OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roland Wilson

Roland Wilson (26 de juny de 1951) és un cantant britànic i director d'orquestra amb seu a Alemanya.
Roland Wilson originalment va estudiar trompeta al Royal College of Music, de Londres, a continuació, s'especialitza en la corneta barroca. Després de traslladar-se a Alemanya, va treballar com a solista per a altres conjunts, per exemple al costat del company cornetista Bruce Dickey, a l'enregistrament de març de 1985 de l'Heinrich Schütz Opus Ultimum amb el "Hilliard Ensemble" i "Knabenchor Hannover" per a EMI.
El 1976 va fundar "Musica Fiata", un conjunt especialitzat en música barroca de vent. Primeres gravacions importants de musica FIATA donaven suport "Kammerchor Stuttgart" duta a terme per Frieder Bernius a Heinrich Schütz Symphoniae Sacrae III, els oratori Nadal i Resurrecció i Psalmen Davids, i de Monteverdi Vespres de la beata Verge; a partir 1989-1991, Wilson van ampliar "Musica Fiata" per incloure "La Capella Ducale", un cor. "Musica Fiata" ha enregistrat per a DHM, Sony Vivarte, Glissando i CPO.
Wilson no és l'únic cornetista que ha fundat el seu propi conjunt; Jean Tubéry dirigeix La Fenice, Arno Paduch dirigeix el "Johann Rosenmüller Ensemble", Bruce Dickey i el trombonista Charles Toet dirigeixen el "Concerto Palatino".
Wilson parla regularment en simposis i escriu sobre la construcció d'instruments de vent primerencs, la pràctica d'interpretació i el to històric.

## Enregistraments destacats

* Johann Schelle: Actus Musicus auf Wey-Nachten Gundula Anders (soprano), Andreas Scholl (alt), Wilfried Jochens (tenor), Harry van der Kamp (baix). Música Fiata, Roland Wilson. DHM.

## Referències

* ↑ entrevista al Historic Brass Society Newsletter, número 1, 2001
* ↑ Inici". Musicafiata.com. Consultat l'11 d'agost de 2020
* ↑ Discografia". Musicafiata.com. Consultat l'11 d'agost de 2020.
* ↑ Bruce Haynes, A History of Performing Pitch: The Story of "A", 2002, pàg. 104, Scarecrow Press, ISBN 978-0810841857
# Anzou

Anzou (en àrab أنزو, Anzū; en amazic ⴰⵏⵣⵓ) és una comuna rural de la província d'Azilal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.429 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Diverticle de Meckel

El diverticle de Meckel, un diverticle verdader i congènit, és una lleu protuberància de l'intestí prim present al naixement i un vestigi del conducte omfalomesentèric (també anomenat conducte vitel·lí). És la malformació més comuna del tracte gastrointestinal i és present en aproximadament el 2% de la població, essent els homes els que presenten símptomes amb més freqüència.
El diverticle de Meckel va ser descrit per primera vegada per Fabricius Hildanus al segle XVI i més tard va rebre el nom de Johann Friedrich Meckel, que va descriure l'origen embriològic d'aquest tipus de diverticle el 1809.

## Referències

* ↑ «Imaging manifestations of Meckel's diverticulum». AJR Am J Roentgenol, 189, 1, 01-07-2007, pàg. 81–8. DOI: 10.2214/AJR.06.1257. PMID: 17579156.
* ↑ Meckel's diverticulum a Who Named It
* ↑ J. F. Meckel. Über die Divertikel am Darmkanal. Archiv für die Physiologie, Halle, 1809, 9: 421–453.
# Aphyosemion gabunense

Aphyosemion gabunense és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Gabon.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion gabunense» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. 1975. Contribution to the knowledge of the Cyprinodonts of Gabon, with the description of four new species and one new subspecies of the genus Aphyosemion Myers. Brit. Killifish Assoc., Killi News (Separate) Juny de 1975: 1-20.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Saint-André

«Saint-André» té aquests significats:
* Saint-André (francès) o Sant Andreu de Sureda (català)
* Saint-André (illa de la Reunió)
* Saint-André (Dalhem), municipi de Bèlgica
* Saint-André (Savoia)
* Saint-André-de-Boëge
* Saint-André-de-Chalencon
* Saint-André-d'Huiriat
* Saint-André-de-la-Marche
* Saint-André-de-Briouze
* Saint-André-de-Messei
* Saint-André-de-Lidon
* Saint-André-de-Corcy
* Saint-André-de-Bâgé
* Saint-André-d'Apchon
* Saint-André-d'Hébertot
* Saint-André-de-Cruzières
* Saint-André-de-l'Épine
* Saint-André-de-l'Eure
* Saint-André-des-Eaux (Costes del Nord)
* Saint-André-des-Eaux (Loira Atlàntic)
* Saint-André-en-Barrois
* Saint-André-de-Bohon
* Saint-André-en-Bresse
* Saint-André-en-Morvan
* Saint-André-en-Terre-Plaine
* Saint-André-en-Royans
* Saint-André-en-Vivarais
* Saint-André-Farivillers
* Saint-André-Goule-d'Oie
* Saint-André-Lachamp
* Saint-André-le-Bouchoux
* Saint-André-le-Coq
* Saint-André-la-Côte
* Saint-André-le-Désert
* Saint-André-le-Gaz
* Saint-André-le-Puy
* Saint-André-les-Vergers
* Saint-André-lez-Lille
* Saint-André-sur-Cailly
* Saint-André-sur-Orne
* Saint-André-sur-Sèvre
* Saint-André-sur-Vieux-Jonc
* Saint-André-Treize-Voies
* Antey-Saint-André
* Cantó de La Côte-Saint-André
* Cantó de Saint-André-de-l'Eure
* Cantó de Saint-André-3
* Cantó de Saint-André-1
* Cantó de Saint-André-2
* Cantó de Cléry-Saint-André
* Gouy-Saint-André
* Louzac-Saint-André
* Cléry-Saint-André
* La Chapelle-Saint-André
* La Côte-Saint-André
* Le Roc-Saint-André
* Tramont-Saint-André
# Antonio Praena

Frai Antonio Praena Segura O.P. (1973, Purullena, Granada, Espanya) és un frare dominic i poeta espanyol.
Ha publicat els llibres Humo verde (accèssit premi de poesia iberoamericana Víctor Jara 2003), Poemas para mi hermana (accèssit premi Adonáis 2006), Actas de amor (premi nacional de poesia José Hierro 2011), Yo he querido ser grúa muchas veces (Premi Tiflos 2013. Visor) i Historia de un alma (premi de poesia Jaime Gil de Biedma 2017 i premi Andalusia de la Crítica 2018). Els seus poemes han estat traduïts al francès, grec, italià, anglès i polonès.
Actualment és professor a la Facultat de Teologia Sant Vicent Ferrer de València des del 2001. Hi combina la seva docència i la seva investigació amb seminaris i opcionals sobre la relació entre teologia, cinema, poesia i art contemporanis. Professor de Domuni (Universitat Francesa associada a la Pontifícia Universitat Sant Tomàs d'Aquino de Roma) a la secció espanyola. Ha publicat obres de reflexió filosòfica, estètica i teològica, així com tot d'articles especialitzats.

## Premis

* Accèssit del certamen de poesia iberoamericana Víctor Jara pel llibre Humo verde
* Accèsit del premi Adonáis 2006 pel llibre Poemas para mi hermana
* Premi Nacional de Poesia José Hierro 2011 pel llibre Actos de amor
* Premi Tiflos de Poesia 2013 pel llibre Yo he querido ser grúa muchas veces
* Premi de poesia Jaime Gil de Biedma 2017 pel llibre Historia de un alma
* Premi Andalusia de la Crítica 2018
   «A la modalitat de poesia, el jurat ha seleccionat 'Historia de un alma' de Antonio Praena "per entendre que il·luminat per Sant Joan de la Creu, aspiració a la qual aspiren els pocs poetes neomístics, Praena aconsegueix construir un discurs líric impecable, ple de sonoritat i contrasts, barreja ben forjada de fons i de forma". Els membres destaquen que "en aquesta intensitat no hi falten els temes més obscurs: la prostitució, el proxenetisme, les drogues" i celebren que en el seu llenguatge, que qualifiquen com equilibrat, "s'hi combinen els més àlgids recursos lèxics amb l'argot del carrer". "Heterodox i fins subversiu, a Historia de un alma s'hi reflecteix la realitat d'una societat empentada per la manca d'il·lusions, d'ideals i de creences, cosa que contraresta amb l'egolatria, el sexe, l'evasió, el luxe o l'absència absoluta de consciència. Estem davant la radiografia descarnada d'una societat que renuncia a la veritat, a la bondat i a la bellesa per investir-se d'hipocresia, materialitat i negligència", asseguren a la conclusió». «Ideal», 7 de març de 2018

## Obra poètica

* Humo verde. Amarú edicions, Salamanca 2003
* Poemas para mi hermana. RIALP, Madrid 2006
* Actos de amor. Ed. Universitat Popular José Hierro, Madrid 2011
* Yo he querido ser grúa muchas veces. Visor, Madrid 2013
* Historia de un alma. Visor, Madrid 2017

## Referències

* ↑ «Los granadinos Antonio Praena y Alejandro Pedregosa, premios Andalucía de la Crítica» (en castellà). , 17-03-2018 [Consulta: 17 març 2018].
# Saint-Amour (pel·lícula)

Saint-Amour és una pel·lícula franco-belga de comèdia dirigida per Benoît Delépine i Gustave Kervern.

## Argument

Com cada any, Bruno, un pagès una mica centrat en la beguda, i el seu pare Jean, ramader, participen a la Mostra Agrícola. Tot i que en Jean li agradaria que Bruno es fes càrrec del negoci familiar, només pensa en ofegar el seu malestar en l'alcohol a través d'una ruta del vi improvisada a la sala d'estar. Desitjant retrobar-se amb Bruno després de la recent mort de la seva dona, Jean ofereix aleshores al seu fill que fes aquesta ruta del vi. Acompanyats per un misteriós taxista anomenat Mike, els dos homes marxen una setmana per les carreteres de França...

## Repartiment

* Gérard Depardieu com Jean
* Benoît Poelvoorde com Bruno
* Céline Sallette com Venus.
* Vincent Lacoste com Mike.
* Chiara Mastroianni
* Ana Girardot
* Andréa Ferréol
* Michel Houellebecq
* Izïa Higelin
* Gustave Kervern
* Ovidie com l'Agent immobiliari.
* Solène Rigot
* Xavier Mathieu
* Yvonne Gradelet

## Rodatge

Per a la pel·lícula, els directors Gustave Kervern i Benoît Delépine van instal·lar les seves càmeres en unes precioses vinyes franceses situades al Llenguadoc, Bordeus, Beaujolais, País del Loira i la regió Roine-Alps.
Part de la pel·lícula també es va rodar al Salon de l'agriculture. Per tant, Gérard Depardieu i Benoît Poelvoorde van haver de comparèixer a darrera hora perquè van ser ràpidament reconeguts i la gent s'hi va acostar inevitablement.
Durant el rodatge, Benoît Poelvoorde no va dubtar a beure vi autèntic per a certes seqüències importants, especialment durant les escenes rodades durant el Saló Agrícola, com relata Benoît Delépine: "Hauríeu de saber que aquesta escena, com la de les "deu etapes de l'alcohol", Benoît la va interpretar molt Actors Studio. De totes maneres, no era suc de raïm el que estava bevent. I veiem a la imatge que Gustave Kervern li xiuxiueja els seus diàlegs tant que té por que no ho aconsegueixi.".

## Referències

* ↑ «Saint Amour avec Depardieu et Poelvoorde : Vincent Lacoste et plein de filles aussi au casting - News films Tournages - AlloCiné». Allocine.fr, 18-06-2015. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ «Saint-Amour-Bellevue | Saint-Amour: les dernières scènes Ã tourner dans le Beaujolais». Lejsl.com, 27-05-2015. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ «Depardieu et Poelvoorde tournent "Saint-Amour", un road-movie grand cru de Kervern-Delépine» (en francès). Culturebox.francetvinfo.fr, 18-06-2015. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ Thomas Baurez «Vidéoclub - Saint-Amour». Studio Ciné Live n°81, Juillet-août 2016, pàg. 115.
* ↑ «Saint Amour». France Inter.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Anandita

L'anandita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les miques. Va rebre el seu nom l'any 1967 per D. B. Pattiaratchi, Esko Saari i Thure Georg Sahama en honor d'Ananda Kentish Coomaraswamy (1877-1947), el primer director del Mineral Survey of Ceylan.

## Característiques

L'anandita és un silicat de fórmula química (Ba,K)(Fe$^{2+}$,Mg)₃((Si,Al,Fe)₄O$_{10}$)(S,OH)₂. És un inusual membre del grup de les miques que conté sofre, amb tres politips coneguts: anandita-2M1, anandita-1 M, i anandita-2O. Tots els politips d'anandita s'assemblen entre si: miques de color negre, gairebé opaques. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'anandita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Wilagedera, a la província del nord-est de Sri Lanka. També ha estat trobada a diversos indrets dels Estats Units: Sterling Hill (Nova Jersey), Trumbull Peak (comtat de Mariposa, Califòrnia) i Big Creek (comtat de Fresno, Califòrnia).

## Referències

* ↑ «Anandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r agost 2016].
# Salines de Vilanova de la Sal

Les Salines de Vilanova de la Sal és una obra de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Les salines estan situades al costat de ja carretera LV9045, que uneix el poble de Vilanova de la Sal amb l'estació de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya i el pantà de Camarasa. A 1,7 km de Vilanova de la Sal i a uns dos del nucli antic de Privà.
S'accedeix a les salines des d'un camí que travessa el salt del barranc per on marxa l'aigua salada sobrant del procés d'obtenció de la sal. Les salines ocupen un espai d'uns 3.000 m². Trobem les casetes per emmagatzemar la sal i la que cobreix la sínia de fusta on hi ha el pou d'aigua salada. Aquest edifici es troba en molt mal estat de conservació, ha sofert reparacions al llarg del temps emprant materials diversos. Aquestes casetes -construïdes amb pedra amb arrebossat al damunt i teulades a doble vessant amb bigam de fusta- estan força malmeses i necessiten ser restaurades.
Les basses o eres on s'evaporava l'aigua fins a obtenir la sal estan disposades de forma esglaonada. S'hi dipositaven uns pocs centímetres d'aigua salada que es deixava evaporar i posteriorment es recollia la sal. Aquestes basses han patit transformacions i només en algunes es conserva la base feta amb grans lloses de pedra.
Les salines de Vilanova de la Sal van deixar de funcionar a finals de la dècada de 1970. Actualment les salines estan en un mal estat de conservació tant estructuralment com arquitectònicament. Aquest indret va quedar abandonat entre finals dels anys 70.

## Història

No sé sap des de quan existeixen les salines de Vilanova de la Sal. El primer document on apareix una possible referència és del 2 de juliol del 1035, on apareix una fita del salí amb el nom de Monte Salabro, prop de la font de Almahaleve (actual font de Privà o també anomenada de Masaleu) Hi ha un pergamí a l'Arxiu de la Corona d'Aragó que data del 1784 en el qual apareix un dibuix d'aquestes salines; també s'ha localitzat un inventari fet pel ministeri d'hisenda espanyol l'any 1853. Però es creu que aquestes salines podien haver estat explotades ja en època del baix imperi romà.
Durant el segle XX les salines van ser explotades per part de propietaris privats i se n'extreia un volum considerable.
Després d'un llarg període d'abandonament a finals de la dècada de 1970, s'ha fet treballs de neteja i adequació per poder visitar l'indret. Actualment les salines són propietat de l'Associació Catalana de Lleure formatiu (Ascalfó). Aquesta entitat ha organitzat diversos camps de treball des de l'any 2005 al 2012 amb la intenció de recuperar al màxim la instal·lació pel seu interès cultural, paisatgístic i etnològic i així fer un museu per mostrar com es produïa la sal. Des de l'any 2010 es produeix sal que es comercialitza com a sal de muntanya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Salines de Vilanova de la Sal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Monarca crestat meridional

El monarca crestat meridional (Trochocercus cyanomelas) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls del nord-oest de Zàmbia, sud-est i nord-est de la República Democràtica del Congo, Uganda, Ruanda, Burundi, centre i sud-est de Kenya i sud de Somàlia, cap al sud, a través de Tanzània, Malawi, est de Zimbabwe i Moçambic fins l'est i sud de Sud-àfrica.

## Taxonomia

Alguns autors consideren les poblacions orientals, des de Somàlia fins Tanzània oriental, com una espècie diferent:
* monarca crestat oriental - Trochocercus bivittatus Reichenow, 1879.

## Referències

* ↑ monarca crestat meridional«Monarca crestat meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ monarca crestat oriental«Monarca crestat meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Adrian (Wisconsin)

Adrian és un poble situat al comtat de Monroe a l'estat nord-americà de Wisconsin.

## Geografia

Segons l'Oficina del Cens dels Estats Units, Adrian té una superfície total de 91.41 km², de la qual 91.39 km² corresponen a terra ferma i (0.02 %) 0.02 km² és aigua.

## Demografia

Segons el cens de 2010, hi havia 762 persones residint a Adrian. La densitat de població era de 8,34 hab./km².
Dels 762 habitants, Adrian estava compost pel 97.77 % de blancs, el 0.52 % eren afroamericans, el 0.13 % eren asiàtics, el 0.26 % eren d'altres races i l'1.31 % pertanyien a dos o més races. Del total de la població el 2.62 % eren |hispans o llatins de qualsevol raça.

## Referències

* ↑ Counties, the National Association of. «How much do you know about your county?». Arxivat de l'original el 2015-10-07. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ Bureau, U. S. Census. «American FactFinder - Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-03. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «U.S. Board on Geographic Names (BGN)». [Consulta: 10 gener 2019].
# Doris Metaxa

Doris Metaxa Howard (12 de juny de 1911 – 7 de setembre de 2007) fou una jugadora de tennis francesa d'origen grec.
Va disputar dues finals del Wimbledon Championships consecutives en la modalitat de dobles femenins, aconseguint el títol en la segona ocasió.
Es va casar amb el jugador de rugbi britànic Peter Dunsmore Howard.

## Torneigs de Grand Slam
### Dobles femenins: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1931 | Wimbledon Championships | Josane Sigart | Phyllis King Dorothy Shepherd | 6−3, 3−6, 4−6 |
| Guanyadora | 1. | 1932 | Wimbledon Championships | Josane Sigart | Elizabeth Ryan Helen Jacobs | 6−4, 6−3 |
# Abellot

«Abellot» té aquests significats:
* Abellot (abella), mascle de l'abella (gènere Apis)
* Abellot o borinot (gènere Bombus)
# Angoon

Angoon és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 459 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Angoon tenia 572 habitants, 184 habitatges, i 138 famílies La densitat de població era de 9,8 habitants/km².
Dels 184 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,5% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,8% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 6,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones hi havia 110,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 115,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.861 $ i la renda mediana per família de 31.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 30.625 $. La renda per capita de la població era d'11.357 $. Aproximadament el 27% de les famílies i el 27,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Angoon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Angoon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 5 juliol 2010].
# Angophora costata

Angophora costata és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies que es distribueix pel sud d'Austràlia i Nova Gal·les del Sud. És un arbre que es troba sobre sòls sorrencs, a roques arenoses i esculls. És una espècie que s'usa per al cultiu en grans jardins. Angophora és un gènere molt proper al d'Eucalyptus i el de Corymbia, tots endèmics d'Austràlia, però difereixen en la disposició de les fulles les quals són oposades en l'espècie que ens ocupa.

## Taxonomia

Angophora costata va ser descrita per Hochreutiner, Bénédict Pierre Georges i publicada a Journal of Botany, British and Foreign 54: 62. 1916. (J. Bot.)

### Etimologia

* Angophora: nom genèric que deriva de dos mots grecs: "ango" que significa recipient o copa i "phora" que significa portar, en referència a la forma dels fruits.
* costata: epítet llatí que significa "acanalat" en referència als fruits que duen unes costelles acanalades.

## Galeria

* Tronc i escorça
* Inflorescència
* Fruits
* Detall dels fruits amb crestes

## Referències

* ↑ «Angophora costata» a EOL. Data consulta: 17 de juliol 2015.
* ↑ «Angophora costata a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2015].
* ↑ «Angophora costata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 juliol 2015].
* ↑ Australian National Botanic Gardens, Parks Australia. «Angophora costata - Growing Native Plants» (en anglès). Australian National Herbarium. [Consulta: 28 desembre 2020].
# Andermatt

Andermatt és un municipi del cantó d'Uri (Suïssa).

## Galeria

* Una vista d'Andermatt des de Nätschen mirant a l'oest a través d'Urseren cap a Hospental, just davant del Pizzo d'Orsino/Winterhorn (2661 m) i el Port de Furka (2429 m) al darrere (agost de 2007)
* L'Unteralpreuss fluint a través d'Andermatt
* Andermatt des de Pazolastock/Piz Nurschalas (2739 m) mirant a l'oest a través d'Urseren cap als Alps Bernesos amb el Finsteraarhorn (4274 m) enmig
* L'Unteralpreuss fluint a través d'Andermatt
* Andermatt d'Eduard Spelterini, ca. 1903

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Andermatt en alemany al Historical Dictionary of Switzerland (alemany)