OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pilar Ribeiro

Pilar Ribeiro (Lisboa, 5 d'octubre de 1911 - Cascais, 29 de març de 2011) va ser una matemàtica portuguesa.
Va néixer a Lisboa el 1911, filla de Joaquim Rodrigues i Luísa Loureiro, però va utilitzar els seu cognom de casada en tots els seus escrits. En una època en què no era habitual que les dones estudiessin, es va llicenciar en Matemàtiques a la Facultat de Ciències de Lisboa, l'any 1933. Paral·lelament, es va casar amb el també matemàtic Hugo Baptista Ribeiro, a qui havia conegut durant els estudis. En fundar-se la Societat Portuguesa de Matemàtiques, de la qual ella va ser un membre fundador, en el bienni 1941/1942, va ocupar el càrrec de Primer Secretari. Va tornar al mateix càrrec a l'administració de 1946/1947, quan Hugo Baptista Ribeiro va ser secretari general. Durant la primera fase de la Societat, va ser molt activa en la seva consolidació, i fins i tot a l'estranger va produir textos per a la Gazeta de Matemáticas sobre l'ensenyament de les matemàtiques a Suïssa.
Entre 1942 i 1946 va acompanyar el seu marit a Zuric, on va completar els seus estudis i es va doctorar. Pilar Ribeiro, mentrre tant, va assistir a diversos cursos d'especialització a l'ETH Zürich.
L'any 1947, després de les purgues d'intel·lectuals a Portugal, la parella, que s'oposaven fermament a la dictadura salazarista, van marxar als Estats Units d'Amèrica. Pilar Ribeiro va ser professora de matemàtiques a la universitat Estatal de Pennsilvània. Després del 25 d'abril, la parella va tornar a Portugal. Del 1976 al 1980, Pilar Ribeiro va ser professora a la universitat de Porto i a l'Escola Biomèdica Abel Salazar. Pilar Ribeiro va morir a Cascais el 28 de març de 2011, als 99 anys, a pocs mesos de complir els 100 anys.

## Referències

* ↑ Abdala Cousin, 2014, p. 363.
* ↑ Silva, 2010, p. 338.
* ↑ Esteves, 2014, p. web.
* ↑ Marinho, 2013, p. web.

## Bibliografia

* Abdala Cousin, Alexandra de Oliveira. «A Sociadade Paranense de Matemática sob um olhar da educaçao matemática». A: Sergio Nobre, Fábio Bertato, Luis Saraiva (eds.). Anais/Actas do 6o Encontro Luso-Brasileiro de História da Matemática (en portuguès). SBHMat, 2014. ISBN 9788589097673.
* Silva, Douglas Mansur da «Exílio, ciência e política: o movimento matemático português e os sentidos do trabalho intelectual» (en portuguès). Revista de Ciências Humanas, Vol. 10, Num. 2, 2010, pàg. 335-348. ISSN: 0104-0111.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Pilar Ribeiro» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Esteves, João. «Maria do Pilar Baptista Ribeiro». Silêncios e Memórias, 2014. [Consulta: 23 abril 2022]. (portuguès)
* Marinho, Carlos. «Pilar Ribeiro - A matemática portuguesa faria hoje 102 anos». Sociedade Portuguesa da Matemática, 2013. [Consulta: 23 abril 2022]. (portuguès)
* «Maria do Pilar Ribeiro (1911-2011)». Portuguese Women in Science Map. [Consulta: 23 abril 2022]. (portuguès)
* «Who is Maria do Pilar Ribeiro?». Penn State - Eberly College of Science. [Consulta: 23 abril 2022]. (anglès)
# Playa del Carmen

Playa del Carmen (en maia modern: Xaman Ha' o Pláaya) és una ciutat de la costa del Mar del Carib situada a l'estat de Quintana Roo (Mèxic), sent la capçalera del municipi de Solidaridad. És la tercera ciutat més poblada de Quintana Roo després de Cancun i Chetumal.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Solidaridad Arxivat 2003-01-24 a Wayback Machine. (castellà) (anglès)
# Novinka

«Novinka» té aquests significats:
* Novinka (Vólogda), localitat de l'óblast de Vólgoda, a Rússia
* Novinka (Astracan), localitat de l'óblast d'Astracan, a Rússia
* Novinka (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
# Can Cotarrossa

Can Cotarrossa és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, orientada al sud- est i situada al nucli de Grions.
L'edifici està conformat per planta baixa i pis (cobert per un teulat a doble vessant), i annexa hi ha una antiga pallissa (amb coberta a una vessant).
A la planta baixa hi ha la porta d'entrada, en arc molt rebaixat i brancals tots fets de maons disposats en sardinell. Al costat esquerre hi ha una finestra en arc de llinda i brancals també de maons col·locats en sardinell.
Al pis hi ha un balcó amb barana de ferro forjat, i a la part esquerra una finestra en arc pla, totes dues obertures realitzades amb maó disposat en sardinell.
Situat al costat dret, a l'antiga pallisa, hi ha una porta d'entrada en arc rebaixat, sobre la qual descansa una obertura en arc escarser; totes dues obertures estan envoltades per maó en sardinell.
Façana en paredat rústic.

## Història

El nom original de la masia era "Cota", però segons es diu, arran d'una massovera que hi va haver que era rossa, el nom del mas va esdevenir Can Cotarrrossa.
Els darrers masovers que hi havia fa sis anys que van marxar. El propietari creu que la masia deu ser com a mínim del segle xviii, però aquesta data no s'ha pogut verificar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Cotarrossa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Edward Saidi Tingatinga

Edward Saidi Tingatinga (Namochelia, Regió de Ruvuma, Tanzània, 1932 – Dar es Salaam, Tanzània, 1972) va ser un pintor tanzaní, més conegut com el fundador de l'escola i estil de pintura homònima.
Tingatinga va néixer el 1932 a la zona de Tunduru, a la frontera entre el sud de Tanzània i Moçambic, en el si d'una família humil. La seva mare era de l'ètnia makua i era cristiana, mentre que el seu pare, Saidi Tingatinga, provenia d'una tribu islàmica anomenada Ndonde. Assistí només a l'escola primària. A la dècada de 1950 es traslladà per primera vegada a Tanga, on treballà durant un temps com a empleat agrícola a les plantacions de sisal. Posteriorment, el 1955 es traslladà a Dar es Salaam, aleshores la capital del país, on fou contractat al servei d'un oficial britànic. A Dar es Salaam, Tingatinga va començar a explorar diferents formes d'expressió artística, i després d'haver fet durant un cert període el músic va començar a pintar. Els seus primers treballs són principalment representacions d'animals estilitzats o fantàstics, realitzats amb materials de rebuig. Les fortes limitacions en l'elecció dels materials van tenir com a efecte el desenvolupament de les primeres característiques distintives del seu estil, com els colors molt brillants i el disseny mitjançant la superposició de diferents colors, combinats amb una ingenuïtat pictòrica en general. Aquests treballs van ser un gran èxit entre els turistes europeus, tant que Tingatinga aviat va estar en condicions de crear el seu propi taller de pintura amb un cercle ampli d'aprenents.
El 1972, Tingatinga, va morir a causa d'un tret per error d'un policia que l'havia confós amb un assassí fugit. La seva escola de pintura, però, va sobreviure a la seva mort, establint-se en una societat coneguda primer com a Tingatinga Partnership i després com a Tingatinga Arts Cooperative Society, que va donar lloc al gènere pictòric amb el mateix nom.

## Referències

* ↑ «E.S. Tingatinga, 1932 - 1972». [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «Edward-Saidi Tingatinga». Contemporary African Art [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ «Los herederos de Tingatinga». El País, 12-08-2013 [Consulta: 28 maig 2020].
# Sant Antoni de Roquetes

Sant Antoni de Roquetes és l'església parroquial de Roquetes (Baix Ebre) i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És de planta rectangular. El model bàsic és d'una sola nau amb capelles laterals entre els contraforts (quatre trams de nau, amb vuit capelles laterals, de les que només funcionen com a tal sis). L'absis és rectangular, amb la sagristia i una altra capella, a banda i banda, completant la capçalera regular del rectangle.
La façana exterior de gran sobrietat, i hi destaquen la portalada, en forma d'arc triomfal, amb una petita fornícula amb la figura del sant titular. Presenta un senzill frontó que domina la façana i una torre campanar, de planta quadrada (al costat esquerre de la façana), i que es troba inscrita dins del mateix edifici.
A nivell interior, encara que la planta és d'una sola nau, sembla funcionar com una església de tres naus, en estar oberts els murs interiors dels contraforts, amb grans arcs de mig punt. La nau està coberta per volta de creueria amb arcs de mig punt, situant-se primer una volta semiesfèrica (punt central del creuer que no es manifesta exteriorment), i a l'últim una gran tribuna. La il·luminació és dolenta degut a la gran alçada de les capelles laterals.
Conserva pintures murals, capitells compostos i alguns altars de formes pseudoclàssiques.

## Història

Al principi funcionava no com a parròquia, sinó que depenia de la seu de Tortosa, enviant un sacerdot per a realitzar els actes litúrgics. A principis de l'últim terç del segle xix comença a funcionar com a parròquia.
Durant la Guerra Civil es va fer servir com a mercat. L'estructura de l'edifici no va sofrir grans desperfectes, però tots els elements ornamentals i els altars van ésser destruïts (els presents són posteriors a la Guerra Civil).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Antoni de Roquetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Antoni de Roquetes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Santoi

Can Santoi és una masia de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia molt completa, formada per planta baixa i pis. La façana principal queda tancada per un barri. La teulada és a dues aigües perpendiculars a la façana amb un petit carener. A una banda del pati hi ha les construccions de les antigues quadres. També té una porta d'accés al barri per la part posterior. El portal d'accés és de pedra, adovellat, i totes les finestres estan emmarcades amb pedra.
L'interior de l'habitatge s'ha reformat, però conservant el caràcter propis de masia.

## Història

La primera referència de Can Santoi és a l'Arxiu de la Pia Almoina de la Seu de Barcelona. El document més antic és de l'any 1345, de la compra que va fer Bartomeu de Miramet, notari de Molins de Rei, del cens d'un alou de Bernat Moragues.

## Referències

* 1 2 3 «Can Santoi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1983

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1983 es disputaren del 31 d'agost al 4 de setembre de 1983 a Altenrhein, Suïssa.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Greg LeMond Estats Units | 7h 01' 21" | Adri van der Poel Països Baixos | + 1' 11" | Stephen Roche Irlanda | + 1' 11" |
| Cursa en línia masculina amateur | Uwe Raab RDA | 4h 31' 53" | Niki Rüttimann Suïssa | m. t. | Andrzej Serediuk Polònia | + 4" |
| Contrarellotge per equips masculins | Unió Soviètica Iuri Kaixirin Sergej Novolokin Oleh Tchugda Oleksandr Zinòviev | 1h 59' 12" | Suïssa Daniel Heggli Heinz Imboden Othmar Haefliger Benno Wiss | + 1' 14 | Noruega Terje Gjengaar Dag Hopen Hans-Peter Odegaard Tom Pedersen | + 2' 17" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Marianne Berglund Suècia | 1h 38' 17" | Rebecca Twigg Estats Units | m. t. | Maria Canins Itàlia | m. t. |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Estats Units | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | RDA | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Unió Soviètica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Suïssa | 0 | 2 | 0 | 3 |
| 6 | Països Baixos | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Irlanda | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Noruega | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1983 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1983 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, 100 km Contrarreloj por Equipos, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
# El comissari europeu

El comissari europeu (títol original: The Commissioner) és una pel·lícula belgo-alemanya de 1998 dirigida per George Sluizer i escrita per Christina Kallas, basada en la novel·la del mateix nom de Stanley Johnson. Es va presentar en el 48è Festival de cinema Internacional de Berlín l. Ha estat doblada al català.

## Repartiment

* John Hurt: James Morton
* Rosana Pastor:Helena Moguentes
* Alice Krige: Isabelle Morton
* Armin Mueller-Stahl: Hans Koenig
* Johan Leysen: Horst Kramer
* Simon Chandler: Peter Simpson
* David Morrissey: Murray Lomax
* James Faulkner: Gordon Cartwright
* Alan MacNaughtan: Karl Ritter
* Bill Bolender: Arthur Groom
* Julian Wadham: Primer ministre

## Referències

* ↑ «Berlinale: 1998 Programme». berlinale.de.
* ↑ «El comissari europeu». esadir.cat.
# Sant Bru de l'Oller

Sant Bru de l'Oller és la capella de la masia de l'Oller, del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
Està situada a la part septentrional del terme municipal. La capella és l'edifici més al nord del conjunt de la masia.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0

## Enllaços externs

* Sant Bru de l'Oller i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Emeterio Jarillo Orgaz

Emeterio Jarillo Orgaz (Valdelacasa de Tajo, Cáceres, 3 d'agost de 1903 - Puebla, 13 d'abril de 1994) va ser un militar i carrabiner espanyol que va lluitar en la Guerra civil espanyola.

## Biografia

Procedent del Cos de Carrabiners, al començament de la guerra estava al capdavant de la 6a Comandància de carrabiners a la província d'Alacant i es va mantenir fidel al govern republicà. Durant la contesa va arribar a manar les brigades mixtes 3a, 8a, 65a i 152a, així com la 4a Divisió. En 1938 es va afiliar al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).
Després de la caiguda de Catalunya va marxar a l'exili a França, al costat de molts altres republicans. Posteriorment es traslladaria al nord d'Àfrica des d'on, a bord del vapor Nyassa, aconseguirà traslladar-se a Mèxic al costat d'altres personalitats i/o militars exiliats com Mariano Salafranca Barrio. Una vegada a Mèxic, es va instal·lar a la ciutat de Puebla, on va treballar per als laboratoris Bayer. Va continuar mantenint el contacte amb l'Agrupació Socialista de Mèxic DF i mai va tornar a Espanya, va viure a Mèxic fins a la seva defunció en 1994.

## Referències

* ↑ Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pp. 11, 66 & 129
* 1 2 3 Fundación Pablo Iglesias - Biografía de Emeterio Jarillo Orgaz
* ↑ Rafael Segovia (2000). Misión de Luis I. Rodríguez en Francia: la protección de los refugiados españoles, julio a diciembre de 1940, Colegio de México, pág. 70
# Can Bonfadrí

Can Bonfadrí és una masia del poble de Bigues, a l'antic veïnat de Mont-ras, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Està situada al nord-est del terme municipal, prop dels límits amb el de l'Ametlla del Vallès, al sud de Sant Bartomeu de Mont-ras. És a la dreta del Torrent de Can Bonfadrí, al sud-oest del Sot de Sant Bartomeu i al nord-oest del Turó de l'Arbocer, al nord de la Baga de l'Arbocer. A llevant seu i a l'altre costat del torrent de Can Bonfadrí es troba la Font de la Figuerota.
La construcció actual té els seus orígens en el segle xviii, tot i que ha estat modernitzada posteriorment.
Forma aquest veïnat, a més de modernes vil·les de nova construcció, amb l'església de Sant Bartomeu de Mont-ras, Can Bernat, Can Cauma, Can Siurans i Can Xesc.
Està inclosa en el «Catàleg de masies i cases rurals» de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ «Inventari Patrimoni Cultural de Bigues i Riells. Memòria tècnica». Arxivat de l'original el 2010-11-16. [Consulta: 21 febrer 2011].
# Can Bordas (l'Escala)

Can Bordas és una casa de l'Escala (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli antic de la població de l'Escala, al bell mig de l'entramat urbà i molt proper a l'església parroquial de Sant Pere. La façana principal és orientada al carrer del Sol.
Edifici entre mitgeres de planta irregular, format per dos cossos quadrats adossats amb una zona de pati o eixida a la part davantera. El cos principal presenta la coberta a dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. La porta d'accés està situada a la primera planta i s'hi accedeix mitjançant unes escales exteriors que s'agafen des del petit pati davanter, delimitat respecte al carrer mitjançant una tanca d'obra de poca alçada. Es tracta d'una senzilla porta rectangular. Rematant la façana hi ha una canalera de teula vidrada verda. La resta de la façana pertany a l'edifici posterior, al qual s'accedeix des del carrer dels Germans Masferrer.
Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc, tot i que el parament es troba força degradat.

## Història

Aquest casa correspon a un tipus d'edificació popular, que tant es repeteix als pobles costaners de l'Alt Empordà. Eren cases de construcció senzilla on hi vivien els pescadors. Aquestes presentaven un pati a l'entrada, o a l'interior, i un magatzem per guardar els estris de pesca. Moltes d'elles guarden a l'interior les antigues tines per elaborar el vi i l'oli, donat que el conreu de la vinya i l'olivar era una de les altres ocupacions, i al mateix temps forma de subsistència, de moltes famílies de pescadors.
Un tret característic d'aquestes construccions eren l'obra emblanquinada amb calç.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Bordas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Can Boniquet

Can Boniquet és una obra de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici ubicat entre mitgeres que compta amb una planta baixa i dos pisos, amb dues obertures en cadascun d'ells i terrat superior. A la planta baixa la porta d'accés està a la part dreta, feta amb un arc tan rebaixat que sembla quasi allindada, a la seva esquerra una finestra que segueix la mateixa tipologia. A la porta d'accés i a la reixa de la finestra es pot llegir la data de 1871. Les obertures del pis superior són rectangulars; al primer, dos balcons amb llosana correguda i, al segon, dos balcons independents. Tots amb baranes de ferro treballat. Corona l'edifici una balustrada de terrat sobre una cornisa dentada, al dessota de la qual s'obren tres petits ulls. La casa, amb la façana arrebossada i pintada, té un pati interior.

## Història

En Baltasar Boniquet Buhigas es va fer construir una residència d'estiueig a Ripollet. Els descendent del Boniquet, però, van acabar per no tornar a Ripollet i llogar l'immoble per treure'n algun profit. Quan, el 1915, Jaume Diviu Joana, veí de Cerdanyola conegut com «el Cepat», va comprar la torre, va mantenir-la en règim de lloguer. De les famílies que la llogaren, potser la més coneguda fou la dels Badia, amb nombrosos fills. La torre ha continuat a mans dels Diviu fins avui, residents a un dels habitatges de l'immoble.

## Referències

* 1 2 «Can Boniquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Cancelo

Cancelo (crioll capverdià Kanselu) és una vila a l'est de l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a 4 kilòmetres al nord-oest de Pedra Badejo i 5 km al sud-oest de Calheta de São Miguel.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Three Springs (Pennsilvània)

Three Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 445 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Three Springs tenia 445 habitants, 200 habitatges, i 127 famílies. La densitat de població era de 138,6 habitants/km².
Dels 200 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.167$ i la renda mediana per família de 35.179$. Els homes tenien una renda mediana de 32.250$ mentre que les dones 22.500$. La renda per capita de la població era de 15.962$. Entorn del 5,4% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Three Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Three Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jocs Olímpics de Cortina d'Ampezzo

«Jocs Olímpics de Cortina d'Ampezzo» té aquests significats:
* Jocs Olímpics d'Hivern de 1944
* Jocs Olímpics d'Hivern de 1956
# The Pandemonium

The Pandemonium és el 16è àlbum del grup de música heavy metal Loudness, publicat el 2001.

## Cançons

* Ya Stepped on a Mine 3:44
* Bloody Doom 5:56
* The Pandemonium 4:34
* Vision 4:57
* What's the Truth? 4:08
* Suicide Doll 6:45
* Chaos 4:47
* The Candidate 5:09
* Real Man 6:04
* Inflame 4:41
* Snake Venom 4:56

## Formació

* Masaki Yamada: Veus
* Akira Takasaki: Guitarra
* Naoto Shibata: Baix
* Hirotsugu Homma: Bateria