OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districtes de Bilbao

Els districtes de Bilbao (en basc Bilboko barrutia) són la divisió administrava de la ciutat de Bilbao (Biscaia, País Basc), que es divideix en vuit districtes sotsdividits en barris (auzoak). Aquesta divisió fou oficialitzada després de l'última desannexió de municipis el 1983.

## Districtes de Bilbao

| Nº | Districte | Barris |
| 1 | Deusto | Arangoiti, Ibarrekolanda, San Ignazio-Elorrieta i Deustuko Doneperiaga |
| 2 | Uribarri | Gazteleku, Matiko, Uribarri, Zurbaran, Lorategi-hiri i Arabella |
| 3 | Otxarkoaga-Txurdinaga | Otxarkoaga i Txurdinaga |
| 4 | Begoña | Begoña, Bolueta i Santutxu |
| 5 | Ibaiondo | Atxuri, Bilbo Zaharra, Zazpikaleak/Casco Viejo, Iturrialde, Abusu/La Peña, Miribilla, San Adrian, San Frantzisko, Solokoetxe i Zabala |
| 6 | Abando | Abando i Indautxu |
| 7 | Errekalde | Ametzola, Iralabarri, Iturrigorri, Errekaldeberri i Uretamendi |
| 8 | Basurtu-Zorrotza | Altamira, Basurtu, Olabeaga, Masustegi i Zorrotza |

## Cronologia d'annexions a Bilbao

* 1872: Primera annexió de la parròquia d'Abando.
* 1890: Segona annexió de la parròquia d'Abando.
* 1924: Annexió de Deusto, Begoña i el districte de Lutxana d'Erandio.
* 1940: Annexió de la resta d'Erandio.
* 1966: Annexió de Derio, Lezama, Loiu, Sondika i Zamudio.
* 1983: Es desannexionen Derio, Lezama, Loiu, Sondika i Zamudio.

## Referències

* ↑ Districtes
* ↑ (basc) Desanexioen dekretua
# LPG

«LPG» té aquests significats:
* LPG: Landwirtschaftliche Produktionsgenossenschaft o cooperativa de producció agrícola, organització agrària a la República Democràtica Alemanya
* LPG: Liquified Petrol Gas nom anglès de Gas liquat del petroli (GLP)
* LPG: un grup de músics neerlandesos d'Hoogezand.
* LPG: sigla de l'aeroport de La Plata
# Isoperla extensa

Isoperla extensa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Claassen, 1937. Canad. Ent. 69:81.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:402.

## Enllaços externs

* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Èutiques (orfebre)

Èutiques (grec antic: Εὐτυχής, llatí: Eutyches) fou un gravador de joies fill de Dioscúrides. El seu nom apareix a una pedra preciosa conservada amb la inscripció ΕΥΤΥΧΗΣ ΔΙΟΣΚΟΥΡΙΔΟΥ ΑΙΓΕΑΙΟΣ.

## Referències

* ↑ 1.Eutyches a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 127
# Can Rocabert

El Suís o Can Rocabert és una casa del barri de Finestrelles d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat), protegida com a bé cultural d'interès local. Era una casa rural de la família Rocabert que va ser transformada el 1949 en casa residencial per Ernest Ambühl, d'origen suís. Altres noms són Can Dominguet o Can Minguet, pel nom de l'antic propietari Domingo Rocabert. L'edifici rural va ser construït als voltants del segle xvii. En urbanitzar-se el barri de Finestrelles, a partir de l'any 1924, la casa fou adquirida per l'arquitecte Ernest Ambühl que la transformà en vil·la residencial l'any 1949. La nacionalitat d'aquest canvià el nom popular de la casa, Can Rocabert, essent coneguda pel "Suís". L'any 2004 va passar a titularitat pública.
És una antiga casa rural reformada com a casa residencial aïllada amb aspecte de masia. L'estil és eclèctic inspirat alhora en l'arquitectura senyorial i rural. Està estructurada en dos cossos als quals s'hi afegí un tercer per ser utilitzat com a quadra. L'edifici consta de planta baixa, pis i golfes. Les façanes són de pedra vermella amb porta d'accés principal adovellada. A les golfes és de destacar la finestra amb un arc allargat.

## Notes

* 1 2 «Can Rocabert». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. 107-109. Diputació de Barcelona. [Consulta: 4 maig 2012].
* 1 2 «El Suís - Can Rocabert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
# Gottfried Kirch

Gottfried Kirch va ser un astrònom alemany conegut per la publicació de calendaris i efemèrides.

## Vida

Kirch va néixer durant la Guerra dels Trenta Anys. El seu pare, sastre, va haver de fugir a Guben, on va néixer Kirch i on va passar la seva infantesa, probablement, bastant abandonat.
No se li coneixen estudis de jove, però els seus contactes amb el professor d'astronomia i matemàtiques a la universitat de Jena, Erhard Weigel, va fer que el recomanés a Johannes Hevelius per a fer d'assistent seu. L'any 1674, doncs, va estar treballant a Danzig amb Hevelius.
Les seves condicions de vida fins al 1700 devien ser força inestables, ja que va viure com a fabricant de calendaris i donant classes particulars per diferents llocs d'Alemanya: Leipzig, Guben, Langgrün, Coburg…
El 1667 s'havia cassat amb Maria Lang que va morir el 1690 i el 1692 es va tornar a cassar amb Maria Margarethe Winckelmann, que també es convertiria en una cèlebre astrònoma. Dos dels seus fills també van ser força actius en aquest camp: Christfried i Christine Kirch. L'astrònom del segle xix Johann Bode, es va cassar successivament amb dues besnebodes de Christine Kirch.
L'any 1700, l'elector de Brandenburg que aviat seria Frederic I de Prússia, el va nomenar astronomo ordinario de l'Acadèmia de Ciències de Berlin, càrrec que va mantenir fins a la seva mort, en què va ser substituït pel seu ajudant Johann Heinrich Hoffmann.

## Obra

El 1678 va publicar un article sobre l'estrella variable Mira i el 1680 va ser el descobridor del cometa d'aquell any, avui anomenat C/1680 V1. L'any següent va descobrir i descriure el Cúmul de l'Ànec Salvatge, avui anomenat Messier 11.
Però el motiu pel qual és més conegut Kirch, és per la confecció de calendaris d'almanacs i efemèrides. Frederic I de Prússia havia concedit el monnopoli de la confecció de calendaris a l'Acadèmia de Ciències de Berlín i, amb aquest motiu, va contractar Kirch, que ja era un reputat editor de calendaris, perquè confegís els calendaris de l'acadèmia, els únics oficials en el regne.

## Referències

* 1 2 3 Wielen, pàgina 638.
* ↑ Murdin, article 3766.
* 1 2 Wielen, pàgina 639.

## Bibliografia

* Hamel, Jürgen (ed). Gottfried Kirch (1639–1710) und die Berliner Astronomie im 18. Jahrhundert (Actes del col·loqui del tercer centenari de la seva mort) (en (alemany)). Universitat de Leipzig, 2010. ISBN 978-3-944913-32-2.
* Herbst, Klaus-Dieter «Zum 300. Todestag des Astronomen und Kalendermachers Gottfried Kirch» (en (alemany)). Acta Historica Astronomiae, Vol. 41, 2010, pàg. 22-33. ISSN: 1422-8521.
* Murdin, P. (ed.). «Kirch family: Kirch, Gottfried (1639-1710), Kirch, Maria Margarethe, née Winckelmann (1670-1720) his wife, Kirch, Christfried (1694-1740); and Kirch, Christine, his children». A: Encyclopedia of Astronomy and Astrophysics (en (anglès)). Bristol: Institute of Physics Publishing, 2007. ISBN 9781561592685.
* Wielen, Roland. «Kirch, Gottfried». A: Thomas Hockey (ed.). Biographical Encyclopedia of Astronomers (en (anglès)). Springer, 2007, p. 638-639. ISBN 978-0-387-31022-0.

## Enllaços externs

* «Kirch, Gottfried»., The Galileo Project, Richard Westfall.
# Quaderns de queixes

Els quaderns de queixes (en francés cahiers de doléances) van ser uns memorials o registres que les assemblees de cada circumscripció francesa encarregada d'elegir els diputats als Estats Generals omplien amb peticions i queixes. Encara que eren usats des del segle xiv, els més famosos són els de 1789, per la seva importància en la Revolució Francesa. El rei francès Lluís XVI va convocar, el maig de 1789, els Estats Generals els electors dels tres estaments, la noblesa (primer estat), el clergat (segon estat) i la resta del poble (tercer estat), redactaren uns "Quaderns de Queixes" (cahiers de doléances), on exposaven al monarca un seguit de peticions.
Els quaderns del clergat i la noblesa s'aferraven als seus privilegis, però demanaven la fi de les despeses excessives, la regulació de les duanes interiors, un sistema unitari de mesures, la llibertat de premsa i la reunió periòdica dels Estats Generals. La burgesia i la noblesa defensaven la necessitat d'una monarquia constitucional i la necessitat d'emprendre reformes administratives segons les seves necessitats. El tercer estat va afegir la llibertat d'expressió, de reunió i de comerç, la igualtat dels tres estaments i l'abolició del delme, la jurisdicció i el monopoli de la caça. Els jornalers demanaren terres i mostraren la seva preocupació pels preus i els salaris. Els pagesos propietaris exigien la supressió d'impostos i refermaren els seus drets davant qualsevol reforma agrària
# Julien Leclercq

«Julien Leclercq» té aquests significats:
* Julien Leclercq (1865-1901), poeta i crític d'art francès;
* Julien Leclercq (1979-), director de cinema i guionista francès.
# Districtes de Lampong

La residència dels Districtes de Lampong (Residentie Lampongsche Districten) fou una divisió administrativa de Sumatra a les Índies Orientals Holandeses, que formava l'extrem sud de l'illa. La capital era Telok Betong.
El 1903 es va dividir en sis subdivisions (regències o afdeelingen) que de nord a sud i d'oest a est foren: Toelang-Bawang, Sépoetih, Sékempong, Semangka, Ommelanden van Télok Bétoeng i Katimbang.

## Referències

* A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux 2009
# Labeo barbatus

Labeo barbatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids. que habita a la conca del riu Congo. Els mascles poden assolir els 56,2 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Labeo barbatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Tshibwabwa, S.M., 1997. Systématique des espèces africaines du genre Labeo (Teleostei, Cyprinidae) dans les régions icthyogéographiques de Basse-Guinée et du Congo II. Presses Universitaires de Namur, Namur, 227 p., Tesi doctoral.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1. 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Tshibwabwa, S.M., 1997. Systématique des espèces africaines du genre Labeo (Teleostei, Cyprinidae) dans les régions icthyogéographiques de Basse-Guinée et du Congo II. Presses Universitaires de Namur, Namur, 227 p., Tesi doctoral.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ingerana baluensis

Ingerana baluensis és una espècie de granota que viu a Brunei, Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Ingerana baluensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Çò de Mateo

Çò de Mateo és una obra del municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'ha de relacionar amb el llinatge dels Pont que durant aquella època destacà l'arxiprest de Gessa.

## Descripció

Una de les inscripcions de la part alta del poble indica: JOAN PONT DE MATEO i amb la data 1601 assenyala l'accés a un gran casal. En l'interior es comprova com el pati és el centre distribuïdor de les activitats ramaderes i agrícoles, al seu voltant s'estableixen bordes, quadres i habitacles; l'enllosat facilitava la batuda amb els animals. Per aquesta banda i damunt del portal sobresurt una balconada tota de fusta recolzant sobre els pilars d'obra, la qual al seu torn suporta una teulada amb una filera de llucanes a parir de bigues reforçades en la part superior amb sengles elements en colze. La casa pròpiament dita (amb un cos afegit al darrere) s'orienta vers migdia, en la planta baixa la porta i una espitllera lateral són de fàbrica.
La llinda de la porta conté segons Sarrate un complicat escut circular amb les barres horitzontals i verticals entre cubs; vista de lluny s'observa una creu presidint un motiu circular entre la data de 1576. En la planta noble sobresurt un finestral compartimentat en quarters amb motllures i ornaments.Així les bases dels brancals i del mainell presenten motius geomètrics, i els intradós de la llinda acaba amb uns arquets apuntats que inscriuen un motiu circular amb adis convergents en relleu. En el segon pis es desclou una finestra d'obra i una típica balconada de fusta en l'angle dret. La teulada de doble vessant, d'encavallades de fusta i llicorella presenta a tramuntana l'aresta graonada.

## Referències

* 1 2 3 «Çò de Mateo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Josep Pascual i Sagàs

Josep Pascual i Sagàs (L'Escala, 8 de desembre de 1916 - Girona, 1 de gener de 1978) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Va jugar als equips inferiors del FC Barcelona i durant la guerra civil va defensar els colors del RCD Espanyol, incloent un període en el qual fou cridat a files. Després de la guerra fou jugador del CD Tortosa, i de diversos clubs modestos de les comarques gironines., com el CD Banyoles, FC Palafrugell, CD La Bisbal, AD Guíxols o FC L'Escala.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «El Español también ha dado dieciocho hombres para la causa del pueblo». Mundo Deportivo, 24-09-1937. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «En San Martín». Mundo Deportivo, 27-06-1938. [Consulta: 9 gener 2017].
# Glikinita

La glikinita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor del professor Arkady Eduardovich Glikin (Аркадий Эдуардович Гликин) (20 de juny de 1943, Kostroma, URSS - 2012, Rússia). Arkady Glikin va ser professor del Departament de Cristal·lografia de la Universitat Estatal de Sant Petersburg.

## Característiques

La glikinita és un sulfat de fórmula química Zn₃O(SO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia), amb el número de catàleg: 1/19695.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, al volcà Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia), on es troba en forma de cristalls prismàtics associada a tenorita, langbeinita, lammerita-β, euclorina, calcocianita, bradaczekita i anhidrita. Aquest indret del volcà és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Glikinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Julià Reig Ribó

Julià Reig i Ribó (1911-1996) va ser un empresari i polític andorrà fill de Julià Reig i Roqueta, fundador de l'antiga Fàbrica Reig. Va ser membre del Consell General d'Andorra i Síndic General d'aquest entre el 1960 i 1967 i posteriorment entre el 1973 i 1979.

## Carrera política

Fou membre del Consell General d'Andorra, sent-ne Síndic General en dos períodes (1960-1967 i 1973-1979). Va promoure la creació de la Seguretat Social andorrana i del sufragi universal a Andorra.

## Referències

* ↑ «Arxius documentals de Julià Reig Ribó i Oscar Ribas Reig». Fundació Julià Reig. [Consulta: 5 desembre 2010].
# Dunn Loring

Dunn Loring és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 7.861 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunn Loring tenia 7.861 habitants, 2.668 habitatges, i 2.038 famílies. La densitat de població era de 1.487,8 habitants per km².
Dels 2.668 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,8% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 23,6% no eren unitats familiars. En el 14,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 34,1% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102 homes.
La renda mediana per habitatge era de 93.896 $ i la renda mediana per família de 96.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 67.019 $ mentre que les dones 45.341 $. La renda per capita de la població era de 37.018 $. Entorn del 0,4% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunn Loring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunn Loring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Insuficiència suprarenal

La insuficiència suprarenal (o insuficiència adrenal) és una condició en la qual les glàndules suprarenals, no produeixen la quantitat adequada d'hormones esteroides, principalment el cortisol, però pot incloure també la producció d'aldosterona.
La malaltia d'Addison és el pitjor grau d'insuficiència suprarenal, que si no es tracta, dona lloc a greus dolors abdominals, diarrea, vòmits, debilitat muscular profunda i fatiga, pressió sanguínia baixa, pèrdua de pes, insuficiència renal, canvis en l'estat d'ànim i personalitat, i es pot produir un xoc (crisi addisoniana). Una crisi addisoniana es pot produir si el cos és sotmès a estrès, com un accident, lesió, cirurgia o una infecció greu, i es pot produir la mort ràpidament.
La insuficiència suprarenal també pot ocórrer quan l'hipotàlem o la hipòfisi, no produeixen quantitats adequades de les hormones que contribueixen a regular la funció adrenal. Això es diu insuficiència suprarenal secundària i és causada per la falta de producció d'ACTH a la hipòfisi o la manca de CRH en l'hipotàlem.

## Referències

* 1 2 Eileen K. Corrigan «Adrenal Insufficiency (Secondary Addison's or Addison's Disease)». NIH Publication No. 90-3054, 2007. Arxivat de l'original el 2008-09-15 [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Insuficiència suprarenal» (en anglès). Medical Subject Headings.
* 1 2 Ashley B. Grossman, MD «Addison's Disease». Adrenal Gland Disorders, 2007.
* ↑ «JAMA patient page. Adrenal insufficiency». JAMA, 294, 19, 2005, pàg. 2528. DOI: 10.1001/jama.294.19.2528. PMID: 16287965.
* ↑ «Dorlands Medical Dictionary:adrenal insufficiency».
* ↑ «Secondary Adrenal Insufficiency: Adrenal Disorders: Merck Manual Professional».
# Índex de Theil

L'índex de Theil és una mesura de desigualtat econòmica basada en l'entropia de Shannon. Pren el nom de l'econometrista neerlandès Henri Theil i serveix per mesurar i comparar la distribució de la renda. Segons Pablo Cotler aquest índex permet ser desagregat en un component de desigualtat a l'interior dels grups d'estudi, i un altre corresponent a la desigualtat entre grups.
El valor de l'índex de Theil és donat per la fórmula: $T_{T}=T_{\alpha =1}={\frac {1}{N}}\sum _{i=1}^{N}{\frac {x_{i}}{\mu }}\ln \left({\frac {x_{i}}{\mu }}\right)$
L'índex de Theil es pot transformar en l'índex d'Atkinson, que té un rang entre 0 i 1 (0% i 100%), com més proper sigui el valor a 1, pitjor serà la distribució de la renda.

## Referències

* ↑ «The Young Person's Guide to the Theil Index: Suggesting Intuitive Interpretations and Exploring Analytical Applications». UTIP Working Paper, Number 14. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ Cotler, 2007, p. 76.
* ↑ «Atkinson Index» (en anglès). United Status Census Bureau. [Consulta: 16 abril 2022].

## Bibliografia

* Cotler, Pablo. Políticas públicas para un crecimiento incluyente. Universidad Iberoamericana, 2007. ISBN 9789688596524.
# Josep Pascual Ibáñez

Josep Pascual Ibáñez, conegut com a Pepet (Borriana, 2 de febrer de 1936) és un artista faller, guanyador de diversos primers premis de Secció Especial a les Falles de València. El van apodar el Regino Mas de Borriana, sent considerat com un dels artistes fallers més importants de la història. Del seu taller han eixit la majoria d'artistes de Borriana.
Pepet comença en les falles al seu poble natal. Fa el salt a València en 1967 amb la falla del Carrer de la Conserva, en segona categoria, aconseguint un bon premi en la que era el seu examen per a entrar al gremi de València Capital. Va signar per dos anys amb el Carrer Castelló, guanyant els dos primers premis aquells dos anys, arrasant el seu segon any en competir amb una falla d'un cupido, tot i disposar d'un pressupost molt menor al del principal competidor, la falla de l'Avinguda de l'Oest. Després d'allò tant la Falla de Na Jordana com la Falla del Pilar van posar-se en contacte amb ell, decantant-se per la comissió de Velluters.
La seua obra ha destacat per la sàtira, l'ús de formes enrevesades i l'atreviment a l'hora de desafiar la gravetat amb els seus remats, arribant a discutir amb tècnics municipals per a poder plantar la Falla de l'Ajuntament en 1996.
En 2020, l'Ajuntament de Borriana decideix nomenar-lo fill predilecte de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Tributo a Pepet» (en castellà). Gremi Artesà d'Artistes Fallers, 15-10-2018. [Consulta: 11 desembre 2018].
* 1 2 3 4 5 Conferència L'Escola de Borriana - Federació Falles Benicalap Campanar del 19 d'octubre de 2012
* ↑ El Gran "Pepet" se ha Jubilado Arxivat 2015-02-24 a Wayback Machine. notícia al web oficial de les Falles del 3 de maig de 2005 (castellà)
* ↑ ´Pepet´, un maestro para los artesanos notícia a Mediterráneo del 27 de setembre de 2006 (castellà)
* 1 2 3 Rius, Xavier «5 artistes, 5 pioners». Llibret de la Falla Barri Sant Gregori, 2015, pàg. 41-55.
* ↑ «L'Ajuntament de Borriana atorgarà a José Pascual Ibáñez, ‘Pepet’, el títol de Fill Predilecte de la Ciutat». Ajuntament de Borriana, 23-01-2020. [Consulta: 24 gener 2020].