OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Nemeth

Maria Nemeth (en hongarès: Németh Mária; 13 de març de 1897 - 28 de desembre de 1967) fou una soprano hongaresa, particularment associada amb el repertori italià, una de les principals sopranos dramàtiques del període d'entreguerres.

## Vida i carrera

Nemeth va néixer a Körmend. Va estudiar primer a Budapest amb Georg Anthes i Géza László, a Milà amb Giannina Russ, a Nàpols amb Fernando de Lucia i a Viena amb Kaschowska. Va fer el seu debut als escenaris a Budapest, com a Sulamith a Die Königin von Saba de Karl Goldmark, el 1923.
Va ser la soprano estrella de l'Òpera de l'Estat de Viena del 1925 fins al 1946, i també va aparèixer a l'Opéra de París el 1928, com a Constanze a Die Entführung aus dem Serail, i a la Royal Opera de Londres, com a Turandot, el 1931.
La seva veu increïble i la tècnica notable la van habilitar a excel·lir en papers tant diversos com Constanze i Reina de la Nit, Amelia i Aida. Considerada la millor Donna Anna, Tosca, i Turandot del seu temps. També va cantar Wagner amb èxit, sobretot Brünnhilde.
Va morir a Viena. Németh és enterrada juntament amb el seu marit en una tomba honorífica al Döblinger Friedhof. La "Finestra Jägerstätter" a l'Església Votiva (Viena) va ser finançada amb la seva herència.

## Referències

* ↑ Österreich Lexikon: Nemeth, Maria
* 1 2 Eintrag zu Mária Németh (Sängerin) im Austria-Forum; abgerufen am 27. Dez. 2012.
* 1 2 Alexander Rausch: Németh, Maria. In: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5; Druckausgabe: Band 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2004, ISBN 3-7001-3045-7
* ↑ Friedhöfe Wien: Verstorbenensuche; abgerufen am 27. Dez. 2012.

## Literatura

* Richard Bamberger, Ernst Bruckmüller, Karl Gutkas (Hrsg.): Österreich Lexikon. Bd. 2, Verlagsgemeinschaft Österreich-Lexikon, Wien 1995, ISBN 3-9500438-0-2, S. 100.
* Jürgen Kesting: Die grossen Sänger. Band 1, Hoffmann und Campe Verlag, Hamburg 2008, ISBN 978-3-455-50070-7
* R. Mancini, J-J. Rouveroux: Le guide de l'opéra, les indispensables de la musique. Fayard, Paris 1986, ISBN 2-213-01563-5.
* Alexander Rausch: Németh, Maria. In: Oesterreichisches Musiklexikon. Online-Ausgabe, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5; Druckausgabe: Band 3, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2004, ISBN 3-7001-3045-7.
* Le guide de l'opéra, les indispensables de la musique, R. Mancini & J-J. Rouveroux, (Fayard, 1986), ISBN 2-213-01563-5

## Enllaços externs

* al Catàleg de la Biblioteca Alemanya
* (alemany)
# Maria Neus Miró Comas

Maria Neus Miró Comas (Sant Feliu de Llobregat, 6 de desembre de 1907 - Barcelona, 27 d'octubre de 1965) fou una jurista, advocada catalana.

## Biografia

El curs 1924-1925 inicià la carrera de Filosofia i Lletres, però el curs següent es va matricular a la Facultat de Dret i finalitzà els estudis l'any 1929. Acabada la carrera, l'any 1931, es va incorporar al Col·legi d'Advocats de Barcelona. El 1933 va ser nomenada oficial lletrada en l'Assessoria Jurídica del Departament de Sanitat de la Generalitat de Catalunya i va formar part de l'Associació de Funcionaris, adherida a la Unió General de Treballadors (UGT), des del mes de setembre de 1936.
El 15 de juny de 1939 s'adreçava al Col·legi d'Advocats de Barcelona per denunciar que, de manera arbitrària i sense esperar la resolució de l'expedient de depuració que se li estava instruint, havia estat destituïda del càrrec. El 26 d'octubre de 1939, Manuel Goday Prats, advocat i secretari del Col·legi de Barcelona, estenia una certificació a sol·licitud de María de las Nieves Miró Comas, on manifestava la bona conducta professional de la col·legiada sense antecedents polítics ni socials, malgrat haver treballat a la Generalitat. En providència del 10 de maig de 1940, el Tribunal Depurador del Col·legi d'Advocats de Barcelona, va sobreseir, sense responsabilitats ni imposició de sancions, l'expedient seguit contra Maria de les Neus Miró.
El 9 de juny de 1951 envià un escrit al Col·legi d'Advocats de Barcelona per denunciar que el Ministeri de Treball havia convocat oposicions per cobrir places d'oficial de primera, a la qual només podien accedir «los españoles varones de 21 a 45 años de edad, en posesión de título facultativo y los auxiliares con cuatro años de servicicio cualquiera que sea su sexo y clases». Indignada, manifestà que «resulta con más derechos un simple auxiliar con solo cuatro años de servicios como tal, que la mujer que se halla en posesión de un título facultativo», i instà el degà del Col·legi d'Advocats de Barcelona que s'adrecés al ministre de Treball per modificar la convocatòria de les oposicions.

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari biogràfic de dones. «Maria Nieves Miró Comas». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «Buscant maçons amb nom propi. Neus Miró: una història compartida». Toies 3.0, 21-01-2009. [Consulta: 7 novembre 2022].
* 1 2 Retuerta Jiménez, Maria Luz. Les santfeliuenques ila història de la ciutat. Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat i Arxiu Comarcal de Sant Feliu de Llobregat, pàg. 77. ISBN 9788409292721.
# Khaldu

khaldu fou el nom donat als habitants originals d'Urartu una vegada la regió fou ocupada pels muskhi, origen dels moderns armenis, al segle vi aC.
El nom derivava del fet que eren adoradors de la deïtat Khaldi. La distinció apareix marcada durant l'Imperi Persa aquemènida. que distingeix dins la satrapia d'Armènia entre els pobles i esmenta diverses vegades als khaldu o khaldes.
No s'han de confondre amb els caldeus ni amb els calibis (kaldi, khalibi).

## Referències

* R. Grousset, Histoire de l'Arménie
# Khalafiyya

Khalafiyya és una subdivisió dels ibadites kharigites fundada a Tripolitana al començament del segle ix per Khalaf ibn al-Samh, net de l'imam Abu l-Khattab al-Maafiri. El seu pare al-Samh ibn Abd al-Ala fou visir de l'imam rustàmida Abd al-Wahhab ibn Abd al-Rahman fins vers el 811 i després governador de Tripolitana amb seu a Timiya o Timti a l'est del Djabal Nafusa, fins a la seva mort en data desconeguda però anterior al 823; els caps locals i tribals de la Tripolitana van decidir llavors nomenar com a cap del país al seu fill Khalaf. Abd al-Wahhab no va confirmar el nomenament i Khalaf va persistir en exercir el càrrec i es va produir una escissió de fet, en què quasi tota Tripolitana va seguir Khalaf.
Khalaf i el seu fill van governar fins vers el 894 i l'estat rustàmida es va acabar un o dos anys després. Seguidors khalafites van existir a Ghadames i Fezzan al segle ix, a Ris i Djerba al segle x, i a Zawagha (costa Tripolitana) al segle xi; al districtes de Yefren, Babil, Kikla i Takhal a l'est del Djabal Nafusa la secta va persistir fins al segle xiii. L. Masignon va informar el 1925 que encara havia trobar seguidors de la secta al Djabal Nafusa i al Gharyan aquell any.

## Bibliografia

* E. Masqueray, Chronique d'Abou Zakaria, Alger 1878
* Lewicki, T. " al-K̲h̲alafiyya". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 9 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/al-khalafiyya-SIM_4141>
# Kone

Kone (oficialment escrit com KONE i es pronuncia "'kðne'") és una empresa finlandesa fundada el 1910 a Hèlsinki. L'activitat d'aquesta firma és el muntatge i manteniment d'escales mecàniques, ascensors i portes automàtiques. La firma ha realitzat instal·lacions de gran envergadura en els principals països del món. Kone és una de les empreses de més envergadura de tot Escandinàvia i cotitza a la borsa de Hèlsinki (OMXH25 o HEX25).

## Kone al món

L'activitat empresarial està focalitzada als països desenvolupats i també als emergents (India, Xina, Mèxic, Brasil, etc.); està present en uns 50 països. Els principals clients són constructors i propietàris de centres comercials, hotels i grans edificis.

## Etimologia del nom

Kone és una paraula finesa que significa màquina.

## Enllaços externs

* Kone - Lloc web oficial
# Lapscheurse Gat

El Lapscheurse Gat són les restes d'un antic braç de mar a la frontera belgo-neerlandesa que es va crear per la maror ciclònica del 1583 com un braç lateral de l'Zwin, després que les forces dels geuzen, els insurrectes protestants que es rebel·lien contra l'intolerància religiosa del sobirà espanyol, van trencar el pas als mercenaris espanyols en obrir uns dics per impedir l'avenç de l'enemic. Va esdevenir la frontera de facto entre els Països Baixos espanyols i la república de les Set Províncies Unides. El 1839 va ser reconeguda com la frontera de iure entre Bèlgica i els Països Baixos.
El seu nom significa literalment «forat (al dic) de Lapscheure», el poble veï que per més de tres quarts del seu territori va ser inundat i destruït per la força de la natura i l'estultícia dels humans. A la maror de 1591 un segon dic van trencar-se i el braç es va prolongar fins a Middelburg, amb quatre braços més: el Papenkreek, Meulekreek i Stierskreek i Verloren Kreek.
A poc a poc, el braç va ser polderitzat. El 1739 es va tallar la connexió directe amb el mar, el primer dic es va trencar fins que el 1747 se'n va construir un de nou. El 1746, sota el règim austríac dels Països Baixos meridionals es va construir la resclosa de desguàs Blauwe Sluis (resclosa blava). El 1830, a la revolució belga, els neerlandesos com a represàlia van tancar la resclosa del seu costat de la frontera, el que va causar molts problemes de desguàs per als pòlders a l'entorn de Lapscheure i Damme. Des del 1843 es va excavar el Leopoldkanaal per poder desguassar directament al mar del Nord sense passar pels Països Baixos. La resclosa Blauwe Sluis va ser llistada com a monument el 1976 i restaurada.

## Referències

* ↑ Crois, Roger «2. Een 'Caerte Figuratif' van het Lapscheurse Gat» (en neerlandès). Rond de poldertorens, 3, 1975, pàg. 145-148.
* ↑ Vermeersch, Antoine «Watermiserie aan de blauwe sluis» (en neerlandès). Rond de poldertorens, 4, 1962, pàg. 155-157.
* ↑ «Sluis De Blauwe Sluis» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2016. [Consulta: 4 juny 2018].
* ↑ «Blauwe Sluis» (en neerlandès). Ajuntament de la ciutat de Damme, s.d. [Consulta: 4 juny 2018].
# La noche que dejó de llover

La noche que dejó de llover és una pel·lícula de cinema espanyola emmarcada dins de l'anomenat Cinema Galego escrita i dirigida per Alfonso Zarauza. Altres títols pels quals és coneguda la pel·lícula són Spleen i La noche de la puta i el pan. Ha estat produïda per Iroko Films i Perro Verde Films, produïda per Harold Sánchez i Manuel Cristóbal amb el suport de l'ICAA, la Xunta de Galicia, la TVGA, la Film Comission de Santiago de Compostel·la i l'Axencia Gallega do Audiovisual.

## Argument

Mitjançant un format de road movie, la pel·lícula es desenvolupa durant una nit per l'interior d'una màgica ciutat de pedra, Santiago de Compostel·la, que acaba sent també protagonista. Els camins de Spleen (Luis Tosar) i La Russa (Nora Tschirner) es creuen per a unir les seves destinacions en un viatge inesperat, tendre i surrealista. Un viatge per l'interior de la ciutat, de la nit i d'ells mateixos, que canviarà les seves vides per sempre.

## Repartiment

* Luís Tosar com Spleen
* Nora Tschirner com a rusa
* Chete Lera com Luna
* Mercedes Sampietro com Gabeiras
* Macarena Gómez
* Miguel de Lira com Nécora

## Premis

* Premi al guió al Festival de Cinema Llatí de Los Angeles.
* Premi al millor director, guió i millor música original en la 7a edició dels Premis Mestre Mateo.

## Referències

* ↑ Alfonso Zarauza comienza el rodaje en Santiago de Compostela de ‘La noche que dejó de llover’, cineytele, com, 27 de juliol de 2007
* ↑ La noche que dejó de llover a Fotogramas
* ↑ Una mirada diferente sobre Compostela, El COrreo Gallego, 3 d'agost de 2007
* ↑ Entregados los premios Mestre Mateo de la Academia Gallega del Audiovisual, cineytele, 4 de maig de 2009

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Matriu transposada

Si A denota una matriu de n × m elements:
    $A=(a_{i,j})={\begin{pmatrix}a_{1,1}&a_{1,2}&a_{1,3}&\cdots &a_{1,m}\\a_{2,1}&a_{2,2}&a_{2,3}&\cdots &a_{2,m}\\a_{3,1}&a_{3,2}&a_{3,3}&\cdots &a_{3,m}\\\vdots &\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\a_{n,1}&a_{n,2}&a_{n,3}&\cdots &a_{n,m}\\\end{pmatrix}}\in {\mathcal {M}}_{n\times m}$
aleshores la permutació de files per columnes o viceversa, en la matriu A, produeix la seva matriu transposada A$^⊤$:
    $A^{\top }={\begin{pmatrix}a_{1,1}&a_{2,1}&a_{3,1}&\cdots &a_{n,1}\\a_{1,2}&a_{2,2}&a_{3,2}&\cdots &a_{n,2}\\a_{1,3}&a_{2,3}&a_{3,3}&\cdots &a_{n,3}\\\vdots &\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\a_{1,m}&a_{2,m}&a_{3,m}&\cdots &a_{n,m}\\\end{pmatrix}}\in {\mathcal {M}}_{m,n}$
A serà una matriu simètrica, si i només si, n = m i A$^⊤$ = A.
Observació sobre la notació. Alguns autors també denoten per $A'$ la matriu transposada de la matriu $A$.

## Propietats

Siguin A i B matrius adequades per a les següents operacions, sabem que:
* (A$^⊤$)$^⊤$ = A
* (A + B)$^⊤$ = A$^⊤$ + B$^⊤$
* Per a qualsevol escalar r, (r⋅A)$^⊤$ = r⋅A$^⊤$
* (A⋅B)$^⊤$ = B$^⊤$⋅A$^⊤$

## Algorisme

En C++
# Massapequa

Massapequa és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 22.652 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Massapequa tenia 22.652 habitants, 7.417 habitatges, i 6.297 famílies. La densitat de població era de 2.396,2 habitants per km².
Dels 7.417 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,4% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 15,1% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 83.806 $ i la renda mediana per família de 88.571 $. Els homes tenien una renda mediana de 62.231 $ mentre que les dones 40.920 $. La renda per capita de la població era de 32.532 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Massapequa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Massapequa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Massanella

* Per a altres significats, vegeu «Puig de Massanella».
Maçanella o Massanella és una possessió mallorquina situada en els actuals municipis d'Escorca, Selva i Mancor de la Vall; ocupa més del 50% d'aquest darrer terme municipal, on se situen les cases de la possessió. A l'edat mitjana esdevingué un nucli significatiu de població: el 1358, aportava 18 homes d'armes i a partir de 1392 es fixà que el consell de la Universitat de Selva (terme al qual pertanyia) havia de comptar amb dos representants de Massanella. Tanmateix, el seu desenvolupament urbà es frustrà a causa de l'adquisició sistemàtica de totes les propietats que la conformaven per part de la família Descatlar, que arribaria a acumular 6/5 parts del territori, i així esdevengué una possessió més de l'illa.
Així i tot, la possessió seria posteriorment parcel·lada en grans finques i bona part de les cases de les possessions de cada porció es concentrarien en el mateix punt on se situava el nucli original, conservant així l'aspecte d'un petit llogaret. L'antiga possessió de Massanella actualment està formada per les cases de Massanella, els Rafals, Can Bajoca, Son Abrí, Son Maga, Son Catlar, l'Hort, la Capelleta i Son Picó.

## Referències

* ↑ «Son Cledera, Puig de Lofra y Puig de Maçanella: Estos son los nuevos topónimos de Baleares que propone el Nomenclátor Geográfico». Diario de Mallorca, 04-11-2021 [Consulta: 1r març 2023].
* 1 2 «Massanella». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 323-331. ISBN 84-8661702-2.
# Massans

Massans és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa, pis i golfes. A migdia hi ha un cos adossat que forma una petita lliça tancada per un portal. A llevant s'hi adossa un cos, actualment amb la teulada enrunada. A tramuntana hi ha un cos amb la teulada caiguda, re construcció recent. A ponent hi ha petits cossos adossats i diverses finestres.
És construïda amb maçoneria i arrebossada i pintada al damunt i té alguns afegitons de maó, però es troba en molt mal estat de conservació.

## Història

No hi ha cap dada que permeti situar històricament la masia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Massans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Metaaluminita

La metaaluminita és un mineral de la classe dels sulfats. És un sulfat de fórmula química Al₂(SO₄)(OH)₄·5H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1 a 2. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metaaluminita pertany a «07.DC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; cadenes d'octaedres que comparteixen costats» juntament amb els següents minerals: aluminita, butlerita, parabutlerita, fibroferrita, xitieshanita, botriògen, zincobotriògen, chaidamuita i guildita.
Ha estat descrita a Itàlia, als Estats Units, a França i al Canadà. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Elvira (Gavà, Baix Llobregat).

## Referències

* ↑ «Meta-aluminite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Meta-aluminite Mineral Data». [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ Rosell Riba, Joan; Díaz Acha, Yael. Mines i minerals de la serra de les Ferreres. Les mines de Rocabruna, Bruguers, Gavà, el Baix Llobregat, Catalunya. Grup Mineralògic Català, 2022, p. 136. ISBN 978-84-09-47312-0 [Consulta: 25 gener 2024].
# Meta Sudans

La Meta Sudans era una font de Roma de l'època de la Dinastia Flàvia, que es trobava la costat del Colosseu. Era una font imponent, de forma tronco-cònica, d'un 18 m d'alt. Era de maons i ciment coberta de marbre. Estava feta sobre una font més antiga i menys alta (16 metres) de l'època Juli-Clàudia que va cremar-se en l'incendi de Roma del 64.

## Història

És representada en una moneda de Titus datada l'any 80: la seva construcció es va iniciar a partir d'aquell any. Se'n deia meta per la seva forma que semblava la meta entorn del qual, al circ de la Roma Antiga s'havia de fer la volta, i Sudans perquè semblava suar; de fet, la bola de bronze tenia forats per on sortia aigua.
A la Meta Sudans, segons una llegenda antiga, anaven els gladiadors a rentar-se després de lluitar en l'amfiteatre veí.
Les restes de la font flàvia van ser demolits definitivament entre els anys 1933 i 1936 junt amb les restes de la base del Colós de Neró durant els treballs per a construir la Via dell'Impero, actual Via dei Fori Imperiali, per voluntat de Mussolini.

## Notes

* ↑ Tina Squadrilli,Vicende e monumenti di Roma, Staderini Editore, 1961, Roma, pag. 164

## Bibliografia

* Clementina Panella (a cura di), Meta Sudans I. Un'area sacra in Palatio e la valle del Colosseo prima e dopo Nerone, Roma 1996.

## Enllaços externs

* Meta Sudans
* (francès) Ricostruzione virtuale
* L'iscrizione di Claudio in Meta Sudans I. Un'area sacra in palatio e la valle del Colosseo prima e dopo Nerone, C. Panella (a cura di), Roma, 1996, pàg. 133-37.
# Mesopropitec

El mesopropitec (Mesopropithecus) és un gènere extint de lèmurs de mida petita-mitjana que inclou tres espècies: M. dolichobrachion, M. globiceps i M. pithecoides. Juntament Palaeopropithecus, Archaeoindris i Babakotia, forma la família dels lèmurs peresós (paleopropitècids). En el passat es cregué que era un índrid, car el crani és similar al dels sifaques d'avui en dia, però un esquelet postcranial descobert recentment revelà que el mesopropitec tenia les potes anteriors més llargues que les posteriors - un caràcter distintiu que es dona en els lèmurs peresós però no en els índrids.

## Referències

* ↑ Simons, E.L.; Godfrey, L.R.; Jungers, W.L.; Chatrath, P.S.; Ravaoarisoa, J. «A new species of Mesopropithecus (Primates, Palaeopropithecidae) from Northern Madagascar». International Journal of Primatology, 15, 5, 1995, pàg. 653–682. DOI: 10.1007/BF02735287.
* ↑ Lamberton, C. «Nouveaux lémuriens fossiles du groupe des Propithèques et l'intérêt de leur découverte» (en francès). Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle, 8, 1936, pàg. 370–373.
* ↑ Standing, H.F. «Rapport sur des ossements sub-fossiles provenant d'Ampasambazimba» (en francès). Bulletin de l'Académie malgache, 4, 1905, pàg. 95–100.
# Mataparent vermell i groc

Rubroboletus rhodoxanthus, el mataparent vermell i groc, és un mataparent ocasional, del grup dels mataparents d'esponja roja.

## Morfologia

Bolet de solitari a espars. Barret hemisfèric en el jove, de convex a estès en l’adult, molt carnós; de fins a 20 cm de diàmetre; superfície desigual, lleugerament viscosa de jove, seca i llisa amb l’edat; de blanquinosa a grisenca, amb tons ocracis, amb l’edat vira a tons rosats, especialment en el marge; immutable al frec.
Tubs grocs; blavegen al frec. Porus vermell sang fosc, més groguencs vora el marge del barret; blavegen al frec.
Cama de cilíndrica a dilatada al peu; de color groc viu a la part superior, més vermella cap el peu; coberta per una fina xarxa de vermell ataronjada a vermella, més evident a la part superior; superfície blava al frec.
Carn del barret i la cama de groc pàl·lid a groc daurat, algun cop amb taques vermelles en el peu; al tall vira a blau en el barret i la part superior de la cama, es manté groga en la resta; olor fruitada, agradable; al tast, lleugerament àcid.

## Hàbitat

Des de principis d’estiu a finals de tardor; sembla preferir sòls silicis o neutres; des de la muntanya mitjana fins a la terra baixa i la muntanya mediterrània; termòfil; en boscos de planifolis; vora faig, roures (roure de fulla gran, reboll i de fulla petita), castanyer, alzina, carrasca i surera.

## Comestibilitat

No comestible; produeix trastorns gastrointestinals.

## Analítica

* Melzer + carn: Negatiu, sense reacció amiloide en la carn de la cama.

## Comentaris

Són bolets propers i similars Rubroboletus rhodopurpureus, R. rubrosanguineus, R. satanas i R. le-galiae. En les quatre espècies, tota la carn esdevé blava al tall. R. rhodoxanthus es diferencia de tots ells per la carn que al tall blaveja només en el barret i la part alta de la cama. La resta de la carn de la cama es manté groga.

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 4 5 «Mataparent vermell i groc (Rubroboletus rhodoxanthus) · micopedia.cat». [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Leptodactylodon axillaris

Leptodactylodon axillaris és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2004. Leptodactylodon axillaris. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.