OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helena Cantacuzena (filla de Joan VI)

* No s'ha de confondre amb Helena Cantacuzena.
Helena Cantacuzena, en grec medieval Ελένη Καντακουζηνή, nascuda el 1333 i morta el 1396, va ser una emperadriu consort pel seu casament amb l'emperador de l'Imperi Romà d'Orient Joan V Paleòleg.
Era filla de Joan VI Cantacuzè i d'Irene Assèn, i germana de Mateu Cantacuzè i de Manuel Cantacuzè.
Joan V Paleòleg i Joan VI Cantacuzè van ser emperadors rivals durant una guerra civil que va durar del 1341 al 1347. Les dues parts van arribar finalment a un acord, que decidia que Joan VI Cantacuzè seria reconegut com a coemperador principal amb Joan V Paleòleg com a emperador més jove. El matrimoni d'Helena amb Joan V va segellar aquest tracte. El casament va tenir lloc el 28 de maig de 1347. Helena tenia 13 anys i Joan 15.
Quan el seu fill Andrònic IV Paleòleg va deposar el seu pare el 12 d'agost de 1376, Helena va intentar conciliar les dues parts. Malgrat els seus esforços, el seu marit i els seus fills Teodor i Manuel van ser empresonats l'octubre del mateix any. Quan els tres van aconseguir escapar de la presó el juny de 1379, la van considerar responsable. Andrònic IV va poder fugir a Galata, i va prendre Helena com a ostatge. Finalment, Joan V i el seu fill Andrònic IV van signar un tractat de pau el maig de 1381.
Després de la mort de Joan V el 1391, Helena es va retirar al convent de Kira Martha a Constantinoble, adoptant el nom d'Hipomona. Va morir el 1396.

## Fills

Joan V Paleòleg i Helena Cantacuzena van tenir almenys sis fills:
* Andrònic IV Paleòleg, emperador romà d'Orient del 1376 al 1379.
* Irene Paleòloga, nascuda cap al 1349 i morta després del 1362, es va casar amb el seu cosí germà Kalil de Bitínia, un dels fills del sultà Orhan i de la seva tia Teodora Cantacuzena
* Manuel II Paleòleg, emperador romà d'Orient del 1391 al 1425.
* Teodor Paleòleg, dèspota de Morea.
* Miquel Paleòleg, que va reivindicar el tron de l'Imperi de Trebisonda a Aleix III.
* Maria Paleòloga, casada amb el sultà de l'Imperi Otomà Murat I, però morta molt jove.
* Una altra filla de nom desconegut casada amb Pere II de Xipre.

## Referències

* ↑ Nicol, Donald MacGillivray. The Byzantine family of Kantakouzenos (Cantacuzenus) ca. 1100-1460. Washington: Bumbarton Oaks Center for Byzantine Studies, Trustees for Harvard University, 1968, p. 135-137.
# La Kabila

La Kabila: organillo murguista. Periódico humorístico e inofensivo, no se ocupará de política ni religión: aparecerá los sábados va ser un periòdic satíric reusenc de curta durada que va sortir l'any 1909.

## Història

El primer número va sortir el 18 de març de 1909 amb Manuel Laredo Gonzalvo de director. A partir del número 3, va desaparèixer la frase: "No se ocupará de política ni religión". El número 4 ja tenia com a director l'escriptor i poeta alguerès Antoni Ciuffo, que va viure un temps a Reus. El contingut, inofensiu i innocent, no era gairebé ni irònic. Es centrava en les tafaneries de la ciutat, especialment en les de les classes benestants de Reus. No va fer mai referències a qüestions polítiques ni ideològiques. Hi sovintejaven les il·lustracions, gairebé l'única cosa destacable de la publicació. La capçalera mostrava un guerrer àrab muntat damunt d'un dromedari. A partir del número 6, el 8 de maig de 1909 va canviar el nom i es va dir: La Kabila de Reus: periódich humorístich. Sortirá los dissaptes i s'escrivia íntegrament en català. Com a col·laboradors hi trobem Joan Vilanova, Artemi Aiguader, E. Sugrañes, Ricard Estivill, Geroni Bartolí, Joan Mestres, José Pascual, Severí Dornell, Miquel Alimbau, Jaume Blasar...

## Aspectes tècnics

Sortia setmanalment, en format foli i 4 pàgines, fins al número 3. Després tenia 8 pàgines. A la primera època, tot i la capçalera en castellà publicava també articles en català. L'imprimia Celestí Ferrando i es venia a 10 cèntims. Va tenir diferents llocs per a la redacció: El cafè París, el carrer de l'Hostalet número 17 i el carrer de Llovera 38. Va desaparèixer l'estiu de 1909.

## Localització

* Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica (1868-1936). Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 59-60. ISBN 8487873049.
* ↑ «La Kabila». Catàleg Argus. [Consulta: 5-V-2015].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# La La Love You

La La Love You és un grup de música punk-pop compost per quatre membres de Parla: Roberto Amor (veu i guitarra), David Merino (veu i guitarra), Lydia Carre (baix i segones veus) i Óscar Hoyos (bateria).
Han gravat tres discos: Umm...que rico!, el seu primer disc publicat al 2008, La La Love You al 2013, on ha fet col·laboracions amb artistes coneguts com Tennessee, Suu o Arkano i on es troben algunes de les seves cançons més famoses com El Fin del Mundo o Más Colao que el Colacao. Al 2023 van treure el seu últim disc, Blockbuster.

## Història
### Inicis

El projecte va nàixer al 2007 quan tres dels membres del grup (Rafa, David i Roberto), eren companys de classe a l'institut i volien complir el seu somni de ser estrelles de rock. D'aquesta manera, Rafael es va convertir en el bateria i va néixer Malpighi, el nom que tenia la banda abans de l'actual. Aquest primer grup va començar fent cançons en anglès.
Poc després, el grup va llogar un local a Alcorcón. Van canviar les melodies de les cançons i van començar a cantar en castellà. Poc després, ja va néixer el que ara és La La Love You.
No era un grup de música gaire famós fins que Amaia Romero va dir a La Resistencia que actualment estava escoltant aquest grup de música. Va ser llavors quan la banda es va propulsar a la fama, ja que 7 cançons de la banda es van convertir en Top Viral a Spotify gràcies al suggeriment de l'exconcursant d'Operación Triunfo.

## Àlbums
### Umm...que rico! (28 de setembre de 2008)

* Sabesquetequiero
* Palomitas para Dos
* Tu Lista
* Cocodrilo
* Mariposas
* Mi Chica Sideral
* No es Punki-Pop
* Miriam Diaz Aroca
* Peter y Wendy
* Flash de Limon
* Un John Wayne por Ti
* Flik y Flak

### La la Love You (11 de desembre de 2020)

* Intro
* Más Colao Que el Colacao
* Irene
* Lo Siento, Nena
* Poco a Poco
* Pócima de Amor
* Late Late Late
* Laponia
* Super (Héroe)
* Es Inevitable
* Alucina Vecina
* El Momento Perfecto
* Dime por Qué
* Todo al Dos
* El Fin del Mundo
* Quédate Conmigo
* Ven Junto a Mi

## Referències

* ↑ LOS40. «Conoce a La La Love You, el grupo favorito de Amaia» (en castellà), 05-06-2019. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ «La La Love You en IndyRock Magazine» (en castellà). [Consulta: 11 març 2021].
# La La Land (banda sonora)

La banda sonora de La La Land és la banda sonora de la pel·lícula de 2016 La La Land. La banda sonora va ser publicada mitjançant Interscope Records el 9 de desembre de 2016. L'àlbum va arribar al número 2 del Billboard 200 dels Estats Units, i al número 1 del UK Albums Chart. A la 89a edició dels premis Oscar, la pel·lícula va guanyar els Oscars a la millor banda sonora i a la millor cançó original per "City of Stars".

## Referències

* ↑ «Oscar Winners 2017: See The Complete List».
* ↑ «Listen to ‘City of Stars' From the ‘La La Land' Soundtrack, Arriving Dec. 9». Variety. [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Listen to ‘City of Stars' From the ‘La La Land' Soundtrack, Arriving Dec. 9». Variety. [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «‘La La Land' – The Complete Musical Experience to Be Released». Film Music Reporter. [Consulta: 25 febrer 2017].
# Guinzeling

Guinzeling és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Guinzeling era de 76 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 25 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 26 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 2 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Guinzeling el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 36 eren actives i 10 eren inactives. De les 36 persones actives 32 estaven ocupades (17 homes i 15 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de transport.
L'any 2000 a Guinzeling hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Guinzeling a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Guinzeling a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Hemiodus quadrimaculatus

Hemiodus quadrimaculatus és una espècie de peix de la família dels hemiodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,1 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Negro, Trombetas, Araguari, Nickerie, Coppename i Oyapock.

## Referències

* ↑ Müller, J., 1842. Über die Schwimmblase der Fische, mit Bezug auf einige neue Fishgattungen. Khonigl. Akad. Wiss. Berlín, 1842: 202-210.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pelegrin, J., 1908. Characinidés américains nouveaux de la collection du Muséum d'historie naturelle. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat., 14 (7): 342-347.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Langeani, F., 2003. Hemiodontidae (Hemiodontids). p. 96-100. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Boujard, T., M. Pascal, F.J. Meunier i P.-Y. Le Bail, 1997. Poissons de Guyane. Guide écologique de l'Approuague et de la réserve des Nouragues. Institut National de la Recherche Agronomique, París, 219 p.
* ↑ Mérigoux, S. i D. Ponton, 1998. Body shape, diet and ontogenetic diet shifts in young fish of the Sinnamary River, French Guiana, South America. J. Fish Biol. 52(3): 556-569.
* ↑ Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail, 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* ↑ Ponton, D. i S. Mérigoux, 2001. Description and ecology of some early life stages of fishes in the River Sinnamary (French Guiana, South America). Folia Zool. 50(Monogr. 1):1-116.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hebiabe

Hebiabe (Diaba) fou una regió lligada a l'estat d'Irlabe, del qual formava la seva part oriental que el separava de l'estat de Bosseya.
El 1877 Irlabe es va separar de l'imamat de Futa Toro i va demanar el protectorat francès que li fou acordat juntament amb Hebiabe.

## Referències

* A Tentative Chronology of Futa Toro from the Sixteenth through the Nineteenth Centuries, de David Robinson, Philip D. Curtin i James Johnson
# Kristin Kobes Du Mez

Kristin Kobes Du Mez és una historiadora nord-americana. És professora d'història i estudis de gènere a la Calvin University de Grand Rapids, Michigan.

## Biografia

Du Mez va créixer a Iowa i visqué a Tallahassee, Florida, durant l'escola secundària. Va rebre la seua llicenciatura en història i alemany al Dordt College, i el seu doctorat en filosofia en la història dels Estats Units d'Amèrica per la Universitat de Notre Dame. Treballà al Williams College i al Five College Women's Studies Research Center del Mount Holyoke College abans de traslladar-se a la Calvin University. Té tres fills.
El seu primer llibre, A New Gospel for Women: Katharine Bushnell and the Challenge of Christian Feminism (Un nou Evangeli per a les dones: Katharine Bushnell i el repte del feminisme cristià), descriu la vida i la teologia de Katharine Bushnell.

## Jesús i John Wayne

Al seu segon llibre, Jesus and John Wayne: How White Evangelicals Corrupted a Faith and Fractured a Nation (Jesús i John Wayne: Com els evangèlics blancs van corrompre una fe i van fracturar una nació), publicat el 2020, Du Mez argumenta que els evangèlics nord-americans han treballat durant dècades per substituir el Jesús dels Evangelis per un ídol de la masculinitat ruda i el nacionalisme cristià. Va rebre una àmplia cobertura, fins i tot en mitjans seculars com The Washington Post i The Boston Globe, així com mitjans cristians com The Gospel Coalition. El juliol de 2021, va arribar al número quatre de la llista de llibres de butxaca de no-ficció més venuts del New York Times.

## Obres seleccionades

* Jesus and John Wayne: How White Evangelicals Corrupted a Faith and Fractured a Nation (2020); Liveright Publishing Corporation;ISBN 978-1631495731
* A New Gospel for Women: Katharine Bushnell and the Challenge of Christian Feminism (2015); Oxford University Press;ISBN 978-0190205645

## Referències

* 1 2 3 «Kristin Du Mez» (en anglès). Calvin University. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «About» (en anglès americà). Kristin Kobes Du Mez. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «A New Gospel for Women» (en anglès americà). Kristin Kobes Du Mez. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ Romaguera, Àlex «“L’autorepresentació dels evangèlics és daltònica, no veuen el color”». La Directa, 27-02-2023 [Consulta: 11 març 2023]. De subscripció o mur de pagament
* ↑ «Jesus and John Wayne: How White Evangelicals Corrupted a Faith and Fractured a Nation» (en anglès americà). Kristin Kobes Du Mez. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ Bailey, Sarah Pulliam «How a Book About Evangelicals, Trump and Militant Masculinity Became a Surprise Bestseller» (en anglès). The Washington Post, 16-07-2021. Arxivat de l'original el 2 desembre 2022. ISSN: 0190-8286 [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ Stroop, Chrissy. «'Jesus and John Wayne' untangles gender messages in white evangelical circles». The Boston Globe, 17-06-2020. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ Stewart, Al. «Review: Jesus and John Wayne by Kristin Kobes Du Mez» (en anglès australià). The Gospel Coalition | Australia. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Paperback Nonfiction Books - Best Sellers» (en anglès). , 27-06-2021 [Consulta: 22 juny 2022].
# La Sirena (Waterhouse)

La Sirena és una pintura a l'oli de 1900, obra de l'artista prerafaelita John William Waterhouse.
L'obra descriu un sirena asseguda a la vora d'un penya-segat, amb una lira a la mà, mirant cap avall a un mariner nàufrag que flota dins l'aigua, qui, alhora, està mirant cap a ella.
L'obra actualment forma part d'una col·lecció privada.

## Descripció

L'escena té un cert aire malenconiós, on la sirena no es representa com un esser maligne que atreu als mariners amb els seus encanteris, sinó com una dona jove d'aspecte innocent que toca la lira i canta. Waterhouse la mostra quasi com si fos humana, mirant dolçament al personatge masculí, pràcticament sense escates de peix que, situades tan sols a la part baixa de les cames, es confonen amb la roca i l'escuma de les ones. No obstant això, la seva nuesa només coberta per l'instrument musical i el llarg i sensual cabell vermellós, són un suggeriment que evoquen la seva funció seductora i provocativa.
Si bé la sirena és el punt focal de la composició, els seus ulls dirigeixen l'acció, cap a l'aigua, on un mariner nàufrag que la contempla adonant-se que aquesta bella dona és la causa de la seva tragèdia.
El 1891, Waterhouse ja havia representat el tema de les sirenes i la seva atracció fatal cap als mariners, segons la mitologia grega. EN aquella ocasió el tractament del personatge mític va ser força diferent, ja que les equiparava a harpies, unes aus rapinyaires amb cap de dona. Una imatge més aterridora que recollia l'antiga interpretació de les sirenes com a essers fantàstics.

## Referències

* ↑ www.jwwaterhouse.com
* 1 2 Erin. «The Siren by Waterhouse» (en anglès). Mythography.com, 2011. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2015. [Consulta: 8 desembre 2015].
# Kúdrino (Mélenki)

* Per a altres significats, vegeu «Kúdrino».
Kúdrino (en rus: Кудрино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 94 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Kúbnia

El Kúbnia - Кубня (rus) - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra de l'Sviaga. Passa per les repúbliques de Txuvàixia i del Tatarstan. Té una llargària de 176 km i una conca de 2.480 km². Neix a Txuvàixia i desemboca al riu Sviaga a 4 km al sud de Burunduki.
# Grammy a la millor peça musical tradicional estatunidenca

El Prermi Grammy a la millor peça musical tradicional estatunidenca és una categoria de la cerimònia anual dels Premis Grammy. Aquest va ser presentat per primera vegada en els 56ns Premis Grammy.
Segons l'Acadèmia de Gravació Americana o NARAS, el guardó inclou tots els subgèneres de la música tradicional americana, la qual inclou: Americana, Bluegrass, Blues o Folk. La categoria està oberta per artistes en solitari, duets, trios o grups, tanmateix, aquest premi és per a un única peça musical.

## Premis
### Dècada del 2020

| Edició | Imatge | Guanyador(s)/ Guanyadora(es) | Obra | Nominat(s)/ Nominada(es) | Ref |
| 62 | | I'm with Her | "Call My Name" | | |

## Referències

* ↑ «Steve Martin, Edie Brickell Win Best American Roots Song» (en anglès), 26-01-2014. [Consulta: 14 juliol 2020].
* ↑ «Grammy cançó americana 2020» (en anglès), 26-01-2020.
# Gypsophila (ocells)

Gypsophila és un gènere d'ocells de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 6 espècies:
* Gypsophila crassa - turdina muntanyenca.
* Gypsophila brevicaudata - turdina cuacurta.
* Gypsophila annamensis - turdina d'Annam.
* Gypsophila calcicola - turdina roquera rogenca.
* Gypsophila crispifrons - turdina roquera grisa.
* Gypsophila rufipectus - turdina pit-rogenca.
# Gypsophila

Gypsophila és un gènere de plantes amb flors dins la família Caryophyllaceae, no s'ha de confondre amb les plantes gipsòfiles que són totes aquelles que són indicadores de terrenys guixencs. És natiu d'Europa, Àsia i Àfrica del Nord. El gènere té de 80 a 100 espècies. La major diversitat es troba a la regió mediterrània. Moltes de les seves espècies es troben en terrenys rics en calci incloent el guix (gypsum en llatí) d'on prové el nom del gènere. El seu nom botànic significa "amic del guix". Algunes espècies com G. paniculata es fan servir molt com planta ornamental especialment per a fer rams.
Les espècies d'aquest gènere són herbàcies anuals o perennes que fan de 5 a 120 cm d'alt. Les flors es produeixen en grans inflorescències, que o bé són denses, o bé obertes i laxes. Cadascuna de les flors són menudes, de 3–10 mm de diàmetre, amb cinc pètals blancs o rosats.

## Algunes espècies

* Gypsophila acutifolia – Gypsophila de fulles agudes
* Gypsophila altissima
* Gypsophila aretioides
* Gypsophila arrostii
* Gypsophila bicolor
* Gypsophila bungeana - Gypsophila de Bunge
* Gypsophila capituliflora
* Gypsophila cephalotes
* Gypsophila cerastioides
* Gypsophila davurica
* Gypsophila desertorum
* Gypsophila elegans
* Gypsophila fastigiata -
* Gypsophila huashanensis
* Gypsophila licentiana
* Gypsophila muralis – Gypsophila anual
* Gypsophila nana -
* Gypsophila oldhamiana
* Gypsophila pacifica
* Gypsophila paniculata – Gypsophila paniculada, comuna
* Gypsophila patrinii
* Gypsophila perfoliata -
* Gypsophila petraea
* Gypsophila pilosa -
* Gypsophila rokejeka – Arrel sabonera
* Gypsophila repens – Gypsophila alpina
* Gypsophila scorzonerifolia -
* Gypsophila sericea
* Gypsophila spinosa
* Gypsophila struthium – Gypsophila ibèrica
* Gypsophila tenuifolia
* Gypsophila tschiliensis

## Cultiu i usos

La gypsophiles que es troben més sovint en els jardins són la G. paniculata (perenne), G. elegans, i G. muralis (les dues són anuals). Es propaguen fàcilment per les llavors, per esqueix o per divisió de les arrels abans que comenci el creixement de la primavera. Prefereixen l'exposició a ple sol i els sòls rics.
Als Estats Units és típic que en els casaments es decorin els cabells dels nens amb “G. muralis” (Baby's Breath).
Gypsophila paniculata ha esdevingut una espècie invasora a parts d'Amèrica del Nord.
Gypsophila rokejeka es fa servir per proporcionar saponina en la producció de halva
L'arrel de Gypsophila repens es fa servir per a fer una crema en les postres turques anomenades kerebic.

## Referències

* ↑ Duitstalige wiki, 3-10-2009]
* ↑ Spectrum Natuur encyclopedie, uitgave Spectrum, isbn 90 274 9783 4
* 1 2 «Ethnological Museum of Thrace». Arxivat de l'original el 2007-07-03. [Consulta: 10 gener 2013].
# Gyptitia

Gyptitia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Gyptitia gonialis, que es troba a Sulawesi.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# L'os i el devot dels jardins

L'os i el devot dels jardins és una faula recollida per Jean de La Fontaine el 1678.

## Argument

Un jardiner es va aïllar del món per poder tenir cura de les seves flors. En la seva solitud es va fer amic d'un os que l'estimava molt. Cada dia, mentre l'home feia la migdiada, l'os el vigilava i espantava les mosques que li podien molestar. Una tarda una mosca no parava de voltar per sobre la cara del jardiner. L'os intentava allunyar-la amb les potes debades. Finalment, la mosca va posar-se al nas de l'home. L'os va agafar una pedra per matar-la i sense voler va esclafar també el jardiner.

## Anàlisi

La lliçó de la faula apareix de manera explícita al final de la narració: val més tenir enemics que no pas amics ximples. L'os, encara que amb bona intenció, acaba matant el jardiner, qui havia triat malament l'objecte de la seva amistat, aïllant-se de la companyia humana.
La història és una adaptació d'una faula continguda al Panchatantra, del qual deriva una expressió sobre les amistats ximples encara viva a l'Iran. Hi ha altres variants regionals que proven l'èxit de la història a la tradició oral.

## Referències

* ↑ Ziaian Shodja Eddin : « Contes iraniens islamisés », Éditeur : Gref, 2005, ISBN 1897018010