OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Richard Kilvington

Richard Kilvington (* ca. 1305 - † 1361) fou un filòsof escolàstic anglès, magister artium i doctor en teologia de la Universitat d'Oxford. A la dècada dels anys 1340 va treballar per a Richard de Bury, bisbe de Durham després va esdevenir ardiaca de Londres, i finalment degà de la Catedral de Sant Pau. A més del seu treball acadèmic, va participar en missions diplomàtiques d'Eduard III. Amb Walter Burley i Thomas Bradwardine forma la primera generació dels Oxford Calculators. Tot i desenvolupar idees i mètodes nous de lògica, filosofia natural i telogia, va caure en oblit, i només recentment l'interés per a la seva obra va tornar.
Les seues obres que s'han conservat són notes de les classes que donava, corresponents a la dècada de 1320 i 1330. Fou membre de l'Oriel College, d'Oxford. Va prendre part en la controvèrsia sobre la naturalesa de l'infinit, amb Richard FitzRalph, del Balliol College. El 1990 va ser publicada una edició crítica de la seva obra Sophismata.

## Obra

* Kelvington, Richard. editat per Barbara Ensign Kretzmann & Norman Kretzmann. The Sophismata of Richard Kilvington. Nova York: Oxford University Press, 1990, 2011 2a edició. ISBN 9780521177436. (anglès)

## Referències

* ↑ Gracia, Jorge J. E.; Noone, Timothy B. A Companion to Philosophy in the Middle Ages (pdf) (en anglès). Oxford: Blackwell Publishing Ltd, 2003, p. 571. Arxivat 2012-09-04 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Jung, Elzbieta «Richard Kilvington». Stanford Encyclopedia of Philosophy [Stanford (Califòrnia)], 2001, 2011. ISSN: 1095-5054. (anglès)
* ↑ Aertsen, Jan A.; Speer, Andreas (editors). Raum und Raumvorstellungen im Mittelalter (en alemany), 1998, 2013 (2a edició), p. 179 (Miscellanea Mediaevalia 25). ISBN 978-3-11-015716-1. (alemany)
* ↑ North, John David. Stars, Minds, and Fate: Essays in Ancient and Medieval Cosmology. Bloomsbury Academic, 1989, 2003 (2a), p.242. ISBN 978-0907628941. (anglès)
# Topònims de Sant Martí de Canals

Llistat de topònims del territori del poble de Sant Martí de Canals, de l'antic terme municipal del mateix nom, actualment integrat en el de Conca de Dalt, del Pallars Jussà, presents a la Viquipèdia.

## Cabanes

* Cabana Moixí

## Esglésies
### Romàniques

* Sant Martí de Canals

### D'altres èpoques

* Sant Joanet

## Masies (pel que fa als edificis)

* Casa de la Manduca

## Ponts

* Pont de la Casa

## Geografia
### Camps de conreu

| Tros de Basturs Cantamoixona Les Clotes | Tros de la Llebre Martinatx Miret | Murgulla El Pou | Els Prats Tarter |

### Corrents d'aigua

| Barranc de Miret | Barranc de Sant Martí |

### Costes

* La Costa

### Diversos

| Feixancs de la Tremor | Plantat de Pins | Les Quadres | Sant Vicent |

### Entitats de població

* Sant Martí de Canals

### Fonts

| Font de Davall | Font de la Figuereta |

### Masies (pel que fa al territori)

* Casa de la Manduca

### Partides rurals

| Les Boïgues Les Carants Comassa La Costa Les Feixetes Font de Davall | Les Fonts Fuses Llavaés Lleres Els Millars | Narçà Les Omets Els Oms Les Ortiguetes El Pou de Gel | Santamaria Sarransot Serradill Serrat de la Creu Trullars |

### Serres

* Serrat de la Creu

### Vies de comunicació

| Carretera d'Aramunt Camí d'Aramunt | Camí de Narçà Carretera de Pessonada | Camí vell de Pessonada Camí de la Pobla de Segur al Llac | Carretera de Sant Martí de Canals |
# Rita Ponce de León

Rita Ponce de León (Lima, Perú, 1982) és una artista peruana que viu i treballa a Ciutat de Mèxic. Dibuixa amb la intenció d'establir un espai de comunicació amb persones que li són properes com la família i els amics, a partir de reflexions sobre l'entorn social que els afecta. Ha exposat a la Kunsthalle Basel (Basilea), la Biennal de Cuenca (Cuenca, Equador), la Sala de Arte Público Siqueiros (Ciutat de Mèxic), la Galería 80M2 (Lima), el Museo de Arte Moderno (Ciutat de Mèxic), el New Museum (Nova York) i el Centro Cultural Border (Ciutat de Mèxic). L'any 2013, el seu treball es va publicar a Vitamin D2 (Editorial Phaidon). A finals de 2014 va exposar a la Fundació Joan Miró de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Rita Ponce de León: Con tus propias manos, en la Fundació Joan Miró». web. Revista de Arte. [Consulta: 19 desembre 2014].
# Rita Renoir

Rita Renoir (París, 19 de gener de 1938 - París, 4 de maig de 2016), és una actriu de cinema i teatre francesa. Als anys 70 realitzava estriptis al Crazy Horse Saloon i era coneguda pel renom Tragédienne du strip-tease.
Seguidament va debutar en teatre amb peces de René de Obaldia, Eurípides, Antonioni i Bourgeade.

## Teatre

* 1965: Du vent dans les branches de sassafras, de René de Obaldia, direc. de René Dupuy. Rolo: Miriam, una prostituta coneguda com a Petite-Coup-Sûr
* 1967: Le Désir attrapé par la queue, de Pablo Picasso, Festival de la lliure expressió, Saint-Tropez (paper alternat amb Bernadette Lafont)
* 1973: Et moi qui dirai tout i Le Diable, texts ideats i realitzats per a Rita Renoir i Jean-Pierre Georges, Théâtre de Plaisance, París

## Filmografia
### Actriu

* Les compagnes de la nuit, dir. de Ralph Habib (1953)
* Le Sicilien, dir. de Pierre Chevalier (1958)
* Commandant X (1962) - Sèrie tv
* Mondo di notte numero 3, dir. de Gianni Proia (1963)
* Dragées au poivre, dir. de Jacques Baratier (1963)
* Ni figue ni raisin (1964) - Sèrie tv
* Il deserto rosso, dir. de Michelangelo Antonioni (1964)
* Chappaqua, regia di Conrad Rooks (1966)
* Fantomas contra Scotland Yard, dir. d'André Hunebelle (1967)
* [Cannabis, dir. de Pierre Koralnik (1970)
* Le Futur aux trousses, dir. de Dolores Grassian (1975)
* Sois belle et tais-toi, dir. de Delphine Seyrig (1981)
* L'Ange, dir. de Patrick Bokanowski (1982)
* Lire c'est vivre: Élie Faure, Vélasquez et les Ménines, dir. de Philippe Bordier (1984) - Film tv

### Coreografia

* Le Pacha, dir. de Georges Lautner, (1968)

## Referències

* ↑ «Bienvenue à mon striptease.»
* ↑ J.-M. Palmier, «Rita Renoir: Les Voyeurs attrapés par la queue.» Politique Hebdo.
* ↑ Fitxa del text s Les Archives du spectacle.
* ↑ El 1973 és indicat per la mateixa Renoir a l'article Pour Julio mon corps sans hasard, al número 3 de la revista Tango (juliol de 1984), com a introducció a la traducció inèdita Hommage à une jeune sorcière (Homenaje a una joven bruja) de Julio Cortazar (a Territorios de 1978)
# Tomàs Espresate i Pons

Tomàs Espresate i Pons (Portbou, 14 d'agost de 1904 – Ciutat de Mèxic, 1994) fou un editor i polític català, mort a l'exili. Pare de Quico, Jordi i Neus Espresate i Xirau.

## Orígens

Fill d'un dependent de comerç de Portbou, va fer-se agent de Duanes i va aconseguir destí primer a Portbou i després a Canfranc (Jacetània), on el 1931 va fundar la secció d'oficis diversos de la UGT i la secció local del PSOE, partit amb el qual fou escollit regidor a l'ajuntament de Canfranc a les eleccions municipals espanyoles de 1933.

## Els anys de la guerra

En esclatar la guerra civil espanyola el juliol de 1936 va fugir cap a Barcelona, des d'on organitzà un grup de militants del Front Popular amb els quals marxaren a través del Pirineu fins a Boltaña per tal de recuperar Canfranc. Alhora va participar activament en l'assemblea de Barbastre el 7 de desembre de 1936 per a la reconstrucció del PSOE a la província d'Osca. Com a president del Front Popular a Aragó, va estar molt involucrat en els esdeveniments que van acabar amb l'existència del Consell d'Aragó l'estiu de 1937. El gener de 1938 el PSOE d'Osca va proposar el seu nomenament com a governador civil d'Aragó però no fou acceptat. Fou comissari polític de batalló a la Divisió 44, arribant a comissari de divisió. Després va passar a les ordres d'Enrique Líster i es va mantenir fidel al govern de Juan Negrín fins al final de la guerra.

## L'exili

En acabar la guerra civil el 1939 va marxar a l'exili. D'antuvi anà a París, on fou funcionari del Servei d'Evacuació de Refugiats Espanyols. Quan les tropes del Tercer Reich ocuparen París el setembre de 1940 marxà amb la seva esposa cap a Marsella, d'on el 1942 marxà cap a Mèxic a bord del vaixell Nyassa, i un com a Ciutat de Mèxic treballà per a empreses fundades pel Comitè Tècnic d'Ajuda als Refugiats Espanyols. El 1944 va fundar la se va pròpia emprea, «Comercial Espresate», dedicada a l'exportació de teixit mexicà a Amèrica Central i Amèrica del Sud. Des de 1946, però, es dedicà pel món editorial, fundant amb Enrique Naval Crédito Editorial. Durant aquells anys va pertànyer al Cercle Jaime Vera i a l'Agrupació de Socialistes Espanyols a Mèxic, de la qual fou tresorer en 1952 i vocal en 1956. El 1956 es va reintegrar al corrent majoritari de l'Agrupació Socialista del PSOE a Mèxic.
El 1948 fundaria la Libreria Madero, transformada el 1951 en Imprenta Madero. El 1960 va fundar l'Ediciones Era juntament amb Vicente Rojo, José Hernández Azorín i els seus fills Neus, Jordi i Francisco Espresate, aleshores membres de les Joventuts Socialistes Unificades. En 1973 formava part del PSOE-històric, però després es va reintegrar al corrent dirigit per Felipe González. Va formar part del Consell Espanyol de la Pau i el 1981 va tornar a Catalunya per visitar Portbou. Després va tornar a Mèxic, on va morir en 1994.

## Obres

* Las guerras del avi. Recuerdos (1904-1994) (2012), memòries editades pels seus fills Jordi i Neus.

## Referències

* ↑ Abdón Mateos Tomás Espresate a Cátedra del Exilio.
* ↑ De la Librería Madero a Ediciones Era
* ↑ Tomás Espresate Pons al web de la Fundació Pablo Iglesias
# Tomàs Dolsa i Ricart

Tomàs Dolsa i Ricart (1816 - 1909) fou un metge català. A França estudià unes noves tècniques de tractament dels malalts mentals. Quan va tornar va vendre les seves propietats familiars al Camp de Tarragona i va crear la Fundació Dolsa, responsable de la fundació de l'Institut Frenopàtic de les Corts de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Tomàs Dolsa i Ricart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martí i Tusquets, Josep Lluís «La personalitat del Dr.Tomàs Dolsa i Ricart». Gimbernat: revista catalana d'història de la medicina i de la ciència, Vol. 41, 2004, pàg. 25-29 [Consulta: 26 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Tomàs Dolsa i Ricart | Galeria de Metges Catalans
# Rohde & Schwarz

Rohde & Schwarz GmbH & Co KG (/ˈroʊdə...ˈʃwɔrts/, alemany:) és un grup d'electrònica internacional especialitzat en els camps d'equips de prova/mesura electrònica, difusió i mitjans de comunicació, ciberseguretat, radiomonitorització i radiolocalització i radiocomunicacions. L'empresa ofereix productes per a la indústria de comunicacions sense fil, broadcast & media, ciberseguretat i electrònica, aeroespacial i defensa, seguretat nacional i infraestructures crítiques.
A més de la seu de Múnic, hi ha seus regionals als Estats Units (Columbia, Maryland) i a Àsia (Singapur). Uns 8.700 dels empleats de l'empresa treballen a Alemanya. A tot el món, la companyia té un total d'uns 13.800 empleats en més de 70 països.

## Referències

* 1 2 KG, Rohde & Schwarz GmbH & Co. "Company profile". www.rohde-schwarz.com.

## Vegeu també

* Tektronix
* National Instruments
* Keysight
# Torremocha del Pinar

Torremocha del Pinar és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 63 | 70 | 66 | 60 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Torreneules

El Torreneules és una muntanya de 2.713,2 metres d'altitud del terme municipal de Queralbs, a la comarca catalana del Ripollès. És a la part nord-oriental del terme, al nord-est de Queralbs i a llevant del Santuari de Núria. Forma part d'una carena que s'estén des del Pic de la Fossa del Gegant cap al sud i sud-est. En formen part també el cim de Rocs Blancs, el Puig de Fontnegra i el Cim de la Coma del Clot. Aquest darrer és el més proper al Torreneules, i està situat al seu nord-oest. El Torreneules és el de més al sud-est de la carena.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Rutes

La ruta d'ascensió al Torreneules és d'una dificultat alta, amb un desnivell de 700 metres i s'allarga de mitjana durant 2 hores i 20 minuts fins a fer cim. L'ascensió s'inicia en el refugi de Coma de Vaca, a 1.995 m i s'avança en direcció nord, travessant el riu de Coma de Vaca i deixant a la dreta el refugi homònim. S'ha de continuar pujant per la vall fins a trobar una esplanada lateral a la banda esquerra del riu. En aquell moment cal prendre el camí que s'enfila per un terreny no gaire rost vora el riu. Després d'una distància llarga, se salta per una zona de rierols i aiguamolls fins a topar amb la confluència del rierol que descendeix del puig de Fontnegra i el que baixa del coll de Carançà. En aquell punt, ja hauria d'haver transcorregut una hora des de l'inici de l'ascensió.
Es deixa el camí i s'avança primerament en direcció oest-sud-oest i, seguidament, en direcció oest per un cresta herbada. Més endavant, s'ha de virar per un nou llom empedrat en direcció sud-sud-oest distingible pels arbusts de neret. Aquesta cresta duu per un camí ben marcat que s'enfila per un gran pendent fins al coll del Torreneules (2.561 m), després de resseguir algunes llaçades curtes.
Després de dues hores de recorregut, s'inicia el tercer i últim tram de l'ascensió, que duu al cim. S'avança en direcció sud-est per la carena decantant-se majoritàriament a l'esquerra fins a fer el cim del Torreneules.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* 1 2 3 Nuet i Badia, Josep. Editorial Alpina. Puigmal Vall de Núria Ulldeter E-25 (Torreneules, pàg. 21) Guia excursionista, p. 112 (Guia Excursinista — Carte et guide de randonnées). ISBN 8480901969 [Consulta: 8 setembre 2010].
# Rutes E2x

Xarxa de carreteres europees de tipus 2x

## Rutes de classe A

| Rutes E | Es.(*) | Trajecte | Itinerari elbruz.org |
| E20 | - | Shannon (Irlanda) - Sant Petersburg (Rússia) | E20 |
| E21 | - | Metz (França) - Ginebra (Suïssa) | E21 |
| E22 | (*) | Holyhead (Regne Unit) - Nijni Nóvgorod (Rússia) | E22 |
| E23 | - | Metz (França) - Lausanne (Suïssa) | E23 |
| E24 | - | Birmingham (Regne Unit) - Ipswich (Regne Unit) | E24 |
| E25 | (*) | Hoek van Holland (Països Baixos) - Palerm (Itàlia) | E25 |
| E26 | - | Hamburg (Alemanya) - Berlín (Alemanya) | E26 |
| E277 | - | Belfort (França) - Aosta (Itàlia) | E27 |
| E28 | - | Berlín (Alemanya) - Gdańsk (Polònia) | E28 |
| E29 | (*) | Colònia (Alemanya) - Sarreguemines (França) | E29 |

## Rutes de classe B

| Rutes E | Es.(*) | Trajecte | Itinerari elbruz.org |
| E201 | - | Cork (Irlanda) - Portlaoise (Irlanda) | E201 |
| E231 | - | Amsterdam (Països Baixos) - Amersfoort (Països Baixos) | E231 |
| E232 | - | Amersfoort (Països Baixos) - Groningen (Països Baixos) | E232 |
| E233 | - | Hoogeveen (Països Baixos) - Bremen (Alemanya) | E233 |
| E234 | - | Cuxhaven (Alemanya) - Walsrode (Alemanya) | E234 |
| E251 | - | Sassnitz (Alemanya) - Berlín (Alemanya) | E251 |
| E261 | - | Świecie (Polònia) - Wrocław (Polònia) | E261 |
| E262 | (*) | Kaunas (Lituania) - Ostrov (Rússia) | E262 |
| E271 | - | Klaipėda (Lituania) - Gomel (Belarús) | E271 |
| E272 | - | Klaipėda (Lituania) - Vílnius (Lituania) | E272 |

## Esmenes: ampliació o modificació de la xarxa

Esmenes a l'acord europeu sobre les grands rutes de tràfic internacional (doc. TRANS/SC.1/2001/3 du 20/07/2001 et TRANS/SC.1/2002/3 du 09/04/2002)
* E22: extensió Norrköping (S) - Ventspils - Rīga - Rēzekne (LV) - Velikié Louki - Moscou - Vladímir - Nijni Nóvgorod (RUS)
* E25: extensió Gènova (I) - Bastia − Porti Vecchju − Bonifacio (F) - Porto Torres − Sassari − Cagliari - Palerm (I)
* E29: extensió a l'E25
* E262: nova ruta Kaunas - Ukmergė (LT) - Daugavpils - Rēzekne (LV) - Ostrov (RUS).

## Vegeu també

Rutes "A" Ex Rutes "A" E1x i rutes "B" E1xx Rutes "A" E3x i rutes "B" E3xx Rutes "A" E4x i rutes "B" E4xx Rutes "A" E5x i rutes "B" E5xx Rutes "A" E6x i rutes "B" E6xx Rutes "A" E7x i rutes "B" E7xx Rutes "A" E8x i rutes "B" E8xx Rutes "A" E9x i rutes "B" E9xx Rutes "B" E0xx
# Torre de defensa i antiga porta fortificada

La Torre de defensa i antiga porta fortificada és una obra medieval de Pardines (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

A prop de l'església dominant la vall de Segadell. Es tracta d'un conjunt format per una torre rodona, que defensa la porta de tres grans arcades a on s'hi aboca un carrer. Es troba a la part sud de Pardines formant part de les edificacions. La torre, a la seva part baixa, deixa veure les antigues espitlleres de defensa i actualment forma part d'una casa que s'ha restaurat o reconstruït al seu damunt. Les estructures són de pedra agafada amb morter de calç i forjat de fusta.
Construcció d'època medieval.

## Referències

* 1 2 «Torre de defensa i antiga porta fortificada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Saint-Germain-en-Laye

Saint-Germain-en-Laye és un municipi francès al departament d'Yvelines (regió de l'Illa de França). L'any 2017 tenia 40.765 habitants.
Forma part del cantó de Saint-Germain-en-Laye, del districte de Saint-Germain-en-Laye i de la Comunitat d'aglomeració Saint Germain Boucles de Seine. El 1862 hi va néixer Claude Debussy.

## Hospital

* Centre hospitalier intercommunal de Poissy-Saint-Germain-en-Laye

## Vegeu també

* Institut d'Estudis Polítics de Saint-Germain-en-Laye
* Lycée International de Saint-Germain-en-Laye
# Thies Christophersen

Thies Christophersen (Kiel, 27 de gener de 1918- Molfsee, 13 de febrer de 1997) fou un agricultor, polític, negador de l'Holocaust, publicista, i editor alemany.
Christophersen, un soldat ras (Schütze) de la Wehrmacht, va ser desplegat com a "líder especial" (Sonderführer) en les Waffen-SS durant la Segona Guerra Mundial i va estar estacionat durant aquest temps en la instal·lació de control de plagues Rajsko, localitzada a 3 km del camp de concentració d'Auschwitz. Christophersen va insistir que, havent romàs en l'àrea, hauria estat segur d'identificar assassinats en massa i va afirmar que mai va ser testimoni o es va adonar de tals incidents.

## Referències

* ↑ „Revisionismus“ und das Konzentrationslager Mauthausen: Zur Genese und Aktualität des „Revisionismus“ Arxivat 2010-07-03 a Wayback Machine. Brigitte Bailer-Galanda, Wilhelm Lasek and Heribert Schiedel, Dokumentationsarchiv des österreichischen Widerstandes, 2004, Viena. (alemany)
* ↑ Thies Christophersen Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine. Peter Hansen, "Die plattdeutschen Autoren und ihre Werke", Informationsdienst gegen Rechtsextremismus. (alemany)
* ↑ Stephen E. Atkins. «German Holocaust Deniers». A: Holocaust Denial as an International Movement. ABC-CLIO, 2009, p. 107. ISBN 9780313345388. Preview a Google Books
# Sabanejewia balcanica

Sabanejewia balcanica és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els adults poden assolir 9 cm de llargària. Fresa a la primavera. Viu en zones de clima temperat. a Romania, Bòsnia, Polònia, Ucraïna, Rússia, Grècia i Turquia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007.
* ↑ Banarescu, P. 1964: Pisces - Osteichthyes (pesti ganoizi si osisi). Fauna Rep. Pop. Romîne. Vol. 13. Ed. Acad. Rep. Pop. Romîne, Bucarest. 959 p.
* ↑ Economidis, P.S., E. Dimitriou, R. Pagoni, E. Michaloudi i L. Natsis 2000. Introduced and translocated fish species in the inland waters of Greece. Fish. Manage. Ecol. 7:239-250.
* ↑ Fricke, R., M. Bilecenoglu i H.M. Sari 2007. Annotated checklist of fish and lamprey species (Gnathostoma and Petromyzontomorphi) of Turkey, including a Red List of threatened and declining species. Stuttgarter Beitr. Naturk. Sea A (706):1-172.

## Bibliografia

* Economidis, P. S. i T. T. Nalbant 1996: A study of the loaches of the genera Cobitis and Sabanejewia (Pisces, Cobitidae) of Greece, with description of six new taxa. Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 36: 295-347.
* Ludwig, A., J. Bohlen, C. Wolter i C. Pitra 2001: Phylogenetic relationships and historial biogeography of spined loaches (Cobitidae, Cobitis and Sabanejewia) as indicated by variability of mitochondrial DNA. Zoological Journal of the Linnean Society v. 131: 381-392.
# Totainville

Totainville és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 127 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Totainville era de 127 persones. Hi havia 52 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 53 habitatges, 51 eren l'habitatge principal de la família i 2 estaven desocupats. 50 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 51 habitatges principals, 46 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 9 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 34 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 32 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Totainville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 2 | 85 a 89 | 1 |
| 0 | 80 a 84 | 1 |
| 3 | 75 a 79 | 3 |
| 3 | 70 a 74 | 4 |
| 2 | 65 a 69 | 3 |
| 2 | 60 a 64 | 1 |
| 1 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 3 |
| 4 | 45 a 49 | 2 |
| 3 | 40 a 44 | 4 |
| 3 | 35 a 39 | 7 |
| 5 | 30 a 34 | 1 |
| 2 | 25 a 29 | 3 |
| 2 | 20 a 24 | 1 |
| 2 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 6 |
| 0 | 5 a 9 | 3 |
| 1 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 86 persones, 66 eren actives i 20 eren inactives. De les 66 persones actives 60 estaven ocupades (31 homes i 29 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 20 persones inactives 5 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de transport.
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren paletes.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Totainville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Totainville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.