OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gilós

El gilós és un dels personatges que apareixen esmentats sobretot a les albes, gènere pertanyent a la literatura trobadoresca que consisteix a expressar els laments dels amants perquè arriba l'alba i s'hauran de separar. Els altres personatges que hi surten són, a part del mateix trobador i la midons, el gaita (guaita, en occità), amic del trobador, que ha estat tota la nit vigilant que no arribi el gilós (gelós, en occità) i sorprengui els amants. El gilós és, indefectiblement, el marit de la midons. El darrer personatge que apareix en aquesta convenció literària és el dels lauzangiers, persones tafaneres que s'han assabentat del que ha passat i ho poden anar a explicar al gilós. Aquests darrers són temuts pel trobador i per la dama amb qui ha estat.

## Bibliografia

* RIQUER, Martí de. Guillem de Berguedà. L'Espluga de Francolí: Abadia de Poblet, 1971
* RIQUER, Martí de. Història de la literatura catalana. Part antiga. Barcelona: Ariel, 1964
* RIQUER, Martí de. Literatura catalana medieval. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. Delegació de Serveis de Cultura, 1972
* RIQUER, Martí de. La poesia de los trovadores. Madrid: Espasa y Calpe, 2002
* RIQUER, Martí de. Resumen de literatura provenzal trovadoresca. Barcelona: Seix Barral, 1948
* RIQUER, Martí de. El Trovador Cerverí de Girona. Barcelona: Imprenta Elzeviriana y Librería Camí, 1946
* RIQUER, Martí de. Los Trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1989-1992
* RIQUER, Martí de. Vida y amores de los trovadores y sus damas. Barcelona: Acantilado, 2004
* RIQUER, Martí de. Vidas y retratos de trovadores. Barcelona: Círculo de lectores, 1995.
# Glottiphyllum nelii

Glottiphyllum nelii (no s'ha de confondre amb el nom semblant Glottiphyllum neilii) és una espècie de planta suculenta, de la família de les aïzoàcies (Aizoaceae).

## Descripció

Glottiphyllum nelii és una petita planta suculenta perennifòlia de petita grandària que pot arribar a fer els 6 cm d'alçada. Les fulles són brillants, verdes i dístiques (disposades en dues files paral·leles), amb puntes llises i arrodonides. Tenen rizomes. Les flors són grogues amb pètals estrets, a vegades perfumades, de fins a 5 cm de diàmetre. Aquesta espècie té sovint línies cel·lulars translúcides, al llarg dels marges i la quilla de les seves fulles. Aquest caràcter sovint es pot utilitzar per identificar G. nelii. La càpsula de la llavor té 8 o menys lòculs, vàlvules altes (més de 3 mm) i una base gruixuda, angular i cònica. Després que s'hagi assecat, la càpsula aviat cau de la planta.
S'assembla al seu parent més proper Glottiphyllum oligocarpum, en la seva forma general, però les seves fulles són brillants i no tenen cap cobertura blanca cerosa.

## Distribució i hàbitat

Glottiphyllum nelii és autòcton de la regió àrida del Gran Karoo, entre les províncies sud-africanes del Cap Occidental i Oriental,
En el seu hàbitat creix entre els 780 i els 1100 m; es troba en sòls argilosos, sovint a l'abric dels arbustos; en un cinturó est-oest, al nord de la serralada de Swartberg.

## Taxonomia

Glottiphyllum nelii va ser descrit per Martin Heinrich Gustav Schwantes i publicat a Möller's Deutsche Gärtn.-Zeitung 1928. xliii. 92, a l'any 1928.

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos =fulla).
nelii: epítet atorgat en honor del botànic sud-africà Gert Cornelius Nel (1885-1950), prolífic col·leccionista de plantes i especialista en cactus, professor de botànica a la Universitat Stellenbosch 1921-1950.

### Sinonímia

* Glottiphyllum pallens L.Bolus (1933)
* Glottiphyllum pygmaeum L.Bolus (1933)

## Referències

* 1 2 3 «Glottiphyllum nelii». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana. [Consulta: 30 novembre 2021].
* ↑ Heidrun E.K. Hartmann, Horst Gölling (en anglès) A monograph on the genus Glottiphyllum (Mesembryanthema, Aizoaceae), 11, 1993.
* ↑ Burgoyne, P.M. «Glottiphyllum nelii». Red List of South African Plants, 2006. [Consulta: 30 novembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum nelii» (en anglès). Operation Wildflower. [Consulta: 30 novembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum nelii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 30 novembre 2021].
* ↑ Charters, Michael L. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants | Plant Names L-O» (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum nelii». The Plant List. [Consulta: 30 novembre 2021].
# Glotònim

Un glotònim és la paraula que s'usa per a referir-se a una llengua. Els noms reconeguts de llengües estan recollits a la Llista de codis ISO 639-3, però hi ha diverses polèmiques obertes entorn dels glotònims.
* Quan hi ha més d'un nom per al mateix idioma, com el valencià i el català.
* Quan la distinció entre llengua i dialecte no és clara.
* Quan es tracta d'una llengua de transició, un pidgin o un idioma encara no consolidat.
Pot ser un autoglotònim, terme amb què un poble designa a la seva llengua, o un heteroglotònim, terme amb què es designen les llengües d'altres pobles.

## Exemples d'idiomes amb diversos glotònims

* "castellà" i "espanyol"
* "valencià" i "català"
* "asturià" i "lleonès"
* "serbi", "croat", "bosnià" i "montenegrí"
* "neerlandès" i "flamenc"
* "romanès" i "moldau"
* "francès" i "való"
* "italià" i "cors"
* "alemany" i "alsacià"
* "rutè" i "ucraïnès".
Són alguns exemples

## Referències

* 1 2 Junyent, M. Carme. «Glotònim». A: La diversitat lingüística: didàctica i recorregut de les llengües del món. Barcelona: Projecte GELA, 1999, pàg. 94. ISBN 84-8063-374-3.
* ↑ Vieytez, Eduardo Javier Ruiz. Minorías, inmigracion y democracia en Europa: una lectura multicultural de los derechos humanos (en castellà). Universitat de València, 2006. ISBN 978-84-8456-620-5.
# Glottiphyllum salmii

Glottiphyllum salmii és una espècie de planta suculenta que pertany a la família de les aïzoàcies (Aizoaceae).

## Descripció

Glottiphyllum salmii és una petita planta suculenta perennifòlia de petita grandària que pot arribar a fer fins als 12 cm d'alçada. Les seves fulles són grosses i suaus, disposades en parells, postrades o rastreres. Tenen rizomes. Les flors són grogues amb pètals estrets, de vegades perfumades, de fins a 5 cm de diàmetre.

## Distribució i hàbitat

Glottiphyllum salmii és endèmica de la província sud-africana del Cap Oriental, a una altitud d'entre els 950 i els 1150 metres.

## Taxonomia

Glottiphyllum salmii va ser descrit per (Haw.) N.E.Br. i publicat a The Gardeners' Chronicle & Agricultural Gazette III, 71: 9, a l'any 1922.

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos = fulla).
salmii: epítet atorgat en honor del botànic, artista botànic, horticultor i col·leccionista de plantes suculentes alemany Joseph de Salm-Reifferscheidt-Dyck (1773-1861), que va ser autor d'Hortus Dyckensis, Cacteae in horto Dyckensi cultae, Monographie generum Aloes et Mesembrianthemi, i molts catàlegs de jardineria.

### Sinonímia

* Mesembryanthemum salmii Haw. (1819) basiònim

## Referències

* ↑ «Glottiphyllum salmii» (en anglès). University of Cape Town. Libraries. [Consulta: 1r desembre 2021].
* 1 2 «Glottiphyllum salmii». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum salmii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ Michael L., Charters. «The Eponym Dictionary of Southern African Plants |Plant Names P-S» (en anglès). www.calflora.net. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum salmii». The Plant List. [Consulta: 1r desembre 2921].
# Glottiphyllum suave

Glottiphyllum suave és una espècie de planta suculenta, de la família de les aïzoàcies (Aizoaceae). És autòctona de les zones àrides del Petit Karoo occidental, al Cap Occidental, Sud-àfrica.

## Descripció

Glottiphyllum suave és una suculenta perennifòlia que fa fins a 5 cm d'alçada. Cada punt de creixement té un petit nombre de fulles compactes i carnoses, en dues fileres paral·leles i oposades (disposició de fulles dístiques). Les fulles d'aquesta espècie són gruixudes, ovalades o arrodonides-el·líptiques, i acaben en una "barbeta" lleugerament encorbada. Les fulles també tenen marges clars i una coberta cerosa pàl·lida que es pot treure fàcilment. Aquesta capa cerosa blanca dona a les fulles un to lleugerament blau grisenc. És probable que sigui una adaptació a la preferència d'hàbitat d'aquesta planta per a posicions exposades a plena llum solar. La càpsula de llavors es desintegra i cau de la planta poc després d'haver alliberat les seves llavors. Les llavors tenen papil·les llargues i de la mateixa mida.

## Distribució i hàbitat

G. suave és autòcton del Petit Karoo occidental, a l'oest de Ladismith, a la província sud-africana del Cap Occidental.
En el seu hàbitat creix entre els 800 fins als 1100 m La seva àrea de distribució s'estén des de la zona d'Anysberg a l'oest fins a l'est fins a prop de Vanwyksdorp. En aquesta regió, sol créixer exposat, a ple sol. En gran part de la seva àrea de distribució, es troba conjuntament amb el seu parent comú Glottiphyllum depressum (que sol créixer a l'abric dels arbustos). Al sud de la seva àrea de distribució, se solapa amb l'àrea de distribució de Glottiphyllum fergusoniae, i a l'est de la seva àrea de distribució, amb Glottiphyllum surrectum.

## Taxonomia

Glottiphyllum suave va ser descrita per N.E.Brown i publicat a Mem. Bot. Surv. South Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2), a l'any 1987.

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos =fulla).
suave: epítet llati que significa "suau, agradable".

### Sinonímia

* Glottiphyllum herrei L.Bolus

## Referències

* 1 2 3 «Glottiphyllum suave». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana.
* ↑ Heidrun E.K. Hartmann, Horst Gölling (en anglès) A monograph on the genus Glottiphyllum (Mesembryanthema, Aizoaceae), 11, 1993.
* ↑ «Glottiphyllum suave» (en anglès). Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum suave». The Plant List. [Consulta: 22 novembre 2021].
# GAZ-21

El GAZ-21 "Volga" (ГАЗ-21 «Волга») fou un automòbil produït pel fabricant d'automòbils russo-soviètic GAZ entre els anys 1956 i 1970. Aquest fou el primer model de la GAZ en emprar la denominació comercial "Volga" i fou desenvolupat a principis de la dècada del 1950. Els GAZ-21 foren construïts amb una suspensió alta, diferent a l'estil i suspensió rebaixada comuns als automòbils similars de la resta d'Europa i els EUA, una suspensió forta, un motor resistent i durable i una protecció contra el rovell no coneguda en aquella època.
Hi hagueren tres generacions del GAZ-21, distinguibles principalment pel disseny de la graella frontal. La primera generació (1956-1958), coneguda com l'"Estrela", duia una graella de tres barres cromades amb un medalló amb una estrela en relleu al centre. Les unitats de la segona generació (1959-1962), conegudes com el "Tauró", duia una graella de 16 línies verticals metàl·liques amb el color de la carrosseria. Finalment, la tercera generació (1962-1970), coneguda com la "Balena", duia una graella cromada de 34 varilles verticals.
El GAZ-21 estava en línia amb l'estil dels automòbils estadounidencs de l'època quan va ser presentat, incorporant equipament aleshores considerat de luxe com ara seients davanters reclinables, mistera, calefacció, rentaparabrises i ràdio de tres bandes.
Hi existiren diversos models derivats d'aquest: el GAZ-22 (familiar) i el GAZ-23 (amb motor V8, exclusiu per a les forces d'ordre). Quan la marca deixà de produir la gama sis cilindres l'any 1959, el GAZ-21 va esdevindre el model més gran i luxós a la venda per a particulars a l'URSS. Tot i això, el seu elevat preu el feia impossible per a la majoria de la població i només es produïren 639.478 unitats en total.

## Referències

* ↑ Gloor, Roger. Alle Autos der 50er Jahre 1945 – 1960. 1. Stuttgart: Motorbuch Verlag, 2007. ISBN 978-3-613-02808-1.
* ↑ Tverdiukova, Elena «"Стиляга" с волнистой обивкой: "Волга" ГАЗ-21 на экспорт» (en rus). Rossiyskaya Gazeta. Federal State Budgetary Institution, 11-02-2015.

## Enllaços externs

* https://drives.today/articles/263/retro/1969-gaz-m-21-volga/glen-waddington.html
* http://www.retro-volga.ru
* http://www.gaz21.com
* http://www.volga.nl
* http://www.gaz21.fi
# Gens Hèlvia

La gens Hèlvia (en llatí Helvia gens) va ser una gens romana d'origen plebeu que es menciona als Fasti quan parla de l'ovació concedida a Marc Helvi Blasió l'any 195 aC.
Va sortir de l'obscuritat quan Publi Helvi Pèrtinax va ser emperador l'any 193. Durant la república la gens va usar els cognoms Blasió, Cinna i Mància.
Entre els que no van usar cap cognom especial cal esmentar:
* Gneu Helvi (tribú), militar romà
* Gai Helvi (pretor), magistrat romà.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/390?q1=Grania&view=image&size=100Smith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 380. ]
* ↑ «The Project Gutenberg eBook of The Student's Companion to Latin Authors, by George Middleton and Thomas R. Mills.». [Consulta: 13 abril 2019].
# Gens Júnia

Júnia va ser una de les principals gens romanes, originalment patrícia i després plebea.
El primer que va ser cònsol va ser Luci Juni Brutus, emparentat amb els Tarquinis i per això se'l suposa de família patrícia, però després d'ell i dels seus fills, els descendents van ser plebeus. Van utilitzar els cognoms Juni Brutus (Brutus), Bubulc (Bubulcus), Gracà (Gracchanus), Norbà (Norbanus), Paciec (Paciaecus), Pen (Pennus), Pera, Pul·le (Pullus), i Silà (Silanus). Molt pocs apareixen esmentats sense cap cognom especial. A l'imperi van agafar altres cognoms.
* Quint Juni, tribú de la plebs el 315 aC.
* Dècim Juni, militar romà.
* Tit Juni, aspirant a tribú de la plebs.
* Gai Juni, edil curul i jutge.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 658.
# Georges Mager

Georges Mager (Tourcoing, 7 de novembre de 1884 - Housatonic, 20 de setembre de 1950) fou un músic francès i trompeta principal amb l'Orquestra Simfònica de Boston des de 1919 fins a la seva mort el 1950.
Va ser un reconegut trompetista a París abans de la Primera Guerra Mundial, tocant a l'Òpera de París, els concerts. Lamoureux i els concerts de la Societat del Conservatori. També va tenir una carrera alternativa com a cantant al duo amb la seva dona Claire, una coneguda soprano, i havia esperat a una carrera d'òpera. Després de servir a l'exèrcit francès durant la guerra, va arribar a Amèrica com a solista flugelhorn amb la Banda de la Guardia Republicana i es va dedicar a tocar a la Simfonia de Boston, primer com a violista, ja que no hi havia cap vacant per a trompeta, compartint estand amb Arthur Fiedler.
Va assumir la primera posició de trompeta el 1920. Format a França, va ser estudiant de J. Mellet (estudiant de Jean-Baptiste Arban) al Conservatori de París. Va ser defensor de l'ús de la trompeta C com a instrument orquestral i va tenir una gran influència en el seu desenvolupament i acceptació a Amèrica, treballant sobretot amb Vincent Bach. També va ser el primer trompetista a Amèrica a interpretar el Concerto de Brandenburg a Bach en la alta tesitura original. Mager estava a la facultat del Conservatori de Nova Anglaterra i va ser professor d'alguns dels trompetistes més influents de mitjan segle xx, inclòs Adolph Herseth (que es va convertir en trompeta principal de l'Orquestra Simfònica de Chicago), Roger Voisin (que va substituir a Mager com a trompeta principal de l'Orquestra Simfònica de Boston el 1950, Bernard Adelstein (que es va convertir en trompeta principal de l'Orquestra de Cleveland), Irving Sarin (que es va convertir en trompeta principal de l'Orquestra Simfònica de Pittsburgh i un respectat professor per si mateix, i Renold Schilke (que es va incorporar a la secció de trompeta de l'Orquestra Simfònica de Chicago i més tard es va convertir en un important fabricant de trompetes). També va ser professor del trompetista de jazz Leon Merian.
Mager també va fer importants contribucions a la literatura trompeta a través de diverses edicions de solistes francesos, entre ells de Guillaume Balay peça Petit Concertant, Henri Dallier, Fete Joyeuse, i Georges Hue Només d'Concert. Es troben a "Nou solos de concert" publicats per Southern Music Co (abans Andraud).

## Referències

* ↑ Hempley, Roy & Lehrer, Doug, A LA VOLTA DEL SALÓ DE CONCERT L'EVOLUCIÓ DELS TRUMPETS C BAD STRADIVARIUS, 2011 a http://www.bachbrass.com/bachology/article.php?uid=12 Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine. Arxivat el 27 de setembre de 2011 a es va recuperar la màquina Wayback el 26 d'agost de 2011
# Glenwood Landing

Glenwood Landing és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 3.541 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glenwood Landing tenia 3.541 habitants, 1.262 habitatges, i 1.009 famílies. La densitat de població era de 1.395,1 habitants per km².
Dels 1.262 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,1% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 17% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 78.341 $ i la renda mediana per família de 90.784 $. Els homes tenien una renda mediana de 68.939 $ mentre que les dones 35.833 $. La renda per capita de la població era de 33.689 $. Entorn de l'1% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glenwood Landing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glenwood Landing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Georges Millardet

Georges Millardet (Bordeus, 15 d'octubre de 1876 – París, 19 de setembre de 1953) fou un romanista francès, especialitzat en l'occità (particularment en el gascó) i en la dialectologia.

## Vida

Millardet va estudiar a Bordeus amb Édouard Bourciez i feu l'examen d'agregació, convertint-se en professor d'institut. El 1910 va defensar a París les dues tesis sobre dialectologia gascona Étude de dialectologie landaise (que es va publicar en dos volums amb el títol de Petit atlas linguistique d'une région des Landes. Contribution à la dialectologie gasconne, Tolosa 1910, i Études de dialectologie landaise Le développement des phonèmes additionnels, Tolosa 1910, reeditada Nova York 1971), i amb l'edició Recueil de textes des anciens dialectes landais (Paris 1910).
Des de 1911 va ser professor a la Universitat de Montpeller i des de 1933 fins a la jubilació el 1947 a la Universitat de la Sorbona. Precisament a la Universitat de Montpeller fou professor de Joan Coromines; l'estada a Montpeller fou una fita important en la vida de Coromines.
La seva obra Linguistique et dialectologie romanes. Problèmes et méthodes (París 1923) s'insereix en el debat metodològic al voltant de les tesis sobre la geografia lingüística de Jules Gilliéron.
Des de 1921 fou membre corresponent de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Obra

* Petit atlas linguistique d'une région des Landes. Contribution à la dialectologie gasconne. Tolosa, 1910
* Études de dialectologie landaise Le développement des phonèmes additionnels. Tolosa, 1910, reeditada Nova York 1971
* Recueil de textes des anciens dialectes landais. París 1910
* Linguistique et dialectologie romanes. Problèmes et méthodes. París 1923 (reeditada a Ginebra 1977)
* (editor) Le Roman de Flamenca. Poitiers 1934, París 1937

## Referències

* ↑ Vegeu Joan Coromines i la Filologia Romànica (Teresa Cabré et al. (ed), Barcelona UAB, 2008), particularment p. 65 i següents
* ↑ Vegeu Swiggers 2009.

## Bibliografia

* Albert Dauzat: "Georges Millardet", in: Le Français moderne 1953, pàg. 245
* "Georges Millardet (1876-1953)", in: Bulletin trimestriel de la Société des langues néo-latines 120-127, pàg. 53
* Christophe Charle, Les Professeurs de la Faculté des lettres de Paris, París 1986
* Pierre Swiggers: "Dialectologie et méthodologie de la linguistique. Georges Millardet et la Revue des Langues Romanes", in: Revue des langues romanes 105, 2001, pàg. 517-535
* Pierre Swiggers in: Peter Lauwers et al., Géographie linguistique et biologie du langage. Autour de Jules Gilliéron, Lovaina 2002, pàg. 167-187
* Pierre Swiggers, "Linguistique et dialectologie romanes: l'apport de Georges Millardet", in: Dacoromania, serie nouă, XIV, 2009, nr. 1, Cluj-Napoca, pàg. 11–24
* «Georges Millardet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Goa Su-Raj Party

El Goa Su-Raj Party (Goa Good Governance Party, literalment en català “partit del bon govern de Goa”) és un partit polític de l'Índia a l'estat de Goa. No té representació al parlament de l'estat. La seva bandera és de color blau clar amb l'emblema del partit en blanc al centre; l'emblema és un far.

## Enllaços externs

* Estatuts del partit Arxivat 2006-05-04 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Goa General Elections 2019, Latest News & Live Updates, Parliamentary Constituencies» (en anglès). Maps of India, 2019. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Goa Lok Sabha Election Results Live Update 2019, 2014, 2009 - List of Winning MPs | Parliamentary Constituencies» (en anglès). Elections.in, 2019. [Consulta: 26 gener 2020].