pàg. 97. DOI: 10.1016/j.mser.2010.12.001.
* ↑ Robertson, John Reports on Progress in Physics, 69, 2, 2006, pàg. 327-396. Bibcode: 2006RPPh...69..327R. DOI: 10.1088/0034-4885/69/2/R02.
# Wilhelm Klingenberg

Wilhelm Klingenberg (Rostock, 28 de gener de 1924 - Röttgen, 14 d'octubre de 2010) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i obra

Tot i haver nascut a Rostock (nord d'Alemanya), el seu pare, que era pastor protestant, es va traslladar a Berlín el 1934 on podia ser més actiu com membre del moviment religiós Bekennende Kirche, que defensava els drets de l'esglèssia protestant enfront del nazisme. Va acabar els estudis secundaris el 1941, però no va poder entrar a la universitat perquè va haver d'ingressar a l'exèrcit alemany en el qual va romandre quatre anys i mig, acabant com sotstinent d'artilleria a Berlín. Acabada la Segona Guerra Mundial, amb Berlín devastat, es va matricular a la universitat de Kiel, en la qual va estudiar els primers anys geometria clàssica amb els professors Karl Heinrich Weise i Friedrich Bachmann. El 1950 va obtenir el doctorat amb una tesi sobre geometria diferencial afí.
El 1953 va ser nomenat professor de la universitat de Göttingen en la qual va romandre fins al 1963, però només nominalment ja que durant aquest període va ser professor a la universitat d'Indiana Bloomington i a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton. De 1963 fins a 1966 va ser professor de la universitat de Magúncia i el 1966 va rebre ofertes de les universitats de Zúric i de Bonn, decantant-se per aquesta última en la qual es va jubilar el 1989, passant a ser professor emèrit.
Klingenberg va publicar uns quants llibres de text sobre àlgebra lineal i geometria, sobre geometria diferencial i sobre geometria riemanniana, i una vuitantena d'articles científics, els més notales dels quals van ser sobre geometria algebraica, geometria riemanniana i geodèsica tancada.
També va ser un entusiasta del piano, de la hípica i de l'art xinès. Aquesta última afició el va portar a escriure un llibre sobre el Tibet, Tibet: Erfahrungen auf dem Dach der Welt (2001), que és una inusual barreja d'informacions pràctiques i experiències personals.

## Referències

* ↑ Klingenberg, 1991, p. vii.
* ↑ Eschenburg, 2012, p. 164.
* ↑ Klingenberg, 1991, p. viii.
* ↑ Klingenberg, 1991, p. ix.
* ↑ Eschenburg, 2012, p. 165.
* ↑ Klingenberg, 1991, p. 143 i ss.
* ↑ Klingenberg, 1991, p. 263 i ss.
* ↑ Klingenberg, 1991, p. 385 i ss.

## Bibliografia

* Eschenburg, Jost-Hinrich «Wilhelm Klingenberg, 1924–2010» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 114, Num. 1, 2012, pàg. 163-170. DOI: 10.1365/s13291-012-0041-3. ISSN: 0012-0456.
* Klingenberg, Wilhelm P.A.. «Personal and Professional History». A: Selected Papers of Wilhelm P.A. Klingenberg (en anglès). World Scientific, 1991, p. vii-xii. ISBN 981-02-0764-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Wilhelm Klingenberg» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Wilhelm Klingenberg» (en anglès). Gutenberg Buigraphics. [Consulta: 25 juny 2023].
# Colós de Constantí

El Colós de Constantí era una estàtua sedent de tipus acrolític, és a dir, d'extremitats pètries, que representava l'emperador romà Constantí I el Gran (280-337) i que era a la basílica de Maxenci del Fòrum Romà, a Roma. Algunes parts del colós es conserven actualment al pati del palau dels Conservadors dels Museus Capitolins, al Capitoli de Roma, sobre l'extrem occidental del Fòrum.

## Descripció

El gran cap, braços i cames d'aquesta estàtua es tallaren en marbre, mentre que la resta del colossal cos es componia d'un nucli realitzat en maó i fusta, possiblement cobert de bronze daurat. Per la grandària de les peces conservades, la figura asseguda feia uns 12 m d'alt. El cap feia aproximadament 2 m i mig d'alçada i cada peu té més de 2 m de llarg.
El cap està cisellat en l'estil escultòric predominant a finals de l'Imperi romà, el hieràtic, mentre que les altres parts del cos són naturalistes, des dels peus callosos a les venes de l'avantbraç. Amb el tractament escultòric del cap es vol transmetre la idea de l'emperador com un déu, i destaca sobretot aquesta intenció en els ulls, amb la mirada cap a l'eternitat d'un rostre rígid i impersonal, frontal. El tractament del cap mostra una síntesi del retrat individualitzat: el nas aguilenc, la mandíbula fonda i la barbeta prominent característica de les imatges de Constantí. S'hi pot copsar, doncs, la tendència del retrat romà tardà al simbolisme i l'abstracció, en comptes de cuidar els detalls. No se'n coneix la data exacta de l'execució, i se n'ha suggerit entre 312 i 315.

## Història

La basílica, situada al límit nord del Fòrum romà, la començà l'any 307 l'emperador Maxenci. Constantí l'acabà després de derrotar Maxenci en la batalla del Pont Milvi l'any 312. Constantí degué reorientar l'edifici en aquest moment, i en canvià de lloc l'entrada principal i hi afegí l'absis. El colós fou saquejat en algun moment de l'antiguitat tardana, probablement per utilitzar-ne les parts fetes amb bronze. Les parts de l'estàtua realitzades en marbre es van arreplegar el 1487. Les restes conservades al pati del palau dels Conservadors en són: el braç dret (amb el colze), el cap, el genoll dret, una mà dreta, la canella esquerra, el peu dret, la ròtula del genoll esquerre i el peu esquerre. Curiosament, entre les restes de l'estàtua hi ha dues mans dretes (amb el dit índex enlaire), que difereixen lleument. Potser l'estàtua fou refeta cap al final del regnat de Constantí, i la mà que sostenia un ceptre en fou substituïda per una altra que sostenia algun símbol cristià.
Les peces del colós foren restaurades entre l'any 2000 i 2001.
* L'absis occidental és situat a l'esquerra en aquesta reconstrucció de la planta de la basílica de Maxenci
* Cap del colós; c. 307–312 de
* Una de les dues mans dretes existents del Colós de Constantí.

## Referències

* Pohlsander, H. A., The Emperor Constantine Routledge, 1996, ISBN 0-415-13178-2.
# Charles Bigelow

Charles Bigelow (Detroit, Michigan, 29 de juliol del 1945) és un historiador, professor i dissenyador. Va rebre el premi MacArthur Fellowship el 1982.
Juntament amb Kris Holmes, és el cocreador de les famílies de fonts tipogràfiques Lluïda i Wingdings, que s'utilitzen sobretot pels productes d'Apple.
De 1982 a 1997 va ser professor de tipografia a la Universitat Stanford. Va presidir el comitè de recerca i l'ensenyament de l'Association Typographique Internationale (Associació Internacional tipogràfica), i com a tal va organitzar el primer seminari sobre la tipografia digital titulat The Computer and the Hand in Type Design (L'ordinador i el treball en el tipus de disseny), que es va dur a terme a Stanford el 1983.

## Caràcters

Bigelow va dissenyar o participar en la creació de les següents fonts:
* Leviathan
* Syntax Phonetic
* Luïda
* Lucida Grande
* Apple Chicago TrueType
* Apple Geneva TrueType
* Apple Monaco TrueType
* Apple New York TrueType
* Wingdings

## Publicacions

* The design of a Unicode font
* Notes on Apple 4 Fonts

## Referències

* ↑ Identifont (anglès)
* ↑ Myfonts (anglès)

## Enllaços externs

* Entrevista a Charles Bigelow (anglès)
# A sang freda (pel·lícula de 1995)

A sang freda (títol original: Coldblooded) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Wallace Wolodarsky, estrenada l'any 1995. Ha estat doblada al català. Va ser nominada al Gran Premi del Jurat al Festival de Sundance 1995.

## Argument

Cosmo, miserable corredor d'apostes de la màfia que viu al subsòl d'una residència de jubilats, és promogut al rang d'assassí a sou per Gordon, padrí del crim. Aprèn el seu nou ofici de Steve, un assassí experimentat. Un dia, s'enamora d'una professora de ioga, anomenada Jasmine, però ràpidament estan obligats a trobar un mitjà d'abandonar el grup amb la finalitat de poder estar junts.

## Repartiment

* Jason Priestley: Cosmo Reif
* Kimberly Williams-Paisley: Jasmine
* Peter Riegert: Steve
* Robert Loggia: Gordon
* Jay Kogen: John
* Janeane Garofalo: Honey
* Josh Charles: Randy
* David Anthony Higgins: Llança
* Doris Grau: Rosa
* Anne Carroll: La recepcionista
* Buck McDancer: Un home
* Marcos A. Ferraez: L'home amb Uzi
* Gilbert Rosales:
* Jim Turner: El metge
* Michael J. Fox: Tim Alexander
* Talia Balsam: Jean Alexander

## Referències

* ↑ «A sang freda». esadir.cat.
* ↑ «Coldblooded». Allociné.
* ↑ «Coldblooded». IMDb.
# Wilhelm Klatte

Wilhelm Klatte (Bremen, 13 de febrer de 1870 - Berlín, 12 de setembre de 1930) fou un teòric, pedagog, periodista i director d'orquestra alemany.
Nascut a Bremen, després d'estudiar música a Leipzig, Klatte va començar la seva carrera professional com a músic primer al "Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimar" amb Richard Strauss. Durant aquest temps també va exercir de director de direcció en diverses ocasions. El 1897 es va convertir en el primer consultor musical del "Berliner Lokal-Anzeiger". Des de 1904 Klatte també va ensenyar teoria musical al conservatori Stern de Berlín, on va ser nomenat professor el 1919 i on entre els seus alumnes comptà entre d'altres amb Eta Harich-Schneider, amb Heinz Tiessen. Des de 1925 també va ocupar un lloc docent de teoria al "Königliches Musik-Institut Berlin".
Klatte també va ocupar diversos càrrecs honoraris. Fou membre del consell d'administració de l'"Allgemeiner Deutscher Musikverein" (des de 1909) i representant de les arts musicals a la "Vorläufiger Reichswirtschaftsrat" (des de 1925).
Klatte va morir a Berlín als 60 anys.

## Obra

* Zur Geschichte der Programm-Musik, 1905
* Franz Schubert, 1907
* Aufgaben für den einfachen Kontrapunkt, 1915
* Grundlagen des mehrstimmigen Satzes (Harmonielehre, 1922
* Das Sternsche Konservatorium der Musik zu Berlin, 1925

## Referències

* ↑ Wilhelm Klatte a Geni
* ↑ Zur Geschichte der Programm-Musik a WorldCat
* ↑ Aufgaben für den einfachen Kontrapunkt a WorldCat
* ↑ Grundlagen des mehrstimmigen Satzes (Harmonielehre) a WorldCat
* ↑ Das Sternsche Konservatorium der Musik zu Berlin on WorldCat

## Bibliografia addicional

* Hugo Riemann : Riemann Musiklexikon 11a edició, editat per Alfred Einstein. Max Hesse Verlag, Berlín 1929, pàg. 899
* Wilhelm Kosch (edit.): Deutsches Theater-Lexikon. Volum II, Hurka – Pallenberg. De Gruyter, Berlín [entre d'altres.] 1960, pàg. 1007. ISBN 978-3-907820-28-5 (abgerufen über De Gruyter Online).
# Daihatsu Sonica

El Daihatsu Sonica (ダイハツ・ソニカ, Daihatsu Sonika) fou un automòbil lleuger o kei car produït pel fabricant d'automòbils japonés Daihatsu entre els anys 2006 i 2009. Fou una berlina esportiva kei de cinc portes successora no oficial del Daihatsu Max.
El Sonica fou presentat com a prototip amb el nom de SK Tourer al Saló de l'Automòbil de Tòquio de 2005. Va eixir finalment al mercat el 19 de juny de 2006. Els graus d'equipament inicials eren "R", "RS" i "RS Limited".
El model equipava una motorització de 658 centímetres cúbics i tres cilindres en línia amb turbocompressor. A més, únicament equipava una transmissió CVT. El model podia dur tracció al davant o a quatre rodes.
El maig de 2009 es va detindre la producció del Daihatsu Sonica i només un mes després ho va fer la seua comercialització. Durant els tres anys de producció del model, es van fabricar unes 29.244 unitats del Sonica. Degut a les baixes vendes, el Sonica mai va tindre un model successor directe fins l'aparició del Daihatsu Cast Sport. No obstant això, fins l'eixida al mercat del Cast l'any 2016, el Daihatsu Mira Custom RS va cobrir l'espai de berlina esportiva kei deixat pel Sonica.

## Referències

* ↑ 実際には後継車種とは考えておりません　Response.
* ↑ «ソニカ». トヨタ自動車株式会社, 06-01-2020. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ ダイハツ、軽のソニカ製造終了 生産ラインを集約 - 47NEWS

## Enllaços externs

* Daihatsu Sonica - Lloc web oficial