OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruth Mateu Vinent

Ruth Mateu Vinent (Ciutadella, 26 de febrer de 1976) és una política balear. Entre 2016 i 2017 va ser consellera de Transparència, Cultura i Participació del Govern de les Illes Balears. És llicenciada en dret per la UIB. Va accedir al càrrec després de la dimissió de l'anterior consellera Esperança Camps. Abans havia estat secretària general de Participació, Transparència i Cultura. La primavera del 2017 fou destituïda i Fanny Tur Riera n'assumí el càrrec.

## Referències

* 1 2 «Ruth Mateu i Vinent». Govern de les Illes Balears. Arxivat de l'original el 4 de juny 2016. [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ Ferrer, Mateu «Ruth Mateu, nueva consellera de Cultura, Pilar Costa, de Presidencia, y Marc Pons, de Territorio». Diario de Mallorca, 06-04-2016 [Consulta: 8 maig 2016].
* ↑ D., R «Tres menorquines, entre los primeros nuevos altos cargos del Govern». Menorca, 03-07-2015. Arxivat de l'original el 15 de maig 2016 [Consulta: 8 maig 2016]. Arxivat 15 de maig 2016 a Wayback Machine.
# Escola Municipal Joaquim Ruyra

Escola Municipal Joaquim Ruyra és una obra del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'edificis modificats i ampliats successivament sobre el projecte de Folguera. Malgrat les reformes, la planta baixa encara conserva l'estructura original. Aquesta era formada per dos cossos o pavellons, un d'una planta i un altre de dues, construïts un després de l'altre. L'edifici es caracteritzava per les àmplies finestres i pels esgrafiats decoratius de marcs i cantonades. L'edifici actual ha augmentat les plantes i s'ha ampliat recentment.

## Història

La construcció de les primeres escoles públiques de Blanes es va dur a terme des de 1916 fins a 1928. Després de diversos conflictes entre sectors polítics locals, el 1924 començaven les obres del primer edifici, ampliat a més alumnes el 1928. Un primer projecte de Lluís Planas fou canviat pel de Francesc Folguera.

## Referències

* 1 2 «Escola Municipal Joaquim Ruyra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

### Bibliografia

* Reyes, A; "La construcció de les noves escoles de la Vila. (1916-1925)" Dins la Vila, 2000
# El Paraíso (Arenys de Mar)

El Paraíso és un edifici del municipi d'Arenys de Mar inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres plantes i als quatre vents, d'estil romàntic, rodejat de jardí amb una alta tanca de ferro. L'edifici acaba amb una balustrada però després hi sobresurt una torreta vuitavada que també acaba amb una balustrada. Tota la façana i la torreta estan plenes de decoracions fetes de terra cuita i motius florals. Aquesta finca està situada al damunt d'un promontori que domina la població, al final d'un carrer de forta pujada. L'accés primitiu -que encara es conserva- es feia a través d'un camí de terra, paral·lel a un altre amb esglaons.

## Història

Quan es van fer les obres d'ampliació del pla del Frares, es va fer recular la tanca de la finca a ran de façana de l'edifici, perdent una part de la gràcia inicial. En l'actualitat és un habitatge plurifamiliar i escola avícola amb una forta tradició a Arenys. Salvador Castelló i Carreras fundà l'escola que encara és activa.

## Referències

* 1 2 «El Paraíso». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Khólui

Khólui és un poble (selo) de l'óblast d'Ivànovo (Rússia). És al sud-oest de Pútxej, a 71 km de l'estació de tren de Xuia. Khólui va obtenir l'estatus d'assentament de tipus urbà fins al 2004, quan fou degradat a poble (selo). És a la vora del riu Teza, un afluent del Kliazma. La seva economia es basa principalment en la producció tèxtil, teixits, silvicultura, fusteria, agricultura i artesania artística.
Una llegenda russa afirma que era la seu de pintors d'icones fins i tot abans de les invasions mongoles. Almenys des del segle xvii, Khólui ha estat productor de caixes laquejades, plaques i altres objectes pintats pels quals és famós a tot Rússia. Després de la Revolució d'Octubre, la pintura d'icones va perdre popularitat i fins i tot va resultar perillosa. Tanmateix, els pintors de Khólui continuaren fent la feina que havien fet sempre, ara, però, en secret.
L'estil de la pintura d'icones a Khólui és particular d'aquesta ciutat, i difereix de l'estil de pintura de Pàlekh, més conegut. Els iconògrafs de Khólui fan servir un gran nombre de tons verds, en oposició a l'estil vermellós de Pàlekh.
# Turrí

Turrí és el nom dels següents personatges:
* Gai Mamili Turrí, cònsol el 259 aC
* Quint Mamili Turrí, pretor el 206 aC
# Antonio del Hoyo Álvarez

Antonio del Hoyo Álvarez (Madrid, 30 de desembre de 1939 - 10 de març de 2014) fou un advocat espanyol que va ser president de l'Atlètic de Madrid el 1982.
El 13 de gener de 1982 el llavors president de l'Atlètic de Madrid Alfonso Cabeza Borque va ser sancionat per la Reial Federació Espanyola de Futbol, i Del Hoyo, que era sotssecretari de la junta directiva de Cabeza, va assumir la presidència de l'Atlètic en una etapa convulsa, en la qual es van viure alguns conflictes, com ara els derivats de les negociacions amb el Futbol Club Barcelona, que ja havia fitxat de l'Atlètic a Marcos Alonso i ara pretenia fer el mateix amb Julio Alberto.
Finalment, el 27 d'abril d'aquell any presentava la seva dimissió. Fou substituït per Agustín Cotorruelo.

## Referències

* ↑ El País. 23 d'abril de 1982
# Čabalovce

Čabalovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1494.
# Díode metall-aïllant-metall

El díode metall-aïllant-metall (MIM) és un tipus de dispositiu no lineal molt semblant a un díode semiconductor i capaç de funcionar molt ràpid. Depenent de la geometria i del material utilitzat per a la fabricació, els mecanismes de funcionament es regeixen per túnel quàntic o per activació tèrmica.
El 1948, Torrey i altres van afirmar que "Hauria de ser possible fabricar rectificadors metall-aïllant-metall amb resistències d'extensió molt més petites que els rectificadors metàl·lics-semiconductors, donant, en conseqüència, una major eficiència de rectificació a altes freqüències". Però a causa de les dificultats de fabricació, van passar dues dècades abans que el primer dispositiu es pogués crear amb èxit. Alguns dels primers díodes MIM que es van fabricar provenien de Bell Labs a finals de la dècada de 1960 i principis de la dècada de 1970 Brinkman et al. va demostrar el primer díode de túnel MIM de polarització zero amb una resposta significativa. Quan utilitzen el transport de túnel, el díode MIM pot ser molt ràpid. Tan aviat com el 1974, aquest díode es va utilitzar com a mesclador a 88 THz en una configuració de l'Institut Nacional d'Estàndards i Tecnologia. Gràcies a investigacions recents, la resposta de biaix zero del díode MIM (15 A/W) és ara molt a prop del díode Schottky (19.4 A/W).
Avui el díode MIM és la pedra angular dels desenvolupaments de nantenna en curs. També s'utilitzen com a díode de pel·lícula fina pels fabricants de pantalles de pantalla plana.
A diferència dels díodes MIM, els díodes metall-aïllant-aïllant-metall (MIIM) tenen dues capes aïllants.
Els díodes metall-aïllant-grafè (MIG) també estan en recerca activa.

## Referències

* ↑ S. Hemour and W. Ke, "Radio-Frequency Rectifier for Electromagnetic Energy Harvesting: Development Path and Future Outlook", Proceedings of the IEEE, vol. 102, pp. 1667–1691, 2014.
* ↑ Torrey, Henry C. «4-1: Barrier-layer Rectification». A: Crystal Rectifiers. Nova York: McGraw-Hill Book Company, 1948, p. 70 (Radiation Laboratory Series). HathiTrust 001618319. OCLC 2207503. LCCN 48005551.
* ↑ W. F. Brinkman, R. C. Dynes, and J. M. Rowell, "Tunneling Conductance of Asymmetrical Barriers", Journal of Applied Physics, vol. 41, pp. 1915–1921, 1970.
* ↑ E. Sakuma and K. Evenson, "Characteristics of tungsten-nickel point contact diodes used as laser harmonic-generator mixers", IEEE Journal of Quantum Electronics, vol. 10, pp. 599–603, 1974.
* ↑ M. L. Chin, P. Periasamy, T. P. O'Regan, M. Amani, C. Tan, R. P. O'Hayre, et al., "Planar metal-insulator-metal diodes based on the Nb/Nb₂O$_5$/X material system", Journal of Vacuum Science & Technology B: Microelectronics and Nanometer Structures, vol. 31, pp. 051204-1–051204-8, 2013.
# Espelmes de Sàbat

Les espelmes de sàbat (en hebreu: נרות שבת) són les espelmes enceses en la nit del divendres abans del vespre per marcar el començament del dissabte jueu. Encendre les espelmes de sàbat és una llei rabínica. L'encesa de les espelmes és duta a terme tradicionalment per la dona de la casa, però en absència d'una dona, es pot fer per un home. Després d'encendre les espelmes, la dona mou les mans sobre elles, es cobreix els seus ulls, i recita una benedicció.

## Referències

* ↑ Shabbat Candles, Feminine Light
# Ebner

«Ebner» té aquests significats:
* Christina Ebner
* Jeannie Ebner
* Klaus Ebner
* Margaretha Ebner
* Marie von Ebner-Eschenbach
* Michl Ebner
* Toni Ebner
* Wolfgang Ebner
# Cristian Rovira Pardo

Cristian Rovira Pardo (Barcelona, 21 de setembre de 1974) es un empresari i escriptor català, vinculat a l'àmbit de la discapacitat, la responsabilitat social i l'emprenedoria.
És soci i vicepresident de Grupo SIFU, centre especial de treball amb presencia a tot l'Estat espanyol fundat el 1993 per Albert Campabadal Mas.
Des de l'any 2006, ha estat implicat en diferents organismes de l'àmbit empresarial com AIJEC, CEAJEo Foment del Treball Nacional. L'any 2016 va entrar a formar part de la junta directiva de la European Association of Service Providers for Persons with Disabilities (EASPD), convertint-se en el primer espanyol en entrar en aquest organ de govern.
És autor del llibre Responsabilidad Social competitiva. Empresas que hacen bien su Trabajo y el bien con su trabajo (Edicions Urano, Empresa Activa, 2017).

## Referències

* ↑ Garganté, Toni «Sifu: integració laboral i creixement». Ara, 14-12-2014.
* ↑ Martí, Gemma «Persones àmpliament capacitades». La Vanguardia, 12-04-2013.
* ↑ "Cristian Rovira, reelegido presidente de los jóvenes empresarios de Cataluña",El Confidencial, 20 maig de 2008
* ↑ "Cristian Rovira, guardonat amb el Premi Jove Empresari",Cugat.cat, 11 desembre de 2010
* ↑ Cristian Rovira, primer español en formar parte de la junta directiva de EASPD, Compromisorse.com, 11 novembre 2016
* ↑ CARVAJAL, Rosa “La Responsabilidad Social Competitiva gana adeptos”. La Razón, 11 juliol de 2016

## Enllaços externs

* EASPD Board Members Arxivat 2017-10-26 a Wayback Machine.
* Fitxa Via Empresa
* «Combinamos una acción social con una gestión empresarial por el bien de la sociedad Arxivat 2017-10-26 a Wayback Machine.», Diario Información, 26 septiembre de 2015
* SEIJO, Berta "Biblioteca Empresarial: entrevista a Cristian Rovira", Món Empresarial, 5 octubre de 2016
# Turrolate

El turrolate és un dolç típic de la subbètica cordovesa (Andalusia) i, concretament, dels pobles de Rute i Priego. Encara que la fama del seu origen s'atribueix a aquest darrer poble, el seu origen es troba al primer, quan possiblement va començar a elaborar-se a finals del segle xvii. El seu nom en castellà fa referència a «turrón» (torró) i chocolate xocolata. Es fabrica a partir de cacau i ametlles o cacauets, sucre i canyella. Té forma de barra cilíndrica i n'hi ha de diferents varietats i mides. És un producte de gran valor nutritiu. Antigament era un obsequi que es donava a les mares que acabaven de donar a llum i, per tant, s'associa a la sort i a les bones notícies. Si bé es pot prendre sol, es recomana acompanyar-lo amb pa amb oli de la terra.

## Referències

* ↑ «Gastronomía y aceite de oliva» (en castellà). Turismo de Priego de Córdoba. Arxivat de l'original el 2016-04-03. [Consulta: 24 març 2016].
# Antonio de los Reyes Correa

Antonio de los Reyes Correa (Arecibo, c.1665 - 9 de juny de 1758), més conegut com a Capità Correa, fou un militar espanyol d'origen porto-riqueny que va defensar la ciutat d'Arecibo d'una invasió britànica el 1702.
Correa va néixer a Arecibo, Puerto Rico, fill de Joseph Rodriguez y Correa i Francisca Rodriguez de Valdés. Va estar al càrrec d'una petita milícia que tenia la missió de protegir la ciutat d'Arecibo de qualsevol atac per part de pirates o forces estrangeres. La seva fama va venir arran de la defensa de la ciutat d'un possible atac i invasió del Regne Unit el 5 d'agost de 1702. Per aquesta defensa de la ciutat d'Arecibo, Correa va ser declarat heroi nacional.
Li va ser atorgada "La Medalla d'Or de la Reial Efigie", per part de Felip V d'Espanya i se li va donar el títol de "Capità d'Infanteria" de la Infanteria de Marina espanyola el 23 de setembre de 1703. Correa va ser alcalde provisional d'Arecibo de 1700 a 1701 i després alcalde oficial de 1701 a 1705, de 1710 a 1714 i de 1716 a 1744.
Antonio de los Reyes Correa es va casar amb Estephania Rodríguez de Matos y Colón i va morir el 9 de juny de 1758. Arecibo és coneguda com la "Vila del Capitan Correa", un honor conferit per les persones de la ciutat. L'escut d'Arecibo, concedit per la Cort Reial d'Espanya el 1802, 100 anys després de la defensa d'Arecibo per Correa, inclou una corretja d'or amb sivella, en record del cognom del Capità Correa, i les paraules "Molt lleial", en referència a ell i a Arecibo.
El 8 de gener de 2004, el Govern de Puerto Rico va aprovar una llei pública establint el 5 d'agost com el dia d'Antonio de los Reyes Correa.

## Referències

* ↑ «Arecibo». Enciclopedia de Puerto Rico. [Consulta: 7 juny 2015].
* 1 2 3 Pablo Gil-Loyzaga. Cuatro siglos en Puerto Rico. Editorial Visión Libros, 2007, p. 83–89. ISBN 978-84-9821-781-0.
* 1 2 Rodríguez, Dennis de Jesús. Antonio de los Reyes Correa, El Capitán. San Juan, Puerto Rico: Sociedad Histórica Puerto Rico, 2002. ISBN 0-9650169-7-8.
* ↑ City of Arecibo official site
* ↑ Arecibo
* ↑ «Llei num. 29, 8 gener 2004» (en castellà). [Consulta: 25 abril,2016].

## Enllaços externs

* Capità Correa
# Antonio Genovesi

Antonio Genovesi (1713 - 1769) fou un filòsof i economista italià. Després de deixar la carrera eclesiàstica, treballà com a professor de la Universitat de Nàpols, on introduí els nous corrents de la filosofia anglesa i les ciències socials, especialment el pensament de Locke i el mercantilisme. Si bé va iniciar les seves reflexions al voltant de la lògica i l'epistemologia, finalment dedicà la major part de la seva carrera a l'economia, ja que considerava que fer créixer el benestar de la població passava per un replantejament sobre les bases del sistema econòmic. Les seves reflexions es lligaven a la filosofia política, car el govern afecta directament a l'establiment d'un sistema o un altre. Malgrat la tradició de Nàpols, molt ancorada a l'escolàstica, escrigué i dictà les seves classes sempre en italià.

## Obres

* Meditazioni filosofiche (1754)
* Lettere filosofiche (1759)
* Lettere Accademiche (1764)
* Elementi di Metafisica
* Delle Scienze Metafisiche
* La logica
* Logica e Metafisica
* Diceosina (o sia della Filosofia del Giusto e dell'Onesto) (1767)
* Memorie Autobiografiche
* Lezioni di commercio

## Referències

* ↑ De Majo S (1996) Breve storia del Regno di Napoli, Roma, Newton & Compton, p. 30. ISBN 88-8183-550-9
# El Puig (Queralbs)

El Puig és una obra del municipi de Queralbs (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Cabanya emergeix de la muntanya amb materials procedents de la pròpia terra formant part del paisatge.
Cos independent de l'estructura principal, adopta la forma d'aquesta deixant a l'especialització funcional pròpia del seu ús al tractament de la façana.
Apareix esmentada en documents del segle xvii. (Text de Pere Solà).

## Referències

* 1 2 3 «El Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Esperança Marí Mayans

Esperança Marí Mayans (Formentera, 1959) és una filòloga i política formenterenca, diputada al Parlament de les Illes Balears en la VII i VIII legislatures.
Llicenciada en filologia catalana per la Universitat de les Illes Balears, el 1983 ingressà com a professora de la Conselleria d'Educació de les Illes Balears i des de 2002 és directora de l'IES sa Blanca Dona d'Eivissa. Junt amb la seva activitat docent ha estat fundadora de la secció formenterenca de l'Obra Cultural Balear el 1979 i dels Grups de Defensa de la Llengua a Eivissa. És sòcia de l'Institut d'Estudis Eivissencs.
Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya des de 1993, accedí al Parlament de les Illes Balears sota les sigles d'Eivissa pel Canvi, en coalició amb el PSOE a les eleccions autonòmiques de 2007 i 2011. Està casada amb Bernat Joan i Marí.

## Obra

* Geografía e historia de Formentera. Esperança Marí i Mayans, Josep Antoni Prats Serra. Eivissa : Mediterrània-Eivissa, 2001. ISBN 84-95565-11-0
* Entre el vent, sota el cel: una aproximació a la poesia de Marià Villangómez. Esperança Marí i Mayans, Margalida Marí i Tur, Núria Soliveres i Pont. Eivissa : Mediterrània-Eivissa, 1999. ISBN 84-87883-85-0
* Geografia i història de Formentera. Esperança Marí i Mayans, Josep Antoni Prats Serra. Eivissa : Mediterrània-Eivissa, 1999. ISBN 84-87883-88-5

## Referències

* ↑ Esperança Marí Mayans Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera
* ↑ «Currículum del Parlament Balear». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 agost 2015].
* ↑ Perfil Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. al web d'ERC
# Ebo (Angola)

Ebo és un municipi de la província de Kwanza-Sud. Té una extensió de 2.191 km² i 158.151 habitants. Comprèn les comunes d'Ebo, Conde i Kassange. Limita al nord amb el municipi de Quibala, a l'est amb el Cela, al sud amb el de Conda, i a l'oest amb els d'Amboim i Quilenda.

## Referències

* ↑ Ebo al cens d'Angola
# Clayes

Clayes (en bretó Kloued, en gal·ló Claès) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 715 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 190 | 178 | 256 | 403 | 401 | 459 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Claude Guinard | |
| 2008- | Paulette Richeux | |
# Cristian Urbistondo López

Cristian Urbistondo López (Barcelona, 14 d'agost de 1979), més conegut com a Txiki, és un futbolista català que juga pel Los Garres.

## Trajectòria

Ha jugat amb la samarreta del FC Cartagena des de l'any 2008 un total de 119 partits, 83 d'ells en segona divisió, marcant 2 gols. Va ser peça clau per a l'ascens de l'equip a segona divisió en la temporada 2008/2009, disputant un total de 32 partits.
La primera campanya de Txiki a segona divisió amb el FC Cartagena, la 2009-2010, va ser tot un èxit, sent peça important de l'equip, que aconsegueix situar-se durant 34 jornades en ascens a primera divisió, perdent les seves opcions en el penúltim partit contra el Recreativo de Huelva.
El 30 de juny de 2010 i després d'haver rendit a un gran nivell en segona divisió la temporada anterior, renova per dues temporades amb l'FC Cartagena, perllongant la seva vinculació fins a Juny del 2012.
La temporada següent, la 2010-2011 comença com a titular indiscutible, a més de seguir lluitant amb el seu equip pels llocs privilegiats de la categoria, si bé en l'últim tram de campanya, se signa una mala ratxa que fa que l'equip perdi totes les seves opcions de play off d'ascens.
La següent temporada, la 2011/2012, Txiki part com a suplent encara disputa un total de 26 partits. No demostra el gran nivell que va oferir temporades anteriors ia falta d'un terç per al final de lliga deixa de comptar assíduament per al tècnic. Una temporada en què es pretenia l'ascens a primera divisió. Finalment ia falta de dues jornades es consuma el descens de la plantilla més cara en els 18 temporades que el futbol cartagenero va disputar fins a la data en segona divisió (15 amb el Cartagena FC i 3 amb l'FC Cartagena).
Txiki deixa el Cartagena en l'estiu de 2012 després d'haver estat quatre campanyes al club departamental, en què obté un bagatge d'un ascens a Segona Divisió i competeix durant tres temporades en aquesta categoria, estant a punt d'ascendir a Primera i sent peça fonamental per a l'equip i l'afició.
L'últim dia del mercat de fitxatges de 2012, es fa oficial el seu fitxatge pel Girona FC, club de la segona divisió. Sense disposar de gaires minuts, el Girona li comunica en el mercat d'estiu la no renovació del seu contracte.

## Clubs

| Club | Categoria | Any | Partits | Gols |
| Club Esportiu Europa | Tercera Divisió | 2002-2003 | ? | ? |
| CE Sabadell | Segona Divisió B | 2003-2004 | 32 | 0 |
| Girona FC | Segona Divisió B | 2004-2005 | 32 | 0 |
| CE Sabadell | Segona Divisió B | 2005-2006 | 22 | 0 |
| CD Villanueva | Segona Divisió B | 2006-2007 | 34 | 5 |
| AD Ceuta | Segona Divisió B | 2007-2008 | 33 | 0 |
| FC Cartagena | Segona Divisió B | 2008-2009 | 32 | 0 |
| FC Cartagena | Segona Divisió | 2009-2010 | 31 | 2 |
| FC Cartagena | Segona Divisió | 2010-2011 | 26 | 0 |
| FC Cartagena | Segona Divisió | 2011-2012 | 26 | 0 |
| Girona FC | Segona Divisió | 2012-2013 | 8 | 0 |

## Enllaços externs

* Perfil oficial al Girona FC Arxivat 2013-05-26 a Wayback Machine.
* Perfil a Futbolme.com (castellà)
* Perfil a BDFutbol.com (anglès)
* Perfil a Transfermarkt (anglès)
# Violant Montefeltro

Violant Montefeltro (Urbino 18 de maig de 1430 - Ferrara 1493) va ser un membre de la noblesa italiana.
Els seus pares, Guidantonio I Montefeltro i Caterina Colonna, van acordar casar-la quan tenia quatre anys, el 1534. El casament va ser el 1442, amb Domenico Malatesta senyor de Cesena, Bertinoro, Meldola i Sarsina, conegut com a Malatesta Novello, però van fer un vot de castedat per no tenir relacions durant el matrimoni. No van viure junts fins al 1447.
A la mort del seu germà Oddo Antonio II Montefeltro el 1444 li va correspondre una part de l'herència que va portar en dot al seu marit el 13 de juny de 1447, consistint la dot amb San Leo i la part nord del comtat de Montefeltro.
A la mort del seu marit el 20 de novembre del 1465 es va fer monja clarissa al monestir del Corpus Christi de Ferrara amb el nom de Sor Serafina com sa germana Sveva Montefeltro, i més tard en va ser elegida abadessa. Va morir el 1493.

## Referències

* ↑ Osborne, June. Urbino: The Story of a Renaissance City (en anglès). frances lincoln ltd, 2003-10-01, p. 52. ISBN 978-0-7112-2086-7.
* ↑ Hall, James. The Sinister Side: How Left-right Symbolism Shaped Western Art (en anglès). OUP Oxford, 2008-10-23, p. 179. ISBN 978-0-19-923086-0.
* ↑ Moressa, Pierluigi. I Malatesta: Filosofia, sentimento e guerra nella storia di una dinastia (en italià). Diarkos, 2023-09-19. ISBN 978-88-3616-329-8.
* ↑ «Sulle tracce di Novello e Violante: visita tematica alla Biblioteca Malatestiana» (en italià). Cesena Today, 2015. [Consulta: 26 maig 2024].