OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Història urbana

La història urbana és la disciplina de la història que analitza el paper de la ciutat en la vida dels seus habitants. Es considera una branca de la història social però empra coneixements d'urbanisme i de geografia.
Estudia els diferents habitatges, no des del punt de vista tècnic com correspondria a una història de l'arquitectura, sinó tenint en compte les implicacions en la vida quotidiana de les persones. També analitza la relació entre les diferents zones de la ciutat (centre-perifèria, suburbis, urbanitzacions...), la percepció dels seus pobladors al llarg del temps i la interrelació amb altres ciutats o el món rural. Igualment s'ocupa de la història local d'una ciutat concreta (per exemple la història de Barcelona) i dels grups específics que hi viuen.
El concepte mateix de ciutat, en tant que idea que estructura el món amb una importància creixent, és un altre dels seus focus d'atenció: des de les ciutats estat, a les megalòpolis, les metròpolis per a les colònies o els pols d'immigració laboral, passant els mites associats a la ciutat en general (lloc de vida, d'oportunitats però també de fredor) o a una ciutat determinada (la imatge que projecta Nova York, per exemple). Les utopies en la planificació de ciutats ideals de l'Edat moderna tenen cabuda dins aquesta anàlisi conceptual.
# Jacint Duñó i Gispert

Jacint Duñó i Gispert (Badalona, 5 de desembre de 1927) és un exjugador de basquetbol català.
Va començar jugant a bàsquet a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, arribant al primer equip del club badaloní la temporada 1946-47, just l'any en que la Penya debutava al Campionat d'Espanya de bàsquet. La temporada següent va formar part de l'equip que va guanyar la primera Copa del Generalíssim de la història del Joventut, l'aconseguida l'any 48 a Burgos davant el Reial Madrid. També va formar part de l'equip que va assolir el primer Campionat de Catalunya de la Penya un any més tard, juntament amb jugadors tan destacats de la història del club com Andreu Oller, Marcel·lí Maneja o Eduard Kucharski. Un cop tancada l'etapa de la Penya encara va jugar a bàsquet dues temporades més: una amb el Club Bàsquet Horta i una darrera amb La Diocesana.
L'any 1998 va ser nomenat "Històric del bàsquet català" per la Fundació del Bàsquet Català de la Federació Catalana de Basquetbol.

## Referències

* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta essència del bàsquet, 1992, p. 40-46 [Consulta: 15 octubre 2018].
* ↑ «Històrics del Bàsquet Català». Fundació del Bàsquet Català. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2018. [Consulta: 15 octubre 2018].
# Vacallo

Vacallo és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Mendrisio.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Ghatanothoa

Ghatanothoa és un personatge de la literatura de l'escriptor americà Howard Phillips Lovecraft (1890-1937). Lovecraft i un cercle d'altres autors van crear amb els seus contes una mitologia d'horror (el gènere anomenat de "terror còsmic") que descriu l'existència d'universos paral·lels i els éssers que en provenen, éssers que van existir "abans del temps" i que si tenen contactes amb els humans es desencadenen terribles conseqüències. El monstre divinitat anomenat Cthulhu és l'emblema i una de les figures recurrents d'aquesta mitologia, coneguda com els Mites de Cthulhu. Se'l descriu en la narració La crida de Cthulhu. Però ni han molts més i un d'ells és el Ghatanothoa.
Se sap que és terriblement horrible. Sembla estar format per un sens nombre de tentacles i òrgans sensorials sense cap ordre. Es deia que la seva visió provoca que caigui sobre el que la miri una terrible maledicció. La maledicció de Ghatanothoa. La qual et petrificava tots els músculs i òrgans del cos però mantenint el cervell i la vista intactes.
Antigament Ghatanothoa es trobava sota la ciutat habitada per humans de l'antiga Mu. Que va ser construïda pels mi-go (uns altres sers). El seu amagatall estava situat sota un con volcànic. Amb l'enfonsament de Mu, l'amagatall de ghatanothoa també es va sepultar en l'oceà fent que ghatanothoa quedés presoner sota les aigües.

## Referències

* ↑ Joshi, S. T.; Schultz, David E. An H.P. Lovecraft Encyclopedia (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2001, p. 197. ISBN 0313315787.
# Jack el Negre

Jack el Negre (títol original en anglès: Black Jack) és una pel·lícula britànica dirigida per Ken Loach, estrenada el 1979. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cap el 1750, a Yorkshire, un noi ha de fer-se càrrec del cos penjat d'un rodamón i malfactor francès conegut com a Jack Black, però aquest, encara amb vida, el segresta. Així comença un picaresc viatge d'aprenentatge per retrobar un oncle, al què s'afegirà una nena fugida del manicomi.

## Repartiment

* Jean Franval: Black Jack
* Stephen Hirst: Tolly
* Louise Cooper: Belle Carter
* Andrew Bennett: Hatch
* Packie Byrne: Dr. Carmody
* Brian Hawksley: Parson Hall
* Doreen Mantle: Mrs. Carter
* William Moore: El pare de Belle
* Patti Nicholls: Mrs. Mitchell
* Joyce Smith: Mrs. Carmody
* Russell Waters: Dr. Jones
* Phil Askham: el botxí
* Pat Wallis: Mrs. Gorgandy
* John Young: Dr. Hunter

## Premis

* Premi FIPRESCI al Festival de Canes 1979

## Crítica

| « | Tot i estar lligat al realisme social, Loach signa una verdadera pel·lícula d'aventures, poètica, amb peripècies i l'eco, llunyà, d'altres obres «màgiques», com Els contrabandistes de Moonfleet. | » |
| — Aurélien Ferenczi, Télérama, 8 de juliol de 2006 |||

## Referències

* 1 2 «Jack el Negre». esadir.cat.
* ↑ «Black Jack». The New York Times.

## Enllaços externs

* Black Jack Arxivat 2010-08-11 a Wayback Machine. a cinemovies.fr
* Black Jack a telerama.fr
* (anglès) Black Jack a Global Film (Discussing everything that isn't Hollywood)
# Falla de la Plaça del Pilar

La comissió Plaça del Pilar és una entitat fallera de la Ciutat de València censada en Junta Central Fallera amb el n. 34, situada a la Plaça del Pilar, al barri de Velluters. La seua seu social està situada al nº30 del carrer de Maldonado.
L'origen de la falla data de l'any 1865, any en què ja es té testimoni que es plantara una falla a la plaça.
L'actual comissió fallera data de 1953. En 1958 van plantar en primera categoria, plantant des d'aleshores en la màxima categoria. És la falla amb més primers premis en secció especial, amb setze. Amb el premi de 2014 va posar fi a una sequera de quinze anys sense guardó.
Grans artistes de la història de les Falles han plantat a l'emblemàtica demarcació. Entre ells Julià Puche, Alfredo Ruiz, Pepe Martínez Mollà, Josep Pascual Ibáñez, Salvador Debón, Juan Huerta, Vicente Agulleiro, Julio Monterrubio o Pere Baenas.
És la comissió que més màxims guardons en Secció Especial ha aconseguit fins al 2019 amb 16 primers premis.

## Galeria d'imatges

* Falla de la Plaça del Pilar 2005
* Falla de la Plaça del Pilar 2007
* Falla de la Plaça del Pilar 2008
* Falla Plaça del Pilar 2009 de Josep Lafarga amb lema "Una nit a l'òpera"
* Falla de la Plaça del Pilar 2010
* Falla de la Plaça del Pilar 2011
* Falla de la Plaça del Pilar 2012
* Falla infantil de la Plaça del Pilar 2013
* Falla de la Plaça del Pilar 2013
* Falla infantil de la Plaça del Pilar 2014
* Falla de la Plaça del Pilar 2014
* Falla de la Plaça del Pilar 2015
* Falla infantil de la Plaça del Pilar 2016
* Falla de la Plaça del Pilar 2016
* Falla de la Plaça del Pilar 2017
* Falla Plaça del Pilar 2019, de Paco Torres amb lema ·"Qui mou els fils"
* Falla Plaça del Pilar 2018 de Paco Torres amb lema "En el pecat va la penitència"

## Referències

* ↑ El Pilar referente de las Fallas Arxivat 2009-12-26 a Wayback Machine. vídeo a Las Provincias (castellà)
* ↑ «Consulta l'històric de primers premis de falla en Secció Especial (1942-2018)». Levante-EMV, 07-11-2018. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «Consulta l'històric de primers premis de falla en Secció Especial (1942-2018)». Levante-EMV, 07-11-2018. [Consulta: 19 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial de la falla (castellà)
# Coldspring

* No s'ha de confondre amb Cold Spring.
Coldspring és una població del Comtat de San Jacinto (Texas), Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 691 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coldspring tenia 691 habitants, 263 habitatges, i 180 famílies. La densitat de població era de 145 habitants/km².
Dels 263 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 20,5% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 30.729 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.667 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 16.777 $. Aproximadament el 19,7% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coldspring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coldspring». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Hongqi S9

El Hongqi S9 és un cotxe esportiu híbrid produït per Hongqi, que es va presentar al Saló de l'Automòbil de Frankfurt l'any 2019.

## Presentació

El concepte del Hongqi S9 es va presentar el 13 de setembre de 2019 al Saló de l'Automòbil de Frankfurt i commemora els 70 anys de la República Popular de la Xina. És el resultat d'un pla que consistia en llançar un supercotxe híbrid del fabricant xinés limitat a 70 còpies.
El 2021, el grup FAW va anunciar que es construiria el cotxe a la regió d'Emília-Romanya d'Itàlia com a part d'una empresa conjunta amb Silk EV i va contractar l'antic dissenyador d'Alfa Romeo, SEAT i Audi, Walter de Silva, com a vicepresident d'Estil i Disseny per a una gamma de vehicles Hongqi S. La versió de producció de l'S9 es va presentar el 2021 a l'Auto Shanghai.

## Característiques tècniques

El S9 està propulsat per un motor V8 biturbo de 4,0 L de combustió associat a un sistema híbrid, que li proporciona una potència de 1,400 PS (1,381 hp).

## Referències

* ↑ Gautier Bottet. «Francfort 2019 : Hongqi S9 et E115 Concepts». www.leblogauto.com, 13-09-2020. [Consulta: 28 agost 2020].
* ↑ Soufyane Benhammouda. «Francfort 2019: Hongqi S9 Concept», 12-09-2019.
* ↑ «Hongqi Lands in Italy, Will Build S9 Hypercar at Ferrari's Home Turf», 04-02-2021.
* ↑ «1,400-Horsepower Hongqi S9 Hypercar Promises 250 MPH».
* ↑ 2021 Hongqi S9 – 1,400 PS production hypercar to be unveiled at the Milan Design Week in early September
* ↑ «Salon de Francfort 2019: Hongqi S9, la supercar chinoise qui veut se mesurer à Bugatti !», 21-09-2019.
# Jacint Cotonat i Cerqueda

Jacint Cotonat i Cerqueda (Caregue, Rialb, Pallars Sobirà, 4 de juliol de 1942 - Lleida, Segrià, 7 d'abril de 2021), fou un sacerdot i arxiver català. Els seus pares eren Teresa Cerqueda i José Cotonat.
L'any 1953 inicià els seus estudis eclesiàstics al Seminari Diocesà de Lleida, estudis que no va finalitzar fins al cap de dotze anys, quan es va ordenar com a prevere el 12 de juny de 1965 a la Capella Major del seminari lleidatà, consagrat pel llavors bisbe de la diòcesi Aurelio del Pino Gómez. Més tard es va llicenciar en Filosofia i Lletres per la Universitat Autònoma de Barcelona, i va obtenir el màster de Arxivística per la Universitat de Lleida
Entre el 1973 i el 1990 fou sacerdot de la parròquia de la Verge dels Pobbres de Lleida, per a continuació assumir el càrrec de rector de Sant Josep Obrer durant catorze anys més. Fou adscrit a la Unitat Pastoral de Sant Josep Obrer i Sant Agustí (2004-2007), capellà de la Residència Miraculosa des del 2007, i adscrit (2007-12) a Sant Llorenç i Sant Andreu. Fou també professor de religió i moral catòlica a diferents escoles i instituts de Lleida, auxiliar de l'Arxiu Diocesà de Lleida (1992-2003), director de la Biblioteca del Seminari Diocesà de Lleida (2002-2003), entre d'altres càrrecs. El 2003 va esdevenir director Arxiver Diocesà, amb l'encàrrec específic d'iniciar la digitalització i informatització de l'Arxiu Diocesà, tasca que desenvolupà fins a la seva mort. El 2009 va ser nomenat canonge encarregat de l’Arxiu Capitular de la Catedral de Lleida.

## Referències

* 1 2 3 «Mor Mn. Jacint Cotonat Cerqueda». Bisbat de Lleida. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «L’Arxiu Diocesà de Lleida recorda Jacint Cotonat». Catalunya Religió, 09-06-2021.
# Partit de Salvació Nacional

El Partit de Salvació Nacional (turc Millî Selamet Partisi, MSP) fou un partit polític de Turquia d'orientació islamista moderada, fundat l'11 d'octubre de 1972 com a successor del proscrit Partit de l'Ordre Nacional (Milli Nizam Partisi, MNP).
Liderat per Necmettin Erbakan, a les eleccions legislatives turques de 1973 va assolir un 11,8% dels vots i 48 escons, tot un èxit. Això li va permetre formar part del govern de coalició amb el Partit Republicà del Poble i Erbakan fou nomenat viceprimer ministre i encarregat d'afers religiosos. Tot i no assolir un resultat tan bo, a les eleccions legislatives turques de 1977 va obtenir un 8,57% dels vots i 24 diputats a la Gran Assemblea Nacional de Turquia. Aquesta progressió es va trencar quan es produí el cop d'estat de 1980. El partit fou clausurat a causa de la violació dels articles de la Constitució en relació amb la laïcitat.
Quan es va restablir la democràcia el 1983 el seu líder va fundar el Refah Partisi, que també fou clausurat el 1998.

## Resultats electorals

| Eleccions | Vots | % | Escons |
| 1973 | 1,265,771 | 11.80 | 48/450 |
| 1977 | 1,269,918 | 8.56 | 24/450 |

## Enllaços externs

* Història del partit a BELGEnet (turc)
# Valencia del Mombuey

Valencia del Mombuey és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Glenwood (Missouri)

Glenwood és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 203 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glenwood tenia 203 habitants, 74 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 105,9 habitants per km².
Dels 74 habitatges en un 41,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,3% hi vivien parelles casades, en un 4,1% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,5% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 34.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.063 $ mentre que les dones 25.313 $. La renda per capita de la població era de 15.356 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glenwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Jakov Lind

Jakov Lind (Viena, 10 de febrer de 1927-Londres, 16 de febrer de 2007) fou un escriptor austro-britànic.
Membre d'una família jueva, va deixar l'Àustria post Anschluss amb només onze anys. Va trobar refugi temporal als Països Baixos, i se'n va sortir a l'Alemanya nazi adoptant una identitat holandesa.
Després d'un aprenentatge literari a Israel, es va traslladar a Londres, on va escriure, en alemany, les històries curtes i les novel·les que el convertiren en un escriptor europeu de primer ordre: Eine Seele aus Holz (cat. Una ànima de fusta), Landschaft in Beton (cat. Paisatge en concret), Ergo. Va començar a escriure en anglès amb The Stove (cat. L'estufa).
Va passar quaranta anys vivint entre Deià (Mallorca), Londres i Nova York.

## Llibres

** Soul of Wood (1964)
** Landscape in Concrete Arxivat 2010-04-14 a Wayback Machine. (1966)
** Ergo: A Comedy (1967)
** Counting My Steps (1969)
** Numbers: A Further Autobiography (1972)
** The Trip to Jerusalem (1973)
** The Silver Foxes Are Dead and Other Plays (1968)
** Travels to the Enu: The Story of a Shipwreck (1982)
** The Stove (1983)
** The Inventor (1987)
** Crossing: the Discovery of Two Islands (1991)

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'autor
* Obituari al The Guardian
# Favorí (orador)

Favorí (en llatí Favorinus) va ser un orador romà del que no se'n sap res, nomé el que en diu Aulus Gel·li que ha conservat algun fragment d'un dels seus discursos a favor de la Lex Licinia de sumtu minuendo.
Aquesta llei, que prohibia la despesa excessiva i la golafreria en els banquets, devia ser promulgada potser l'any 89 aC sota la censura de Licini Cras. Però també podria ser durant el seu consolat l'any 97 aC o en el seu tribunat el 110 aC o fins i tot quan va ser pretor l'any 104 aC. El poeta Lucili (mort el 103 aC) ja menciona una Lex Licinia a les seves sàtires, però no queda clar si és la mateixa. També s'ha proposat que el nom d'aquest Favorí, desconegut de tothom, fos canviat pel de Fanni (potser Marc Fanni), Augurí o també Favoni, però són especulacions.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/149?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=FavorinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 139. ]
# Colibrí de Costa

El colibrí de Costa (Calypte costae) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita Amèrica del Nord.

## Descripció

* Colibrí de mitjana grandària, amb uns 9 cm de llarg i un pes de 3 g. Bec fi, recte i negre. Potes negres.
* Ocell amb clatell, esquena i flancs verds. Parts inferiors i zona auricular de color gris pàl·lid. Capell i coll per davant porpra amb reflexos metàl·lics. La cua és verda amb plomes externes negres.

## Hàbitat i distribució

Viu en zones arbustives, matolls, conreus i ciutats del centre i sud de Califòrnia, sud de Nevada, sud-oest de Utah, oest i sud d'Arizona, Baixa Califòrnia i Sonora.

## Referències

* ↑ «Colibrí de Costa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Iodur d'estany(II)

El iodur d'estany(II), també conegut com a iodur estannós, és una sal iònica d'estany i iode amb la fórmula SnI₂. El seu pes molar és de 372.519 g/mol. És un sòlid entre vermell i taronja-vermell. El seu punt de fusió és de 320 °C i el seu punt d'ebullició és de 714 °C.
# Jacint Dunyó i Clarà

Jacint «Cinto» Dunyó i Clarà (Badalona, 1924-1982) va ser un historiador, periodista i cooperativista català.
Membre del Centre Excursionista de Badalona, va ser una figura important en les excavacions arqueològiques anteriors a la creació del Museu de Badalona el 1955, del qual en fou un dels principals impulsors i on ocupà el càrrec de secretari del Patronat. Així mateix fou un dels fundadors i col·laboradors habituals de la revista de temàtiques locals Carrer dels Arbres, que és publicada pel museu des de 1979. Altrament estigué vinculat a l'Orfeó Badaloní des de la dècada de 1950 i contribuí a la recuperació del català a l'entitat coral. Fou un dels impulsors del moviment cooperativista des del cristianisme de base. A la seva mort es va crear una menció amb el seu nom que s'atorga a persones destacades en l'àmbit cultural. També la revista Cooperació Catalana, que forma part de la Fundació Roca i Galès, atorga un premi periodístic amb el seu nom.

## Referències

* ↑ Abras Pou, 1998, p. 119.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.

## Enllaços externs

* Premi Periodístic Jacint Dunyó Arxivat 2007-08-04 a Wayback Machine.
* Fundació Roca i Galès
* Convergència - Jacint Dunyó i Clarà Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine.
# Pere Sorribes

Pere Sorribes (Ratera, inicis segle xix - Senan, Conca de Barberà, 1872), conegut com el Guerxo de Ratera fou un destacat capitost carlí, que comandà diverses partides de combatents al llarg de la Segona Guerra Carlina o Guerra dels Matiners a les comarques interiors del Principat.
De família molt humil natural de Ratera (Segarra), participà en la Primera Guerra Carlina, però fou durant la revolta dels Matiners quan adquirí la màxima rellevància. Integrat primer a les tropes de Benet Tristany, a la mort d'aquest conduí una partida d'homes que, segons algunes fonts, arribà als 120 membres.
Morí en una acció a l'inici de la Tercera carlinada, a la vila de Senan (Conca de Barberà).
# Galabarç

El galabarç, galavars o veça groga (Vicia lutea L.) és una veça amb flors de color groc, sovint tacades de violeta, que viu a tot Europa, excepte el nord, i concretament a conreus, herbassars, vores de camins i a clapes de les garrigues de totes les províncies de Catalunya i del País Valencià, a Mallorca i a Menorca.

## Descripció

Es tracta d'una planta perenne, de fins a seixanta centímetres d'alt i prima. Les seves flors són de color groc pàlid amb taques de color morat, fan de dos a tres centímetres de mida i apareixen aïllades a sobre de peduncles molt curts. Les fulles tenen molts folíols com passa sovint a les espècies d'aquest gènere. Els llegums es caracteritzen per estar coberts de pèls que tenen un tubercle a la seva base. Floreix de maig a juliol.
* Flor
* Fruites immadures

## Vegeu també

* Veça vermella
* Veça borda

## Referències

* 1 2 Galabarç Herbari Virtual de la Mediterrània Occidental