OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harrisburg (Ohio)

Harrisburg és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 332 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harrisburg tenia 332 habitants, 134 habitatges, i 103 famílies. La densitat de població era de 1.281,9 habitants/km².
Dels 134 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.438 $ i la renda mediana per família de 45.781 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.417 $ mentre que les dones 25.833 $. La renda per capita de la població era de 18.327 $. Aproximadament el 2,9% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harrisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harrisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Harrisburg (Oregon)

Harrisburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 2.795 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harrisburg tenia 2.795 habitants, 989 habitatges, i 751 famílies. La densitat de població era de 674,5 habitants per km².
Dels 989 habitatges en un 43,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 24% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 8,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.106$ i la renda mediana per família de 41.953$. Els homes tenien una renda mediana de 34.509$ mentre que les dones 25.298$. La renda per capita de la població era de 15.822$. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harrisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harrisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# EUJUST LEX

EUJUST LEX (Missió integrada de l'Estat de Dret de la Unió Europea per a l'Iraq) és una missió de la Unió Europea per donar suport i formar jutges, funcionaris de presons i altres treballadors del sector de la justícia a Iraq, per millorar l'estat de dret i la protecció dels drets humans.
EUJUST LEX forma part de la Política comuna de seguretat i defensa de la Unió Europea. La missió té al voltant de 50-60 empleats, amb membres de diferents estats de la UE (i no de la UE). Es divideix en tres equips principals: tribunals de suport, policia i presons, respectivament.

## Història

El suport per l'estat de dret va ser sol·licitat per Ibrahim al-Jaafari, que era el president del govern interí de l'Iraq. EUJUST LEX va ser creada per la decisió 6328/05 del Consell de la Unió Europea; va començar a operar al juliol de 2005, amb Stephen White com a cap de missió. El mandat s'ha ampliat repetidament; l'extensió més recent, aprovada el juny de 2012 per una reunió de 27 ambaixadors de la UE, va continuar fins al 31 de desembre de 2013. Al principi tenia la seva seu a Brussel·les, per raons de seguretat, amb una petita oficina d'enllaç a l'ambaixada britànica a Bagdad; però es va traslladar a Bagdad a començament de 2011. També té oficines a Erbil i Basra.
En 2012 EUJUST LEX havia preparat uns 5.000 funcionaris iraquians i la despesa total de la missió era d'uns €118 milions.

## Referències

* ↑ «EUJUST LEX (Iraq)». Auswärtiges Amt, 18-04-2012. [Consulta: 17 febrer 2013].
* ↑ White «EUJUST LEX - ; The EU integrated rule of law mission for Iraq». Obrana a strategie, 8, 2, pàg. 97–103. DOI: 10.3849/1802-7199.08.2008.02.097-103. ISSN: 1214-6463.
* ↑ Gros-Verheyde. «La mission Eujust Lex en Irak prolongée jusqu’à fin 2013» (en francès). Bruxelles2, 14-06-2012. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2013. [Consulta: 17 febrer 2013].
* 1 2 «9 EU police, rule of law and civilian administration mission to Iraq». European Scrutiny Committee, UK parliament, 27-06-2012. [Consulta: 17 febrer 2013].
* ↑ «EUJUST LEX-Iraq». EEAS. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2013. [Consulta: 17 febrer 2013].
* ↑ «EU supports the rule of law in Iraq». Folke Bernadotte Academy, 16-10-2012. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2013. [Consulta: 17 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Web de l'EEAS Arxivat 2013-04-12 at Archive.is
* EUJUST LEX fotos
* EUJUST LEX
# EUMETNET

EUMETNET (acrònim anglès per a EUropean METeorological NETwork, Xarxa Meteorològica Europea en català) és una organització internacional creada el 1995 amb l'objectiu d'assegurar i facilitar la cooperació entre els serveis meteorològics nacionals d'Europa. La seva seu es troba a Brussel·les.
Exemples de la coordinació duta a terme per part d'EUMETNET són el programa E-ASAP, que organitza tasques de radiosondatge des de vaixells per mesurar l'estructura vertical dels mars i l'atmosfera, i E-AMDAR, que estableix tasques de recollida i distribució d'observacions de vent i temperatura.

## Membres

A principis de 2014 EUMETNET està formada per 31 estats membres: Alemanya, Àustria, Bèlgica, Croàcia, Dinamarca, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, Estònia, Finlàndia, França, Grècia, Hongria, Islàndia, Irlanda, Itàlia, Letònia, Luxemburg, Macedònia del Nord, Malta, Montenegro, Noruega, Països Baixos, Polònia, Portugal, el Regne Unit, la República Txeca, Sèrbia, Suècia, Suïssa i Xipre; i 3 estats cooperants: Bulgària, Lituània i Romania.

## Referències

* ↑ http://www.meteoschweiz.admin.ch/web/en/meteoswiss/international_affairs/eumetnet.html Arxivat 2014-02-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.eumetnet.eu/observations
* ↑ http://www.eumetnet.eu/members

## Enllaços externs

* Portal oficial d'EUMETNET
# EUMETSAT

EUMETSAT (European Organisation for the Exploitation of Meteorological Satellites, Organització Europea per a l'Explotació de Satèl·lits Meteorològics) és una organització intergovernamental formada l'any 1986 dedicada a establir, mantenir i explotar els sistemes europeus de satèl·lits meteorològics, i s'encarrega del seu llançament operativitat i del lliurament de les dades als usuaris finals.
Està integrada per 26 Estats Memebres d'Europa: Alemanya, Àustria, Bèlgica, Croàcia, la República Txeca, Dinamarca, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, Finlàndia, França, Grècia, Hongria, Irlanda, Romania, Itàlia, Letònia, Luxemburg, Noruega, Països Baixos, Polònia, Portugal, Regne Unit, Suècia, Suïssa i Turquia. Aquests estats financien els programes EUMETSAT i són els principals usuaris dels sistemes.
A més EUMETSAT té 5 Estats Cooperants: Islàndia, Lituània, Bulgària, Estònia i Sèrbia. La seva seu central és a Darmstadt, Alemanya.
EUMETSAT no forma part de la Unió Europea, però es va convertir en signatari de la Carta Internacional sobre l'Espai i els Grans Desastres l'any 2012, preveient així l'ús benèfic global dels seus actius espacials.
Les activitats d'EUMETSAT contribueixen al sistema mundial d'observacions amb satèl·lits meteorològics coordinats amb altres països.
Les observacions de satèl·lit són un input essencial en la predicció numèrica del temps i també ajuden a les prediccions meteorològiques de fenòmens potencialment perillosos. D'importància creixent és la capacitat dels satèl·lits meteorològics de recollir mesuraments a llarg termini de l'espai en suport als estudis sobre el canvi climàtic.

## Referències

* ↑ BOE "Instrumento de ratificación del Convenio sobre el establecimiento de una Organización Europea para la explotación de satélites meteorológicos «Eumetsat», hecho en Ginebra el 24 de mayo de 1983" Consultado el 11 de abril de 2011
* ↑ «The International Charter : Space & Major Disasters». Arxivat de l'original el 2013-11-11.

## Vegeu també

* Meteosat

## Enllaços externs

* Web oficial d'EUMETSAT
Agència Espacial Europea :
# Universitat Nacional Experimental de la Gran Caracas

La Universitat Nacional Experimental de la Gran Caracas (Unexca) és una universitat pública de Veneçuela, cotutelada pel Ministeri del Poder Popular per a l'Educació Universitària, Ciència i Tecnologia, la seu principal està situada en la Urbanització la Floresta, parròquia Chacao, Municipi Chacao, a l'est del centre geogràfic de la Gran Caracas. Va ser fundada el 27 de febrer de 2018.

## Història

La Universitat Nacional Experimental de la Gran Caracas, sorgeix de la transformació conjunta del Col·legi Universitari Francisco de Miranda (CUFM), del Col·legi Universitari Professor José Lorenzo Pérez Rodríguez (CUPJLPR) i del Col·legi Universitari de Caracas (CUC).
Aquest centre d'educació universitària superior universitària s'origina assumint la gestió de Programes Nacionals de Formació (PNF), carreres i Programes de Formació Avançada (PFA) autoritzats per l'Oficina de Planificació del Sector Universitari (OPSU), els quals passaran a conformar l'àrea acadèmica inaugural de pregrau de la universidad.
El 27 de febrer de 2018, mitjançant la Gaseta Oficial Extraordinària N ° 41.349, va ser publicat el Decret Presidencial N ° 3.293, pel qual es creava la Universitat Nacional Experimental de la Gran Caracas (Unexca), en conveni amb la Missió Alma mater, com Universitat Nacional Experimental, amb personalitat jurídica i patrimoni propi, diferent i independent del Tresor Nacional.
L'1 d'agost de 2018, mitjançant Gaseta Oficial N ° 41.451, és designat el professor Ali Ramon Rojas Olaya, com a primer rector de la Universitat Nacional Experimental de la Gran Caracas.
# Universitat Nacional Eurasiàtica

La Universitat Nacional Eurasiàtica LN Gumilyov (ENU) (kazakh: L.N. Gýmilev atyndaǵy Eýrazııa ulttyq ýnıversıteti (EUÝ) , rus: Евразийский национальный университет имени Л.Н. Гумилёва (ЕНУ) ), és una universitat nacional de recerca kazakh i la institució d' educació superior més gran a Nur-Sultan .
La universitat es va fundar el 23 de maig de 1996 com a resultat de la fusió de l'Institut d'Enginyeria Civil d'Akmola i l'Institut Pedagògic d'Akmola. Va ser nomenada Universitat Eurasiàtica LN Gumilyov en honor a la idea de la Unió Eurasiàtica i Lev Gumilyov, historiador i etnòleg, un dels fundadors del concepte eurasianisme. Com a resultat de la fusió amb l'Acadèmia de Diplomàcia del Ministeri de Relacions Internacionals del Kazakhstan l'any 2000, va ser rebatejada com a Universitat Estatal Eurasiàtica LN Gumilyov, i el 2001, la universitat va obtenir l'estatus d'universitat nacional i va passar a anomenar-se Universitat Nacional Eurasiàtica LN Gumilyov.
L'ENU ofereix formació de grau i postgrau en humanitats, ciències socials, ciències naturals, enginyeria i ciències militars.
El 2021, la Universitat Nacional Eurasiàtica LN Gumilyov va ser nomenada com una de les 500 millors universitats del món.
ENU inclou 28 institucions científiques (instituts de recerca, laboratoris, centres), 13 escoles, un departament militar i centres culturals i educatius de diferents països. El sistema de formació especialitzada a la universitat es desenvolupa en 3 nivells educatius: educació superior bàsica (programa de grau, programa de màster i doctorat).
L'admissió a l'ENU es duu a terme en base a ajuts educatius estatals i en règim contractual. La universitat ofereix 65 programes de grau, 68 programes de màster i 38 programes de doctorat.

## Rectors

* Amangeldi Kussainov (1996–2000)
* Myrzatai Zholdasbekov (2000–2004)
* Sarsengali Abdimanapov (2004–2008)
* Bakhytzhan Abdraim (2008-2011)
* Yerlan Sydykov (2011-present)

## Referències

* ↑ ENU. «History of the University». Arxivat de l'original el 14 de juny 2018. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ Ku, Abira. «Three Kazakh Universities Listed among Top 500 World’s Universities» (en anglès). The Astana Times, 28-03-2021. [Consulta: 28 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Universitat Nacional Eurasiàtica - Lloc web oficial
# Universitat Nacional de Colòmbia

La Universitat Nacional de Colòmbia és una universitat de recerca, pública, nacional, coeducacional, localitzada principalment a Bogotà, Medellín, Manizales i Palmira, Colòmbia. Establerta el 22 de setembre de 1867 per una llei del Congrés de Colòmbia, la universitat és la institució d'educació superior més gran del país amb més de 44.000 estudiants, el número més gran de graduats professionals per any, així com nombre de programes acadèmics universitaris i llicenciatures. La Universitat Nacional de Colòmbia està reconeguda en diversos rànkings de Llatinoamèrica i mundials.

## Referències

* ↑ «Universidad Nacional de Colombia - Reseña histórica Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.».[Consulta: 13 gener 2008].
* ↑ «SIR Iber 2015 Rank: Output Arxivat 2016-02-21 a Wayback Machine.».[Consulta: 6 agost 2016].

## Enllaços externs

* Universitat Nacional de Colòmbia - Lloc web oficial
* Museu Universitari nacional d'Art
* Leopoldo Rother Museu d'Arquitectura Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine.
# Distribució normal-exponencial-gamma

En teoria i estadística de probabilitats, la distribució gamma normal-exponencial (de vegades anomenada distribució NEG) és una família de tres paràmetres de distribucions de probabilitat contínues. Té un paràmetre de localització $\mu$, paràmetre d'escala $\theta$ i un paràmetre de forma $k$.

## Funció de densitat de probabilitat

La funció de densitat de probabilitat (pdf) de la distribució gamma normal-exponencial és proporcional a
$f(x;\mu ,k,\theta )\propto \exp {\left({\frac {(x-\mu )^{2}}{4\theta ^{2}}}\right)}D_{-2k-1}\left({\frac {|x-\mu |}{\theta }}\right)$
on D és una funció de cilindre parabòlica.
Pel que fa a la distribució de Laplace, el pdf de la distribució NEG es pot expressar com una barreja de distribucions normals,
$f(x;\mu ,k,\theta )=\int _{0}^{\infty }\int _{0}^{\infty }\ \mathrm {N} (x|\mu ,\sigma ^{2})\mathrm {Exp} (\sigma ^{2}|\psi )\mathrm {Gamma} (\psi |k,1/\theta ^{2})\,d\sigma ^{2}\,d\psi ,$
on, en aquesta notació, els noms de distribució s'han d'interpretar en el sentit de les funcions de densitat d'aquestes distribucions.
Dins d'aquesta barreja d'escales, la distribució de mescla de l'escala (una exponencial amb una taxa distribuïda gamma) en realitat és una distribució Lomax.

## Aplicacions

La distribució té cues pesades i un pic afilat 𝜇 i, per això, té aplicacions en selecció variable.

## Referències

* ↑ «4.5: Exponential and Gamma Distributions» (en anglès). https://stats.libretexts.org,+11-03-2019.+[Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Exponential-Gamma Distribution» (en anglès). https://www.researchgate.net,+01-10-2019.+[Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Gamma and Exponential Distributions» (en anglès). http://boron.physics.metu.edu.tr. Arxivat de l'original el 2023-06-19. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «The relationship between the gamma distribution and the normal distribution» (en anglès). https://stats.stackexchange.com.+[Consulta: 19 juny 2023].
# Rodolfo Holzmann

Rodolfo Holzmann (Breslau, 27 de novembre de 1910 - Lima, 4 d'abril de 1992) va ser un compositor, professor i acadèmic peruà d'origen alemany.

## Biografia

Va estudiar composició a Berlín amb Wladimir Vogel, piano amb Winfried Wolf, i direcció d'orquestra amb Robert Robitschek. Posteriorment va prendre un curs de direcció d'orquestra amb Hermann Scherchen, a Brussel·les. Durant la seva estada a Europa, va crear obres com Due Movimenti, la Suite a tre Temi, que va ser inclosa en el 12è Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània de 1934 a Florència, i el Septett per a corn, flauta, clarinet, fagot, violí, viola i cello. Va rebre el 1936 el premi Henry Boauf de la Societat Filharmònica de Brussel·les.
El 1938 es va traslladar a Perú, on va ser professor d'oboè, i posteriorment professor de composició a l'Acadèmia Nacional de Música Alcedo (després anomenat Conservatori Nacional de Música). A final d'aquest mateix any es va fundar l'Orquestra Simfònica Nacional, a la qual es va incorporar com a violinista. El 1945 es va convertir en director adjunt de l'orquestra.
Holzmann el 1957 va ser guardonat amb el premi a la composició 4 de juliol, que li donava dret a un estudi d'anys als Estats Units. Al seu retorn va treballar a la Casa de la Cultura del Perú, ia l'Escola Nacional de Música i Danses Folklòriques. Des de la seva arribada al Perú, Holzmann es va interessar especialment per la música del país. El 1942 va confeccionar la llista de les obres del compositor Theodoro Valcárcel publicada l'any 1943, sent seguida pels catàlegs de Daniel Alomía Robles, Alfonso de Silva i Vicente Stea. Des de la seva contractació a l'Escola Nacional es va ocupar de la música popular i tradicional del Perú. Publica com a resultat un àlbum de danses i cançons folklòriques (amb un pròleg de José María Arguedas) i una sèrie de publicacions musicològiques.
Com a compositor, es va allunyar de l'estil neoclàssic i es va anant modificant en gran manera influenciat per la música dodecafònica. En moltes de les seves obres s'identifica la reminiscència de la música peruana, com a la Petita Suite Peruana, la Simfonia del Tercer Món, la suite Arequipeña i el Concert per a la Ciutat Blanca. Va viure els seus últims anys a Huánuco, on es va exercir com a director de cor i professor i director de l'Escola Regional de Música Daniel Alomía Roures.

## Referències

* ↑ Leon, Javier F.; Simonett, Helena. A Latin American Music Reader: Views from the South (en anglès), 2016-07-15. ISBN 978-0-252-09843-7.
* ↑ Mendoza, Román Robles. La banda de músicos: las bellas artes musicales en el sur de Ancash (en castellà), 2000. ISBN 978-9972-9239-0-6.
* ↑ «Rodolfo HOlzmann» (en castellà). Filarmonia.org. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ Aretz, Isabel. América Latina en su música (en castellà). Siglo XXI, 1985. ISBN 978-968-23-0537-5.
* ↑ Perú en cifras (en castellà). Empresa gráfica Scheuch s.a., 1944.
# Teumessos

Teumessos (en grec antic Τευμησσός) era una antiga ciutat de Beòcia situada a la plana de Tebes sobre un turó rocós que tenia el mateix nom. Aquest nom sembla que també es va donar a la serralada que separava la Plana de Tebes de la vall de l'Asop.
Teumessos estava a la via que anava de Tebes a Calcis, segons Pausànias, a uns 100 estadis de Tebes. Ja se la menciona als Himnes homèrics amb l'epítet λεχεποίη ("lechepoie", herbosa, d'herba abundant), que indica la fertilitat de la plana que l'envoltava.
Teumessos forma part de les llegendes èpiques, sobretot per la història de la Guineu teumèsia, que devastava les planes de vora Tebes. L'únic edifici de la ciutat que menciona Pausànias és un temple d'Atena Telquínia, sense cap estàtua.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Teumessus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 gener 2021].
# Rima Abdul Malak

Rima Abdul Malak (Beirut, 11 de febrer de 1979) és una política francolibanesa. Després de ser directora dels programes de Clowns sans frontières i més endavant responsable del pol musical de Culturesfrance (que esdevingué l'Institut francès), va entrar al cabinet de Christophe Girard, adjunt a la Cultura de l'ajuntament de París, abans d'esdevenir consellera de Cultura del batlle socialista de París, Bertrand Delanoë, entre 2012 i 2014. Fou nomenada després agregada cultural a Nova York.
Al novembre del 2019, fou triada com a consellera de cultura i comunicació del president francès Emmanuel Macron. Posteriorment va ser nomenada ministra de Cultura el 20 de maig de 2022, al si del govern d'Élisabeth Borne.

## Referències

* ↑ France Ouest. «PORTRAIT. Qui est Rima Abdul-Malak, nouvelle ministre de la Culture» (article) (en français), Publicat el 20/05/2022. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «Macron presenta el seu segon govern». Vilaweb, 20-05-2022.
# Thierry Courvoisier

Thierry Courvoisier (23 de març de 1953) és un astrònom suís. És professor d'astronomia en el Departament d'Astronomia de la Universitat de Ginebra i director de l'ISDC, Centre de Dades per a l'Astrofísica. Va fer contribucions pioneres en la investigació sobre els quàsars i els fluxos d'acreció, més notablement en la 3C 273. El professor Courvoisier és el president de la Societat Astronòmica Europea (EAS), president de l'Acadèmia Suïssa de Ciències Naturals (SCNAT), i editor en cap de la revista "The Astronomy and Astrophysics Review". Ha estat ensenyant cursos d'astrofísica d'alta energia a la Universitat de Ginebra des del principis de 1990. Thierry és un mariner entusiasta i va creuar l'Atlàntic dues vegades amb el seu vaixell Ceres.

## Referències

* 1 2 3 4 High Energy Astrophysics
* ↑ Thierry Courvoisier, astrophysicien Arxivat 2015-04-24 a Wayback Machine. (francès)
# Rose Nathike Lokonyen

Rose Nathike Lokonyen (24 de febrer de 1995, Sudan del Sud) és una atleta de Sudan del Sud, però que viu com a refugiada a Kenya. Participa en la prova dels 800 metres femenins als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016. Va participar formant part de l'Equip Olímpic d'Atletes Refugiats, i va portar la bandera d'esta delegació durant la cerimònia d'obertura.

## Referències

* ↑ «Rose Nathike LOKONYEN» (en espanyol). Rio2016.com. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2016. [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ «Atleta de Sudán del Sur portará la bandera del equipo de los Refugiados en Rio 2016» (en espanyol). Rio2016.com. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2016. [Consulta: 11 agost 2016].
# Revilla de Collazos

Revilla de Collazos és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolución demográfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 117 | 103 | 83 | 79 |
# The Alphabet Killer

The Alphabet Killer és un thriller estatunidenc dirigit per Rob Schmidt, estrenat el 2009. Aquesta pel·lícula és basada en una història real. Aquesta pel·lícula va ser rodada a Rochester a l'estat de Nova York.

## Argument

Megan, una jove inspector de policia, és obsessionada per la violació i l'homicidi de la jove Alice Carla Castillo a la ciutat de Churchville. El seu fracàs en trobar l'assassí la porta a una depressió ansiosa. Dos anys més tard, surt d'un asil psiquiàtric com el fantasma d'ella mateixa. Quan l'assassí ataca de nou i mata la petita Wendy Walsh, Megan torna investigant, determinada a dur el culpable davant de la justícia. Ni tan sols la seva depressió psiquiàtrica no li impedeix mantenir-se en la seva missió, una missió que la portarà sobre negres camins sembrats d'al·lucinacions, de perill i de mort…

## Repartiment

* Eliza Dushku: Megan Paige
* Cary Elwes: Kenneth Shine
* Timothy Hutton: Richard Ledge
* Tom Malloy: Stephen Harper
* Michael Ironside: Nathan Norcross
* Bill Moseley: Carl Tanner
* Carl Lumbly: Dr. Ellis Parks

## Referències

* ↑ «The alphabet killer». The New York Times.

## Enllaços externs

* The Alphabet Killer - Lloc web oficial
* Argument + fotos de la pel·lícula