OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Philibert Borie

Philibert Borie, (1759 - 1832), fou un metge i polític francès. Fou alcalde de Paris interinament del 7 al 13 de juliol de 1792 durant la suspensió de Pétion.
Fou professor de fisiologia i de patologia a la facultat de Medicina, elector de la secció de la Halle-aux-Blés, notable en 1790, fou elegit membre de la Comuna de París i esdevingué oficial municipal en 1791 i 1792.
També treballà com a metge a l'Hôtel-Dieu de Paris

## Obres

* An causa partus ex uteri fibrarum explicatione non ultra producenda pendeat ? (Praes. Antonio Petro Demours. Cand. Philiberto Borie), Paris, 1785, In-4 °, 4 pages.
* An choreae nocturnae sanitati nocivae ? (Praes. Ludovico Gilberto Boyrot de Joncheres. Cand. Philiberto Borie), Paris, 1785, In-4 °, 4 pages.
* An ad extrahendum calculum difsecanda vesica ? (Praes. Petro Maria Maloet. Cand. Philiberto Borie), Paris, 1786, In-4 °, 4 pages.
* An in calvariae percussionibus cranii perterebratio, eo licet illaeso, quandoque sit celebranda ? (Praes. Petro Maria Maloet. Cand. Philiberto Borie), Paris, 1786, In-4 °, 4 pages.
* Municipalité de Paris. Rapport du Comité de recherches sur l'affaire de La Chapelle, lu au Conseil général de la Commune, le 11, par M. Borie,Paris, Lottin aîné et J.-R. Lottin, 1791, In-8°, 14 pages.

## Notes i referències

* ↑ Charles Coury, L'Hôtel-Dieu de Paris: treize siècles de soins, d'enseignement et de recherche, L'Expansion, 1969, 179 pages, p. 163.
* ↑ Contràriament, Borie encara exercia com a metge a l'Hôtel-Dieu de Paris en 1833, segons La Chronique médicale, vol. 8, 1901, p. 239.
* ↑ La Chronique médicale, vol. 8, 1901, p. 239.
* ↑ Rapport du comité central de vaccine, Chez Mme Ve Richard, 1803, p. 217.
* ↑ Nouveau journal de médecine, chirurgie, pharmacie, etc., vol. 10-11, 1821, p. 87.
# Picot de Jamaica

El picot de Jamaica (Melanerpes radiolatus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos de Jamaica, a les Antilles.

## Distribució i hàbitat

El picot de Jamaica es troba a tot l'illa de Jamaica. Habita en una varietat de paisatges boscosos, com ara la selva tropical de muntanya baixa, boscos humits i boirosos, manglars, pastures boscoses, plantacions de cítrics i cocoters i jardins. Aconsegueix la seva densitat més alta al bosc secundari mesòfit. En altitud va des del nivell del mar fins a les muntanyes més altes de l'illa.

## Estat

La UICN ha avaluat el picot de Jamaica com a de menor preocupació. Té una àrea de distribució molt gran, però es desconeix quina és la seva població, tot i es creu que està disminuint. No s'han identificat amenaces immediates. Es considera molt comú a tota l'illa. Tanmateix, "tot i que moltes zones forestals estan protegides, l'aplicació de les lleis sovint és inexistent".

## Referències

* ↑ «Woodpeckers», 01-08-2022. [Consulta: 9 gener 2023].
* 1 2 Winkler, H. and D. A. Christie (2020). Jamaican Woodpecker (Melanerpes radiolatus), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.jamwoo1.01 retrieved January 18, 2023
# Picot de Cassin

El picot de Cassin (Veniliornis cassini) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos de les terres baixes al sud de Colòmbia, oest de l'Equador i nord del Perú.
# Picot de Cailliaud

El picot de Cailliaud (Campethera cailliautii) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita clarianes dels boscos, palmerars, i matolls xèrics al sud del Sudan, el Sudan del Sud, sud-oest d'Etiòpia, sud de Somàlia, centre i sud de Kenya, Ruanda, Burundi, oest i sud d'Uganda, Tanzània, Zàmbia, est de Zimbàbue, sud de Moçambic i nord-oest, nord i est d'Angola i sud, est i sud-est del República Democràtica del Congo.
# Pietro Montani

Pietro Montani (Corno Giovine (Llombardia), 31 d'agost, 1895 - Milà, 9 de juliol, 1967), va ser un pianista, compositor i professor de música italià.

## Biografia

Va començar a estudiar música sota la direcció del seu germà gran Pasquale, després va estudiar al Conservatori de Milà, i també va estudiar composició sota la direcció de Vito Frazzi. Fins al 1939 va donar activament concerts com a pianista, al mateix temps el 1920-1932. va dirigir el departament de piano del Conservatori de Florència, i després el 1932-1965. al Conservatori de Milà. A més, el 1945-1946. Va dirigir el departament de música de Radio Florence, 1951-1957. va ser redactor en cap de la revista musical Ricordiana. Des de 1965 fins al final de la seva vida, president de l'Acadèmia Filharmònica de Bolonya.
Autor de nombroses peces per a piano, per "Village Poemetta" (italià: Poemetto campestre) va rebre el Premi Zanella el 1922, per "Studi caratteristici" el 1931, el Premi Cristofori també va destacar el cicle de piano; peces "L'arca di Noè"; 1941). Moltes de les obres de Montani estaven destinades a desenvolupar les habilitats tècniques dels joves pianistes, però juntament amb les tasques didàctiques també tenien un cert contingut musical. De les obres orquestrals de Montani, la "Suite umoresca" va guanyar el concurs de l'Associació de Concerts Simfònics de Palerm l'any 1924 i va ser interpretada en aquella ciutat per una orquestra dirigida per Gino Marinuzzi. El compositor també va escriure un concert per a piano (1940), un concertino (1933) i una fantasia (1935) per a piano i cordes, un concert per a orgue, cordes, dues trompetes i timbals (1938), un concert per a violoncel, cordes, dos trompetes, piano i timbals (1947), obres de cambra, vocals, música d'església.
Germans Montani:
* Pasquale Montani (1885-1971) va estudiar a Pesaro amb Amilcare Zanella, va actuar com a pianista i organista i va ensenyar piano al Conservatori Genovès.
* Giuseppe Montani (1888-1964) es va graduar al Liceu Musical de Bolonya i va treballar com a organista i mestre de cor a Vigevano.
* Oreste Montani (1900–1971) va esdevenir professor de coral a Lodi.

## Referències

* ↑ John Gillespie. Five Centuries of Keyboard Music: An Historical Survey of Music for Harpsichord and Piano. — Courier Corporation, 1972. — P. 357.
# Picotet gris

El picotet gris (Picumnus granadensis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida a turons dels Andes de Colòmbia, entre 600 i 2100 m.
# Picotet perlat

El picotet perlat (Picumnus steindachneri) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos de les muntanyes del nord-est del Perú, entre els 1350 i els 2000 m.

## Descripció

El piculet de pit motejat fa 9 a 10 cm (3.5 a 3.9 in) de llarg i pesa uns 10 g (0.35 oz). Els mascles adults tenen una gorra negra amb una taca vermella al front i taques blanques a la resta. Les seves parts superiors són de color marró grisenc les plomes tenen vores gris pàl·lid i marques fosques prop de l'extrem que donen un aspecte festonat. La seva gropa és més pàl·lida. Les seves plomes de vol són marrons amb vores de color gris pàl·lid o blanques a les secundaris i tercials. La seva cua és negra; el parell de plomes més interior té xarxes interiors majoritàriament blanques i els dos parells exteriors tenen una taca blanca prop de l'extrem. Les plomes de la barbeta i la gola són blanques amb puntes negres. El seu pit és negre amb grans taques blanques en forma de llàgrima, i el seu ventre i les cobertores de sota de la cua són blanques amb amples barres negres. Les femelles adultes són idèntiques però amb petites taques blanques en lloc de vermelles al front.

## Referències

* ↑ «Woodpeckers». IOC World Bird List, 01-08-2022. [Consulta: January 9, 2023].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Schulenberg, T. S. and C. W. Sedgwick (2020). Speckle-chested Piculet (Picumnus steindachneri), version 1.0. In Birds of the World (T. S. Schulenberg, Editor). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.spcpic1.01 retrieved January 12, 2023
# Picó de Campo

El Picó de Campo és una muntanya de 1.049,1 metres d'altitud del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga que es troba al nord-oest del poble d'Estorm. És al sud de la capella de Sant Salvador de la Serra, damunt mateix d'Estorm. És el cim més alt de la Serra d'Estorm.
El seu nom ha entrat en desús, i fins i tot ha deixat de figurar en la majoria de mapes editats. Tanmateix, és un dels topònims oficials del Pallars Jussà.

## Referències

* ↑ «Sant Esteve de la Sarga (plànol topogràfic)» ( PDF). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya p. 2. Arxivat de l'original el 2020-01-03. [Consulta: 14 març 2021].

## Enllaços externs

* «Institut Cartogràfic de Catalunya».
* «Pico de Campo» (en anglès). PeakVisor.
# Picón

Picón és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 593 | 647 | 670 | 661 |
# Pidgin

«Pidgin» té aquests significats:
* Pidgin (lingüística) és una llengua caracteritzada per combinar els trets sintàctics, fonètics i morfològics d'una llengua amb les unitats lèxiques d'una altra.
* Pidgin (programa) és un programa de llicència lliure de missatgeria instantània multi plataforma.
# Pimelodella notomelas

Pimelodella notomelas és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Paraguai al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella megalops

Pimelodella megalops és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Guaiana i Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Platja d'El Murallón

La Platja del Murallón situada en el concejo de Tàpia de Casariego, forma part de la Costa Occidental d'Astúries i presenta vegetació a la platja, així com protecció mediambiental per estar catalogada com ZEPA i LIC.

## Descripció

Es tracta d'una petita platja de forma gairebé quadrada i sorres de gra fi i daurat que se situa al sud de la coneguda Platja Gran, espaiós arenal amb el qual limita.
Presenta bastants serveis (lavabos, dutxes, establiments de begudes i menjar....) i la seva proximitat a la de la Gran, li fa poder fer ús dels serveis d'aquesta, com en el cas d'aparcament per a cotxes.

## Referències

* 1 2 «Catálogo de playas - Guía de Playas», 18-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-18. [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ SL, EuroWeb Media, «Playa del Murallón - La Municipal | Playas Tapia de Casariego | Turismo Asturias» (en castellà). Turismo Asturias, 30-10-2017.
* ↑ «El Murallón, a beach in the Tapia cove in Asturias» (en anglès). AsturPlaya - a complete guide of all the beaches in Asturias, Spain, 30-07-2014. Arxivat de l'original el 2015-04-14 [Consulta: 8 abril 2015].
# Platja d'El Figo

La Platja d'El Figo és una de les platges del concejo asturià de Tàpia de Casariego i està situada prop de la localitat de Salave. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i presenta protecció mediambiental per estar catalogada com ZEPA i LIC.

## Descripció

Té forma de petxina amb una longitud d'uns 220 metres i una amplària mitjana de 10-12 metres. La sorra és de gra mitjà i color fosc i el seu entorn és de tipus rural, amb escassa urbanització i grau d'ocupació molt baix. Aquesta platja rep el seu nom per la gran quantitat de figues que hi ha en el penya-segat de la seva part occidental. Està propera als nuclis urbans de «Medio» i A Follada.
Per accedir a la platja cal abandonar la carretera N 634 on hi ha una casa anomenada «El Cortaficio» i prendre una carretera que va en direcció nord i seguir-la sense desviar-se fins al segon encreuament on cal girar a la dreta i continuar fins al final on hi ha una petita capella deixant el cotxe en un prat annex. Solament cal caminar uns 200 metres per trobar l'única entrada a la platja. Per arribar al jaç cal baixar uns 30 metres de poca dificultat.
La platja no té cap servei i les seves activitats òptimes són la pesca recreativa i la pesca submarina. També es recomana arribar fins a ella per a senderistes doncs trobaran un lloc gairebé desconegut.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=518 Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 17. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Pixaví nervat

El pixaví nervat (Sympetrum fonscolombii) és una libèl·lula pertanyent a la família Libellulidae del gènere Sympetrum. Es tracta d'una espècie força abundant als Països Catalans.

## Distribució i hàbitat

S'estén per l'Europa central i del sud (incloent la majoria d'illes del Mediterrani), Àfrica, Orient Mitjà i sud-oest d'Àsia (englobant Índia, Sri Lanka i Mongòlia). A Europa és resident al sud, algunes temporades protagonitza migracions cap al nord, arribant a Suècia o Regne Unit. També es pot trobar a les Açores, Madeira i Canàries.
L'hàbitat pot arribar a ser molt divers, ja que presenta un fort caràcter migrador i sovint es poden observar individus molt allunyats de l'aigua on crien. Fins i tot s'han arribat a trobar exemplars sobrevolant el mar. Les nimfes es desenvolupen principalment en aigües estancades.

## Descripció

Similar a les altres espècies del seu gènere i a d'altres com Crocothemis erythraea. Es diferencia pel color blanc o groc dels pterostigmes, delimitats per una línia negra, les potes negres amb una franja longitudinal groga i per la venació alar groga o vermella amb una taca groga a la base, bastant estesa a les ales posteriors i menys a les anteriors. A més la coloració dels ulls varia, la meitat inferior mostra un blau apagat.
El dimorfisme sexual és accentuat: a grans trets, el mascle és vermell, mentre que la femella és groga.
| Detall del pterostigma | Femella | Parella en tàndem durant l'oviposició |

## Comportament

Fort comportament migratori. Després de la còpula la parella roman junta durant l'oviposició formant un tàndem. El desenvolupament larval és ràpid, cosa que permet que hi hagi més d'una generació a l'any.

## Referències

* 1 2 3 «Sympetrum fonscolombii» (en anglès). IUCN Red List. Clausnitzer, V. 2013. [Consulta: 3 setembre 2015].

## Enllaços externs

* El medi natural del Bages Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine. (català)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
# Plectorhinchus orientalis

Plectorhinchus orientalis és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de l'Àfrica oriental fins a Samoa, les Illes Ryukyu, Nova Caledònia, Palau, les Illes Carolines i les Illes Mariannes.
Els mascles poden assolir els 86 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
# Planell de Petit

El Planell de Petit, és una plana de muntanya del terme municipal de Castell de Mur, a l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà. Es troba en territori del poble de Vilamolat de Mur.
És situat al sud-oest de Vilamolat de Mur, just al sud de les Boïgues de Petit, a llevant de la Font del Segalar i a ponent de la Planta de Josep, al sud i per damunt de la carretera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Poble Andorrà. Diari independent

El Poble Andorrà. Diari independent va ser un diari d'actualitat publicat a Andorra, del que s'editaren un total de 1611 números. El primer número sortí al carrer l'1 de desembre del 1974 i el darrer el 30 d'abril del 1993.
Fou el primer gran diari en llengua catalana després de la dictadura franquista a l'estat espanyol. Fou l'únic diari en català durant dos anys fins a la fundació del diari Avui.
El fet que fou editat en català impossibilitava poder aconseguir els permisos necessaris per poder-lo distribuir lliurement a Catalunya, i els turistes eren retinguts a la duana quan intentaven passar-lo.
S'edità diàriament fins a l'1 de maig del 1977, quan decideixen fer una pausa per fer una reorganització del diari. A partir del 16 de juny del 1977 torna a editar-se com a setmanari.
El principal editor fou Ricard Fité, i el seu primer director Antoni Sementé, tot i que s'atribueix l'inici del projecte al periodista català Enric Bastardes, que no podia figurar com a director donat que les lleis andorranes no permetien un director de nacionalitat no andorrana.
Altres directors foren: Amadeu Nadal i Duró, Josep Mateu i Alseda, Adolf Raich, Candi Reñé, Josep Carles Clemente, Joan Pere Yaniz, Antoni Cornella i Maria Carme Grau Ribot.
Durant alguns anys es va distribuir encartat a diverses publicacions catalanes com ara el Diari de Barcelona, el diari Avui, amb la publicació TeleXpres i amb el diari El Periódico.

## Referències

* ↑ Viusà, Joana «La premsa andorrana, de l'infinit al zero». Capçalera, 01-06-1993, pàg. 24pp.
* ↑ Bertrana, Univers «L'espai comunicatiu d'Andorra». A: Bertrana, Univers (coord.). L'entorn comunicatiu d'Andorra. Andorra: Universitat d'Andorra, 2015.. «[...] Andorra, emparant-se en la seva pròpia legalitat, era el país on sortia per primer cop des del 1939 un diari íntegrament en llengua catalana, afegint un cert impuls, pel seu caràcter simbòlic d'exemple, a la campanya d'adhesions que va culminar amb l'aparició del diari Avui, a Barcelona, el dia de Sant Jordi del 1976.»
* 1 2 Sorribes, Rosa Mari «L'evolució del a premsa a Andorra i la relació amb els països veïns». Andorra i la catalanitat. Societat Andorrana de Ciències [Andorra], 1995, p. 53-60.
* ↑ «El Català ocupa el 82% de la premsa del Principat». Radiocatalunya.ca. Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 1r gener 2011].
* ↑ Diari de Balears Arxivat 2015-05-18 a Wayback Machine., 16-08-2009
* ↑ «Poble Andorrà. Diari independent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pont Sorribes, Carles «Un modelo de prensa singuar y tardío. El principado de Andorra». Zer, 19-37, 2014, p. 123-135.
* 1 2 Pont Sorribes, Carles. Història de la premsa andorrana. 1917-2005. Andorra: Biblioteca Nacional d'Andorra, 2009. ISBN 978-99920-0-500-2.

## Bibliografia

* Bertrana, Univers (coord.). L'entorn comunicatiu d'Andorra. Andorra: Universitat d'Andorra, 2015.
# Porta'm a la lluna

«Porta'm a la lluna» té aquests significats:
# Platja de Palombina

La Platja de Palombina és una de les platges de la parròquia de Celorio, en el concejo de Llanes, Astúries.
S'emmarca a les platges de la Costa oriental d'Astúries, coneguda com a Costa Verda Asturiana i és considerada paisatge protegit, des del punt de vista mediambiental (per la seva vegetació). Per aquest motiu està integrada, segons informació del Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi ambient, en el Paisatge Protegit de la Costa Oriental d'Astúries.

## Descripció

La platja de la Palombina presenta forma de petxina amb un tómbol. Se la hi considera un platja urbana per estar situada en el mateix nucli de Celorio, la qual cosa fa que tingui una gran afluència de banyistes. Com a serveis compta amb dutxes, papereres, salvament, neteja i passeig marítim. A més en 2014 va aconseguir la Bandera Blava i la Q de Qualitat. Encara que es pot accedir amb cotxe, no posseeix aparcament propi.

## Referències

* ↑ «Catálogo de playas. Playa de Palombina». Web del Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ «Playa de Palombina (Llanes) - Playas Asturianas - La Nueva España». [Consulta: 26 octubre 2018].
* ↑ «Playa de Palombina en Llanes, playas de Asturias» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 octubre 2018].
# Pont d'Adam

El Pont d'Adam (en anglès Adam's Bridge; en tàmil ஆதாம் பாலம் Athām pālam), també conegut com el Pont de Rama (en tàmil இராமர் பாலம் Rāmar pālam; en malayalam രാമസേതു, Rāmasetu), és una sèrie d'illots arenosos i rocosos de 27 km de llarg situats entre l'illa de Rameswaram, a la costa índia, fins a l'illa de Manaar, a Sri Lanka, ja prop del golf de Manaar. El Ramayana diu que Rama va usar aquest pas per envair Ceilan amb el seu exèrcit.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text de l'Imperial Gazetteer of India, Oxford, Clarendon Press, 1908-1931