OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lézat (Jura)

Lézat és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 190 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lézat era de 190 persones. Hi havia 72 famílies de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 32 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 89 habitatges, 71 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 81 eren cases i 8 eren apartaments. Dels 71 habitatges principals, 66 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 10 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 49 en tenien cinc o més. 59 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 43 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lézat el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 12 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 12 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 0 |
| 16 | 35 a 39 | 24 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 20 | 10 a 14 | 12 |
| 12 | 5 a 9 | 16 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 127 persones, 94 eren actives i 33 eren inactives. De les 94 persones actives 93 estaven ocupades (51 homes i 42 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 33 persones inactives 11 estaven jubilades, 18 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Lézat hi havia 71 unitats fiscals que integraven 190,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 22.078 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Lézat hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lézat a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lézat a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Missile Football Club

El Missile Football Club és un club de futbol gabonès de la ciutat de Libreville.

## Palmarès

* Lliga gabonesa de futbol:
** 2010–11

## Referències

* ↑ Fitxa del club
* ↑ Fundació a rsssf.com
* ↑ «Gabon - List of Champions».
# Tomàs Sivilla i Gener

Tomàs Sivilla i Gener (Calella, 18 d'octubre de 1817 - Girona, 8 de gener de 1906) fou un bisbe i jurista català.
Era fill d'Esteve Sivilla i Aldabó boter d'ofici natural de Calella i de Teresa Gener i Bohigas.Tomàs Sivilla va estudiar filosofia i teologia als seminaris de Girona i Barcelona i després a la Universitat de Cervera. També estudià lleis a la Universitat de Barcelona. Fou nomenat regent d'aquesta darrera facultat on va ensenyar els cànons entre 1847 i 1851. El 1850 esdevingué fiscal del tribunal eclesiàstic i de l'Auditoria de causes pies de Barcelona. Des d'aquell any fins a 1858 va ser el rector del Seminari. El 1859 obtingué el càrrec de canònic doctoral de la Catedral de Barcelona després de passar una oposició. Quan tenia 60 anys, al maig del 1878, va ser nomenat bisbe de Girona, arran de la proposta de l'arquebisbe de Tarragona, Constantí Benet, succeint a Isidre Valls que havia mort poc temps abans. Es caracteritzà per la seva orientació moderada, tolerant i contrària als intransigents; amb tot no prengué la defensa de la llengua catalana el 1902 quan es va imposar des de Madrid l'ensenyament del catecisme en castellà.
Participà en l'anotació de les Institucions Canòniques de Selvagio, i va traduir del francès i va addicionar alguns opuscles sobre religió, història i el llibre El filòsof obrer. Sivilla va ser membre de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya i també de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. Allà va llegir dues memòries, la primera el 8 de gener de 1858 que es deia El Primat de Tarragona i la segona, Apunts sobre l'Hospital de Santa Creu de Barcelona el 10 de desembre de 1869. Escrigué a més un Informe en defensa de la jurisdicció eclesiàstica.

## Referències

* ↑ Lídia Arnau Raventós, El dret civil català al segle XIX Arxivat 2014-03-31 a Wayback Machine., p. 29
* ↑ «Expediente de Francisco Sivilla y Janer. Imatge 15». Archivo General de Indias, ULTRAMAR,349,N.21, 03-06-1828. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ J. Clara Resplandis, "Lletres d'Antoni M. Alcover al bisbe i al President de la Diputació de Girona", p. 106
# Calau galtabrú

El calau galtabrú o calau de galtes brunes (Bycanistes cylindricus) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) que habita boscos de Costa d'Ivori, Ghana, Guinea Libèria i Sierra Leone.

## Referències

* ↑ «Calau galtabrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 17/03/2013 (català)
# La Tor (Montclar)

La Tor és una masia del municipi de Montclar (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'estructura clàssica, de planta rectangular coberta a dues aigües amb teula àrab i el carener paral·lel a la façana, orientada a ponent. Està organitzada en planta baixa i tres pisos superiors i les obertures són petites i allindanades, disposades de forma aleatòria a les façanes. Aquest esquema permet poques ampliacions, cosa que fa que conservi el seu caràcter auster primitiu. Les ampliacions són modernes i han desvirtuat la façana, cegant la porta d'entrada original, un arc de mig punt adovellat. El parament és totalment irregular, són carreus sense treballar i posats sense ordre.

## Història

Correspon bàsicament a una obra del s. XVII, malgrat la documentació l'esmenta ja al s. XVI al fogatge de 1553. Quan es refereix a Montclar de Berguedà esmenta a Gabriel Tor com l'amo del mas.

## Referències

* 1 2 «La Tor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Hayat Mirshad

Hayat Mirshad (àrab: حياة مرشاد, Ḥayāt Mirxād) (Líban, 1988) és una periodista, formadora i activista feminista libanesa.
És llicenciada per la Universitat Libanesa en literatura anglesa i diplomada per la Universitat Americana de Beirut en un curs de gènere en el desenvolupament humà i l'ajuda humanitària.
Des del 2007 ha coordinat i dirigit diversos projectes i campanyes sobre igualtat de gènere i drets de les dones al Líban. És cofundadora i codirectora de FE-MALE, un col·lectiu feminista sense ànim de lucre. També és la responsable de comunicació de l'entitat The Lebanese Democratic Women's Gathering RDFL, organització nascuda el 1976 que treballa per a la plena igualtat de gènere al Líban.
Forma part de la iniciativa Gender Innovation Agora impulsada per l'oficina a la regió àrab de ONU Dones.
El 2012 Hayat Mirshad inicià com a directora en cap el primer programa de ràdio feminista del país amb el títol Sharika wa Laken ("parella teva però no en igualtat" en català). El programa disposa d'un web de seguiment de campanyes, protestes i de denúncies impulsades per dones.
El 2020 es reconeguda per la seva influència i formà part de la llista de "100 dones de l'any" impulsada per la BBC britànica.

## Referències

* 1 2 «Portfolio». hayatmirshad.com. Hayat Mirshad. [Consulta: 4 desembre 2020].
* 1 2 3 «Ask an Activist: What do you think is the role of youth in ending violence against women and girls?» (en anglès). UN Woman - Arab States, 25-04-2019. Arxivat de l'original el 11 juny 2019. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ Zrein, Rim «Lebanese Journalist Ranked Among BBC’s 100 Most Inspiring & Influential Women» (en anglès). the961.com, 03-12-2020 [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ Arawi, Mia «Lebanese Activist Makes It To BBC's 100 Women List For 2020» (en anglès). Beirut.com, 24-11-2020 [Consulta: 3 desembre 2020].
# Littenseradiel

Littenseradiel (Littenseradeel en neerlandès) és un municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 10.957 habitants repartits per una superfície de 132,57 km² (dels quals 1,83 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Franekeradeel, Menaldumadeel i Ljouwert, a l'oest amb Wûnseradiel, a l'est amb Boarnsterhim i al sud amb Wymbritseradiel.

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per J. Liemburg. El consistori consta de 15 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 5 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 4 escons
* Partit Nacional Frisó, (FNP) 3 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 3 escons

## Enllaços externs

* www.littenseradiel.nl Arxivat 2016-10-31 a Wayback Machine.
# Moenia

* Aquest article tracta sobre les muralles romanes. Si cerqueu l'impost, vegeu «Impostos romans».
Moenia (literalment muralla) era la muralla d'una ciutat en contraposició a la paries, que era la muralla d'una casa i la maceria que era la muralla fronterera; tant en llatí com en grec el nom sembla derivar d'una paraula que vol dir "fort" o "ferm", i de fet quasi sempre es tractava de murs de pedra. El murus era el seu nom alternatiu, que també s'aplicava al mur exterior d'una gran edificació.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Murus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 16 octubre 2022].
# Tsa tsa

Una tsa tsa (també tsatsa) és una petita tauleta votiva escultòrica que s'utilitza en el budisme tibetà. Aquestes plaques solen tenir imatges sagrades i decoració en relleu, fetes en motles amb argila o terra piconada, però a voltes poden fer-se amb altres materials, com ara el metall.
A Bhutan, la forma habitual n'és la d'una stupa menuda, que també es veu a voltes al Tibet, on és un art funerari especial.

## Utilització

Les tsa tsa no són pas simples objectes decoratius, sinó que solen representar figures com ara Buda, deïtats, mestres religiosos o santuaris. També pot haver-ne inscripcions, síl·labes sagrades o mantres, per la qual cosa s'han de tractar amb cura.
Les tsa tsa solen deixar-se com a ofrenes en indrets especials, com ara coves sagrades, o dipositar-se, en grans quantitats, com a farciments de consagració dins les stupes. També poden regalar-se a amics i familiars.
Se solen fabricar, també, tsa tsa per a ocasions especials, com els aniversaris de personatges religiosos importants o per a commemorar les seues visites (com ara un lama conegut). Com a objectes de meditació, igual que les estàtues i els thangka, ens ajuden a visualitzar més clarament els aspectes budistes.

## Producció

La majoria de tsa tsa són d'argila, tot i que a vegades es fan ofrenes de metall o de materials més valuosos. A l'argila o marga s'hi pot afegir aigua i fibres vegetals per a crear una massa mal·leable. Les cendres dels mestres espirituals morts (després de la cremació) es poden afegir a l'argila en mínimes quantitats per a produir tsa tsa "beneïdes" com a record i per a retenir-ne la presència. Es tallen motles de fusta o metall i s'empren per a premsar l'argila. Després de l'assecat (o cocció en un forn; hi ha tsa tsa tant sense coure com cuites), les ofrenes es poden envernissar, gravar, inscriure o pintar. Durant la producció, es reciten mantres. La producció es considera una manera d'acumular mèrits o tenir bon karma i, per tant, en el budisme, de progressar en el camí de l'alliberament.(2)
Aquestes tauletes devocionals que s'ofrenaven, se solien dur també com a amulets protectors i són semblants a les anteriors tauletes de l'Índia que es feien per a portar-les en peregrinacions budistes i dipositar-les en llocs com Bodh Gaya.(2)

## Vegeu també

* Pedra Mani

## Referències

* ↑ Rhie, Marylin y Thurman, Robert (ed.): Wisdom And Compassion: The Sacred Art of Tibet, p. 330, 393, 1991, Harry N. Abrams, Nova York, ISBN 0810925265.
* ↑ Juan, Li. «Protection and development of Tibetan tsatsa art culture-Vtibet». www.vtibet.cn. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ Reedy, Chandra L. «Multiple Functions and Multiple Histories of Tibetan Tsha-Tshas (votive Clay Images)». Studies in Conservation, 51, sup2, 1 enero 2006. DOI: 10.1179/sic.2006.51.Supplement-2.144.
* ↑ «Was sind Tsatsas?», 19-05-2019. Arxivat de l'original el 25 de novembre de 2009. [Consulta: 28 desembre 2023].
# Làmia (cortesana)

Làmia (Λάμια) fou una famosa cortesana atenenca, filla de Cleanor. Va començar la seva carrera com a cantant en la que va obtenir un notable èxit, però va deixar la professió per fer d'hetera (prostituta).
Per circumstàncies desconegudes era a bord d'una nau de la flota de Ptolemeu I Sòter a la gran batalla naval de Salamina del 306 aC i va caure en mans de Demetri Poliorcetes, sobre el que aviat va obtenir una gran influència. La seva relació amb el gran soldat va durar uns quants anys tot i que segons sembla no era massa maca, però si molt hàbil sexualment i exercia una gran atracció en Demetri. Es va fer notar per alguns gran banquets que va oferir al seu amant.
Els atenencs, per complaure a Demetri, van erigir un temple a Làmia (Temple de Làmia Afrodita) i els tebans van seguir el seu exemple. Va tenir una filla de Demetri (segons Ateneu) que es va dir Fila. Diògenes Laerci esmenta que Demetri de Falèron també va viure amb una dona anomenada Làmia que diu que era atenenca i de noble naixement i que es desconeix si és la mateixa persona.

## Referències

* 1 2 3 Sir William Smith. A New Classical Dictionary of Greek and Roman Biography,mythology and Geography: Partly Based Upon the Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1871.
# Calau paput

El calau paput (Rhabdotorrhinus corrugatus) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) que habita boscos de les terres costaneres de la Península Malaia, Sumatra i Borneo.
# Ato II de Foces

Ato II de Foces (també anomenat At de Foces) (? - 1302) va ser un cavaller valencià d'origen aragonés, senyor de Foces.

## Orígens familiars

Era fill d'Eximen I de Foces.

## Biografia

Va servir els reis Alfons III d'Aragó i Jaume II d'Aragó.
Va morir el 1302 i el seu pare l'enterrà a l'església de Sant Miquel de Foces.

## Bibliografia

* (castellà) Ibieca y los Foces (I)
* Sant Miquel de Foces
Ato II de Foces Llinatge de FocesNaixement:  ? Mort: 1302 :
| Títols |||
| Precedit per: Eximen I de Foces (pare) | Senyor de Foces (Llista de senyors de Foces) (?–?) | Succeït per: ? |
# Moenkhausia atahualpiana

Moenkhausia atahualpiana és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W. 1907. Further knowledge of some heterognathous fishes. Part II. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 58: 431-483.
* ↑ «Moenkhausia atahualpiana». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Trần Đức Thảo

Trần Đức Thảo (Từ Sơn, Bắc Ninh, 26 de setembre de 1917 – París, 24 d'abril de 1993) va ser un filòsof vietnamita. La seva obra, escrita principalment en francès, va intentar unir la fenomenologia amb la filosofia marxista. La seva recerca va ser citada favorablement per Jacques Derrida, Jean-François Lyotard i Louis Althusser.

## Biografia

Trần Đức Thảo va néixer a Hanoi, a la Indoxina francesa, allà es va educar i va completar el batxillerat als 17 anys. El 1936, va continuar els seus estudis a França, convertint-se en alumne de Maurice Merleau-Ponty a l'École Normale Supérieure on va escriure una tesi sobre Friedrich Hegel. El 1943, va esdevenir catedràtic amb una tesi sobre la fenomenologia d'Edmund Husserl, ex aequo amb el filòsof Jules Vuillemin. Durant la dècada del 1940, va treballar en el seu primer llibre, Phénoménologie et matérialisme dialectique, en què argumenta que els defectes del relat fenomenològic de la consciència només es poden solucionar amb el relat marxista del treball i la societat.
A les dècades del 1940 i 1950, les idees de Trần Đức Thảo van assolir certa repercussió entre els cercles filosòfics francesos. Al mateix temps, esdevingué un actiu anticolonialista, publicant articles a la revista Les Temps Modernes de Jean-Paul Sartre sobre el colonialisme a Indoxina, articles que van ser llegits per Frantz Fanon i altres teòrics. D'octubre a desembre de 1945, Trần Đức Thảo va ser empresonat pel govern francès en considerar-lo una amenaça per la seguretat nacional.
Phénoménologie et matérialisme dialectique es va publicar el 1951, i el mateix any va tornar al Vietnam, treballant en suport del Partit Comunista. El 1956 va ser nomenat degà d'Història de la primera universitat nacional del país.
Va dedicar trenta anys de la seua vida a traduir la filosofia occidental al vietnamita i preparant l'obra Recherches sur l'origine du langage et de la conscience. Aquest llibre, publicat a França el 1973, combina els relats biològics i cognitius materialistes de la subjectivitat i la consciència amb el relat marxista que havia elaborat amb anterioritat. Va morir a París el 1993 i va ser incinerat al cementiri del Père Lachaise.

## Obres

* Phénoménologie et matérialisme dialectique (1951) ISBN 90-277-0737-5
* «The Phenomenology of Mind and its Real Content». Telos 8 (Nova York, estiu de 1971)
* Recherches sur l'origine du langage et de la conscience (1973) ISBN 90-277-0827-4

## Referències

* ↑ Tran Duc Thao, 76, Vietnamese Thinker. NY Times, May 4, 1993.
* ↑ «Bài của Trần Đức Thảo». [Consulta: 2 abril 2022].
* ↑ Thu-Hương Nguyễn-Võ. The Ironies of Freedom: Sex, Culture, and Neoliberal Governance in Vietnam. Seattle: University of Washington Press, 2008. Page 69: "Prominent intellectuals in the university such as Paris-trained philosopher Trần Đức Thảo were later denounced for demanding the “expulsion of politics from the area of expertise"
# Luis Muñoz de Guzmán

Luis Muñoz de Guzmán (Sevilla, 1735 - Santiago de Xile, 11 de febrer de 1808) fou un oficial de marina espanyol que va ser president de la Reial Audiència de Quito i governador de Xile.

## Carrera naval i política

Va ser un destacat oficial de marina de l'armada espanyola. Va participar en la campanya del Marroc (1774) i, després, en els conflictes colonials d'Espanya amb els portuguesos al Brasil (1777). El 1779 va prendre part en les accions contra naus angleses durant el setge de Gibraltar, fet que li va valer ser ascendit a capità de navili. L'any 1791, el rei d'Espanya el va nomenar president de la Reial Audiència de Quito, càrrec que va exercir fins 1796, quan hi va renunciar. Després es va establir a Lima, on el 1801 va rebre la notícia del seu nomenament com a governador de Xile, que va assumir el gener de 1802.

## Governador de Xile

El període de govern a Xile es va caracteritzar pels avenços en matèria d'obres públiques. Muñoz de Guzmán va ordenar empedrar els carrers de la ciutat de Santiago, i va inaugurar diverses obres públiques que havien estat iniciades en mandats anteriors, com ara l'edifici de la Casa de Moneda, el palau de la Reial Audiència i les Caixes Reials. En el mateix camp va ordenar la construcció a Santiago del canal de San Carlos, obra que va quedar inconclusa el 1804. En matèria de salut, sota el seu govern es va començar a utilitzar la vacuna contra la verola (1805).
Luis Muñoz de Guzmán estava casat amb Luisa Esterripa, una notable dama d'honor de la reina d'Espanya. A instàncies del governador es va fundar una societat de literats, mentre que la seva esposa es va dedicar a activitats de promoció del teatre i la música.

## Bibliografia

* Castedo, Leopoldo. Resumen de la Historia de Chile de Francisco Antonio Encina (en spanish). 2. Santiago, Chile: Empresa Editora Zig-Zag, 1954.
* Encina, Francisco Antonio. Historia de Chile: desde la prehistoria hasta 1891 (en spanish). I-XX. Santiago, Chile: Editorial Nascimento, 1940–1952.
* Medina, José Toribio. Diccionario Biográfico Colonial de Chile (en spanish). Santiago, Chile: Imprenta Elzeviriana, 1906, p. 562.