OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Badaloní de l'Any

El Premi Badaloní de l'Any va ser guardó que atorgava la revista El Tot Badalona i la sala Sarau 08911 entre els anys 2012 i 2014 a una personalitat de la societat badalonina que, per la seva professió, afició o activitat, hagués destacat durant l'any. Els mateixos ciutadans proposaven els candidats i els votaven sent els encarregats de decidir el guanyador.
En el mes de maig de 2012, dins de les Festes de Maig, es va començar a celebrar l'entrega d'aquest premi per triar el badaloní més destacat de l'any 2011. El primer guanyador va ser Josep Valls i Plà, un veí impulsor de la conservació del Pont del Petroli. Es va imposar a Jordi Dauder i al Centre Esplai Aspirantat Sant Josep, perquè en aquesta primera edició hi havia una única categoria que aplegava tant personalitats com entitats. Va ser en la segona edició que es van crear dues categories diferenciades: una per a persones i una altra per a entitats o col·lectius. El guanyador va ser Miquel Carreras, president de la Fundació Badalona Contra el Càncer, per davant de Mireia Belmonte, Josep Carreras i Joan Giralt, mentre que l'entitat guanyadora va ser Aspanin. En l'edició celebrada el 2014, el premi badaloní de l'any ha recaigut sobre David Navarro Yudes, un ballarí de dansa clàssica de només disset anys, per davant del doctor Bonaventura Clotet i de l'activista veïnal Toni Flores. L'entitat guanyadora ha estat el Club de Rem de la ciutat.

## Premiats

| Edició | Badaloní de l'any | Finalistes | Entitat guanyadora |
| 2011 | Josep Valls i Pla, impulsor de la conservació del Pont del Petroli | Jordi Dauder i el Centre Esplai Aspirantat Sant Josep | - |
| 2012 | Miquel Carreras, president de la Fundació Badalona Contra el Càncer | Mireia Belmonte, Josep Carreras i Joan Giralt | Aspanin |
| 2013 | David Navarro Yudes, ballarí de dansa clàssica | Bonaventura Clotet i Toni Flores | Club de Rem Badalona |

## Referències

* 1 2 «Los ciudadanos de Badalona escogen al 'Badaloní de l'any'» (en castellà). La Vanguardia, 14-05-2012.
* ↑ «Josep Valls és proclamat badaloní de l'any 2011». Badanotis, 20-05-2012.
* ↑ «Ya se puede proponer al 'Badaloní de l'any' 2012» (en castellà). La Vanguardia, 18-04-2013.
* ↑ «Miquel Carreras s'emporta el guardó a Badaloní de l'Any i Aspanin a entitat de l'Any». El Tot Badalona, 28-05-2013 [Consulta: 23 agost 2013].
* ↑ «El ballarí David Navarro s'emporta el títol de Badaloní de l'Any i el Club de Rem l'Entitat de l'Any». El TOT Badalona, 05-06-2014 [Consulta: 6 juny 2014]. Arxivat 11 de juny 2014 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Premi Badaloní de l'Any - Lloc web oficial
# Dalmau Climent de Rocabertí

Dalmau Climent de Rocabertí (segle xv) era germà del vescomte Jofre VII de Rocabertí i fou l'únic familiar que donà li donà suport, lluitant contra els seus parents els Rocabertí de Cabrenys i fins i tot contra el seu germanastre Martí Joan de Rocabertí durant la Guerra Civil (1462-1472).
Per a ell li va ser assignada la carrera eclesiàstica i fou canonge de Girona i abat de Bellcaire d'Empordà. Quan el seu germà Jofre va caure presoner després de la batalla de Calaf (1465) anà a Peralada per ajudar la vescomtessa Joana de Castro en el govern del vescomtat i protegir els seus nebots. En la Capitulació de Peralada de 1472 (tractat de pau entre el rei Joan II i el vescomte Jofre), Dalmau Climent apareix com a rebel, però s'acorda que sigui restituït a l'obediència del rei a canvi de manteniment dels seus càrrecs, de la mateixa manera que ho fou l'abat de Sant Quirze de Colera Galceran de Montpalau Samasó.

## Referències

* 1 2 [...] el seu germà, Dalmau Climent, abat de Bellcaire, administraren el vescomtat i servaren obediència a la generalitat.[...] a «Dalmau Climent de Rocabertí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Negre Pastell, Pelai «El Castillo de Requesens» (en castellà). Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, vol.9, 1954, p.48 [Consulta: 23 maig 2014].
# Premnis

Premnis fou una ciutat de Núbia a uns 20 km al sud de la Primera cascada del Nil, a la riba dreta.
Vers el 25 aC el rei de Mèroe, que ara tornava a residir a Napata, va intentar conquerir la part sud d'Egipte i va ocupar Elefantina i Siene, però fou rebutjat pel cap militar romà Petronius que va ocupar Dakka i Premnis (vers el 24 aC) i va entrar a Napata uns mesos després (vers 23 aC). La reina Candaces (Kandako, modern Candida) o Amanirenes va demanar un tractat de pau que li fou refusat i els romans es van emportar milers d'esclaus i botí. Finalment, la reina va apel·lar per la pau a Cèsar August, que li va concedir vers el 21 aC i es va establir la frontera, i el regne de Núbia (Mèroe) va quedar lliure de tribut. Dakka i Premnis foren retornats a Mèroe pels romans.
# Dalmau González Albiol

Dalmau González Albiol, de vegades amb el nom artístic de Dalmacio González o Gonzales (Olot, Garrotxa, 1940), és un tenor català que ha tingut una destacada carrera de tenor líric lleuger i reconegut com un dels tenors més importants del repertori rossinià.
Va començar els estudis musicals i de cant a la Schola Cantorum del seu col·legi de Girona. Posteriorment va completar la seva formació musical a Barcelona al Conservatori del Liceu, al Conservatori Municipal i al Mozarteum de Salzburg, fent estudis de cant amb el gran mestre Jaume Francisco Puig.
El 1979 va debutar al Metropolitan de Nova York a Don Pasquale i en posteriors temporades Il barbiere di Siviglia, Falstaff, L'elisir d'amore, i Rigoletto (les dues darreres en substitució de Luciano Pavarotti). També ha cantat a La Scala, Torí, Roma, Verona, Parma, Nàpols, Trieste, Bolonya, Florència, RAI, Catània, Modena, Pesaro, Viena, Graz, Hatberg, Hamburg, Múnic, Bonn, Hannover, Stuttgart, Düsseldorf, Berlín, Madrid, Bilbao, Oviedo,Carnegie Hall, San Francisco, Los Angeles, Buenos Aires, Xile, Caracas, Praga, Montevideo, París, Aix-en-Provence, etc. L'han dirigit mestres i directors com ara Claudio Abbado, James Levine, Carlo Maria Giulini, Nevil Marriner, Maurizio Pollini, Ralf Weikert, Jesús López Cobos, Antoni Ros Marbà, etc.

## Referències

* ↑ «Edición del jueves, 10 septiembre 1992, página 46 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). La Vanguardia, 10-09-1992. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «RAFAEL MARTÍNEZ VALLS (Ontinyent, 1895 – Barcelona, 1946)». Sala de Llevant de la Biblioteca de Catalunya, 22-09-2009. Arxivat de l'original el 23 de desembre de 2009. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Edición del jueves, 23 febrero 1984, página 41 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). La Vanguardia, 23-02-1984. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Dalmau González». L'estudi, 22-12-2009. Arxivat de l'original el 2009-12-22. [Consulta: 21 desembre 2021].
# Moraxel·làcies

Els Moraxellaceae són una família de Gammaproteobacteria, que inclou unes poques espècies patògenes. Altres són paràsits inofensius de mamífers i humans o es troben en l'aigua o el sòls. Les espècies són mesofíliques o psicrotròfiques (Psychrobacter).
Moraxella catarrhalis és un patogen humà i Moraxella bovis és la causa de "pinkeye" (queratoconjuctivites) dels bovins.

## Referències

* 1 2 George M. Garrity: Bergey's Manual of Systematic Bacteriology. 2. Auflage. Springer, New York, 2005, Volume 2: The Proteobacteria, Part B: The Gammaproteobacteria
* ↑ R. Rossau, A. van Landschoot, M. Gillis & J. de Ley, "Taxonomy of Moraxellaceae fam. nov., a New Bacterial Family To Accommodate the Genera Moraxella, Acinetobacter, and Psychrobacter and Related Organisms". International Journal of Systematic Bacteriology, vol. 42 (1991), n.º 2, pp. 310-319.

## Enllaços externs

* J.P. Euzéby: List of Prokaryotic names with Standing in Nomenclature (LPSN)
* Pink-eye in Beef Cattle Arxivat 2012-11-28 at Archive.is - Department of Primary Industries
# Dalmau IV de Rocabertí

Dalmau (IV) de Rocabertí fou vescomte de Rocabertí entre 1166 i 1181.
Morí a Occitània, lluitant pel seu rei, Alfons el Cast.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Arnaua de Castellet. Foren fills seus:
* Jofre (II) de Rocabertí, hereu del vescomtat
* Ramon de Rocabertí, arquebisbe de Tarragona (probablement)
# Pouligny-Saint-Pierre

* Per a altres significats, vegeu «Pouligny-Saint-Pierre (formatge)».
Pouligny-Saint-Pierre és un municipi al departament de l'Indre de la regió francesa de Centre-Vall del Loira.
# Poulet au vinaigre

Poulet au vinaigre és una pel·lícula policíaca francesa dirigida el 1985 per Claude Chabrol.

## Argument

En una petita ciutat francesa de províncies, un jove empleat de correus de comportament curiós i la seva mare invàlida i mig-boja pateixen els assalts repetits de tres notables locals per acceptar vendre la seva propietat... Com a conseqüència d'un accident que s'assembla molt a un crim, un fi gos de caça, l'inspector Jean Lavardin, aficionat al bon menjar (sobretot d'ous al plat amb paprika), arriba per investigar. Els seus mètodes molt poc ortodoxos li permeten posar aviat al dia un assumpte molt seriós de maquinacions immobiliàries, guarnides de morts misterioses, desaparicions i fosques rancúnies.

## Repartiment

* Jean Poiret: inspector Jean Lavardin
* Stéphane Audran: Madame Cuno
* Lucas Belvaux: Louis Cuno
* Michel Bouquet: Hubert Lavoisier
* Caroline Cellier: Anna Foscarie
* Jean Topart: Doctor Philippe Morasseau
* Pauline Lafont: Henriette
* Josephine Chaplin: Delphine Morasseau
* Jean-Claude Bouillaud: Gérard Filiol
* Andrée Tainsy: Marthe
* Jacques Frantz: Alexandre Duteil
* Henri Attard: l'empleat del dipòsit de cadàvers
* Marcel Guy: l'amo de l'hotel
* Dominique Zardi: Henri Rieutord
* Jean-Marie Arnoux: el client del cafè

## Comentaris

* Encara que tingui el paper principal de la pel·lícula, el personatge de Lavardin no apareix fins al minut 45.
* L'any següent, una segona pel·lícula L'inspector Lavardin, va ser dirigida per Chabrol, sempre amb Jean Poiret com a personatge principal. Aquests dos llargmetratges van ser seguits d'una sèrie de televisió de quatre episodis, Els dossiers secrets de l'inspector Lavardin.

## Premis i nominacions

Nominació a la Palma d'Or 1985 al Festival Internacional de Cinema de Canes per Claude Chabrol
# Mount Pleasant (Ohio)

Mount Pleasant és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 535 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mount Pleasant tenia 535 habitants, 201 habitatges, i 158 famílies. La densitat de població era de 826,3 habitants/km².
Dels 201 habitatges en un 34,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,2% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 19,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.750 $ i la renda mediana per família de 46.591 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.821 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 15.647 $. Aproximadament el 7,7% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mount Pleasant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mount Pleasant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Croxley Rail Link

Croxley Rail Link :
Croxley Rail Link és un enllaç ferroviari proposat per a canviar una ruta de part d'una línia del metro de Londres a Hertfordshire (Regne Unit). El projecte desvia la línia Metropolitan en el tram de Watford cap a unes vies actualment en desús.
El projecte firua en el mapa indicatiu 2025 dels projectes de Transport for London. Si aquest enllaç s'apliqués els serveis directes serien possible a la cruïlla de Watford Aylesbury, i també proporciona connexions a la cruïlla nord.

## Referències

* ↑ «Croxley Rail Link -». [Consulta: 11 novembre 2018].
# Coregonus restrictus

Coregonus restrictus és una espècie extinta de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes. Es trobava a Europa: llac Morat (Suïssa).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* «Coregonus restrictus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Coscoller

Coscoller és un paratge del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en territori del poble de Cellers.
Està situat uns 500 metres a ponent, lleugerament decantat cap al nord, del poble de Cellers, al sud-est de la Masia de Tató, a l'esquerra del barranc de Moror. És al sud de les Collades i al nord de l'Obaga de Renó.
# Cosconi (poeta)

Cosconi (en llatí: Cosconius) va ser un escriptor romà d'epigrames del temps de Marc Valeri Marcial. Formava part de la gens Coscònia, una gens romana d'origen plebeu. Va atacar a Marcial per la llargada dels seus epigrames i el seu contingut eròtic i lasciu. Marcial també el va criticar en dos dels seus epigrames.
Marc Terenci Varró esmenta un Cosconi que va escriure un treball sobre gramàtica i un llibre titulat Actiones, però no és segur que fos la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Coscinodiscus

Coscinodiscus és un gènere d'organismes cromalveolats i una diatomea. De vegades fa en el mar grans expansions vegetatives.

## Taxonomia

* Coscinodiscus concinnus
* Coscinodiscus granii
* Coscinodiscus radiatus
* Coscinodiscus wailesii

## Referències

* Encyclopedy of life
# Crioll de Boa Vista

El Crioll de Boa Vista és un dialecte del crioll capverdià, que pertany al grup dels criolls de Barlavento, parlat principalment a l'illa de Boa Vista.
S'estima que és parlat pel 1,13% de la població de Cap Verd, però aquest número podria ser lleugerament més gran degut a l'emigració interna a les illes, i encara més si hi afegim els parlants a comunitats d'emigrants a l'estranger.

## Característiques

Més enllà de les característiques generals dels criolls de Sotavento el crioll de Boa Vista té les següents característiques:
* L'aspecte progressiu del present és format col·locant tâ tâ abans dels verbs:tâ + tâ + V.
* En la conjugació pronominal amb la primera persona del singular dels verbs acabats en ~a, el so /ɐ/ està representat per /ɔ/. Ex.: panhó-m’ en comptes de panhâ-m’ «apanhar-me», levó-m’ en comptes de levâ-m’ «levar-me», coçó-m’ en comptes de coçâ-m’ «coçar-me».
* La e tònica és sempre oberta /ɛ/. Ex.: bucé en comptes de bocê «você», drét’ en comptes de drêt’ «bem», tchobé en comptes de tchovê «chover». La o tònica és sempre oberta /ɔ/. Ex.: bó en comptes de bô «tu», compó en comptes de compô «arranjar», tórrt’ en comptes de tôrt’ «torto».
* El so /ɾ/ a final de síl·laba està representat pel so /ʀ/. Ex.: furrtâ en comptes de furtâ «roubar», m’djérr en comptes de m’djêr «mulher», pórrt’ en comptes de pôrt’ «porto».
* El so /s/ que va evolucionar de la unió de /l/ i /s/ està representat pel so /ʀ/. Ex.: cárr en comptes de cás «quais», érr en comptes de ês «eles», quérr en comptes de quês «aqueles».
* El so /ʤ/ (derivat del portuguès antic escrit j a l'inici de paraula) està parcialment representat per /ʒ/. Ex. jantâ en comptes de djantâ «jantar», jôg’ en comptes de djôg' «jogo», però djâ «já», Djõ «João» manté el so /ʤ/.

## Referències

* ↑ Valor estimat a partir de la població resident en 2005: Instituto Nacional de Estatística: Arxivat 2008-01-26 a Wayback Machine.
# Danubio Fútbol Club

El Danubio Fútbol Club és un club uruguaià de futbol de la ciutat de Montevideo.

## Història

El club va ser fundat pels germans d'origen búlgar Miguel i Juan Lazaroff l'1 de març de 1932 i altres joves de l'escola "República de Nicaragua" de Montevideo. El nom del club es refereix, per tant, al riu Danubi, el més gran de Bulgària.

## Palmarès

* Campionat uruguaià de futbol (4): 1988, 2004, 2007, 2013-14
* Lligueta Pre Libertadores de l'Uruguai: 1983
* Campionats parcials: Apertura 2001, Clausura 2002, Clasificatorio 2004, Clausura 2004, Apertura 2006, Clausura 2007

## Evolució de l'uniforme

El club decidí el 1932 adoptar l'uniforme i colors del Montevideo Wanderers F.C. (negre i blanc) com a homenatge al darrer club campió del campionat amateur uruguaià el 1931. Posteriorment fou forçat a canviar d'uniforme perquè el club Universal Ramírez usava exclusivament el mateix uniforme. Així el club adoptà la franja diagonal negra sobre fons blanc inspirat en el River Plate de Buenos Aires. Els seus pantalons han variat del negre al blanc i els mitjons blancs. El 2005/06, el club adoptà un no usual jersei verd amb franja blanca com a tercer uniforme per jugar contra clubs amb similar uniforme (com ara el Miramar Misiones o el Wanderers). El 2008 s'adoptà el vermell en el seu tercer uniforme.
| 1932 | 1940's-present | local | visitant | 2005,2007 tercer | 2008 tercer |

## Jugadors destacats

| Fabián Carini Nery Castillo Edison Cavani Javier Chevantón Rubén Da Silva Diego Forlán Richard Núñez Eber Moas Hernán Rodrigo López Edgar Borges | Rubén Olivera Juan Burgueño Carlos Romero Álvaro Recoba Rubén Sosa Marcelo Zalayeta El Güero Rodriguez Javier Zeoli Hamilton Ricard Jadson Rodrigo Pastorini |

## Referències

* ↑ «Danubio» (en castellà). El Pais. [Consulta: 21 març 2022].
* ↑ «Danubio, campeón uruguayo tras ganar al Montevideo Wanderers» (en castellà). As, 09-06-2014. [Consulta: 21 març 2022].

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial
* Web de seguidors
# Culinaria

Culinaria és un llibre de cuina catalana, espanyola i francesa, en castellà, del suís Josep Rondissoni, un cuiner que va ser professor de cuina a l'Institut de Cultura i Biblioteca Popular de la Dona, publicat per primera vegada el 1945 i reeditat els anys 1954, 1967, 1993, 2000. Conté receptes i menús econòmics per a la vida quotidiana i per a quedar bé quan hi ha convidats.
Les reedicions des de 1993 tenen una introducció de Manuel Vázquez Montalbán.

## Referències

* ↑ «Josep Rondissoni i Battù». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ingram, Rebecca «Manuel Vázquez Montalbán y Josep Rondissoni: celebridad y mujeres simbólicas en la creación del paisaje gastronómico de Barcelona». MVM: Cuadernos de Estudios Manuel Vázquez Montalbán, 7, 1, 03-10-2023, pàg. 105–131. DOI: 10.5617/mvmcemvm.10601. ISSN: 2014-0525.
# Cuetu de la Mina

La cova del Cuetu de la Mina està situada a la localitat de Bricia pertanyent a la parròquia de Posada de Llanes, al municipi asturià de Llanes (Espanya).
En les excavacions efectuades al jaciment s'han trobat diferents objectes prehistòrics.
Les pintures existents en la cova representen uns traços profunds no figuratius.
Està declarada Bé d'interès cultural.

## Bibliografia

* La ceràmica prehistòrica de l'abric de Cueto de la Mina (Astúries), Arias Cabal, Pau: Butlletí del Real Institut d'Estudis Asturians, ISSN 0020-384X, Any n º 40, N º 119, 1986, pags. 805-832.
* El Gravetiense del Abric de Cueto de la Mina (Posada de Llanes, Astúries), Rajola Vives, Marc de la i Santamaría Álvarez David: Zona arqueològica, N º. 7, 1, 2006 (Ejemplar dedicado a: Miscel·lània en homenatge a Victòria Cabrera), ISBN 84-451-2951-1, pags. 423-438
# Jordi Paleòleg (militar)

Jordi Paleòleg (en grec: Γεώργιος Παλαιολόγος,Georgios Palaiologos) fou un important militar romà d'Orient, al servei de l'emperador Aleix I Comnè.
Jordi era fill de Nicèfor Paleòleg, estrateg de Mesopotàmia i primer membre conegut de la família Paleòleg. Tenia un germà petit anomenat Nicolau. Fou un militar destacat i va servir amb el seu pare i després sol, sota els emperadors Nicèfor III Botaniates i Aleix I Comnè. La seva esposa, Anna Ducena, era germana d'Irene Ducena, esposa d'Aleix I Comnè, i això el feia cunyat de l'emperador del qual en va ser amic. Va participar en diverses campanyes militars en nom d'Aleix i es va destacar sobretot en la batalla de Dirràquion contra els normands i en la batalla de Levounion contra els petxenegs. va ser una font d'informació de primera mà per a les narracions bèl·liques que en va fer Anna Comnena en la seva crònica titulada Alexíada, on és descrit com a home capaç i lleial.
Es va casar amb Anna, filla d'Andrònic Ducas, protovestiari imperial de Constantinoble. En van tenir quatre fills:
* Nicèfor, un dels avantpassats que va generar la branca dels emperadors Paleòleg que van governar després del 1261.
* Andrònic Ducas Paleòleg, governador de Tessalònica
* Miquel, que va tenir càrrec de sebast.
* Aleix, casat amb Anna Comnena Ducena

## Referències

* ↑ Kajdan, 1991, p. 1557.
* ↑ Angold, 1984, p. 104-5.
* ↑ Birkenmeier, 2002, p. 3, 63–64, 76.
* ↑ Kajdan, 1991, p. 1558.

## Bibliografia

* Angold, Michael. The Byzantine Empire 1025–1204: A Political History. Longman, 1984. ISBN 0-582-49061-8.
* Birkenmeier, John W. The Development of the Komnenian Army: 1081–1180. Brill, 2002. ISBN 90-04-11710-5.
* Dawes, Elizabeth A. The Alexiad. Routledge & Kegan Paul, 1928.
* Kajdan, Aleksandr P. The Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Skoulatos, Basile. Les personnages byzantins de l'Alexiade: Analyse prosopographique et synthese. Lovaina: Nauwelaerts, 1980.