OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Instrument musical mecànic

Un instrument musical mecànic , també anomenat automàtic o automatófono , és un instrument musical que executa música per si mateix, sense necessitat de l'acció d'un intèrpret. També entren dins d'aquesta categoria aquells instruments, com l'orgue, que poden reproduir música amb l'ajuda d'una palanca o algun tipus de mecanisme que ha de ser accionat per una persona.

## Història

La història dels instruments mecànics es remunta molts segles enrere, però els primers exemples clars d'aquest tipus d'instruments són els petits carillons que es construïen durant l'edat mitjana. Durant el Renaixement, els artesà és d'Augsburg fabricaven, amb barril és amb una espècie d'agulla és, artefactes musicals acte executants. A partir del segle XVI la fabricació d'instruments mecànics va adquirir més popularitat i van idear nombrosos artefactes, com els òrgans hidràulics o els pneumàtics, les caixes de música i els violins i violoncels automàtics, com la violinista de Ludwig Hupfeld. Al segle xviii es va inventar el rellotge flauta. Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart i Ludwig van Beethoven escriure originals composicions per a aquest instrument.
Al començament del segle xix, l'alemany Johann Nepomuk Maelzel va inventar el panarmònic, que podia simular els sons d'una orquestra sencera a través de tubs d'orgue i instruments de percussió automatitzats. Aquestes orquestres rebien el nom de orchestrions . El mecanisme més popular dins d'aquest gènere va ser el cilindre foradat, amb el qual més tard es va permetre gravar en rotllos de paper la música executada per un intèrpret i reproduir automàticament en l'instrument. Aquests cilindres es van començar a utilitzar en espinetes i caixes de música, i es van millorar substancialment amb les pianoles, en què també es va poder recrear factors com la dinàmica i la intensitat del so.

## Referències

* C3% A1ticos.html Instruments automàtics a Encarta
* pianomundo.com - Instruments mecànics

## Enllaços externs

* Instruments mecànics Arxivat 2010-12-11 a Wayback Machine.
# Chanoy

Chanoy és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 140 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chanoy era de 140 persones. Hi havia 52 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 57 habitatges, 56 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 56 eren cases i 1 era un apartament. Dels 56 habitatges principals, 51 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 7 tenien tres cambres, 20 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 47 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 24 habitatges hi havia un automòbil i a 29 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chanoy el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 8 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 12 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 86 persones, 64 eren actives i 22 eren inactives. De les 64 persones actives 62 estaven ocupades (34 homes i 28 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 22 persones inactives 11 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Chanoy hi havia 59 unitats fiscals que integraven 150 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.229 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chanoy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chanoy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Frostius

Frostius és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids amb només dues espècies.

## Taxonomia

* Frostius erythrophthalmus (Pimenta & Caramaschi, 2007)
* Frostius pernambucensis (Bokermann, 1962)

## Referències

* IUCN (anglès)
* Frost, Darrel R. 2007. Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 5.1 (10 October 2007). Electronic Database accessible at http://research.amnh.org/herpetology/amphibia/index.php. American Museum of Natural History, New York, USA. Frostius accessdate=2008-04-13
* AmphibiaWeb: Information on amphibian biology and conservation. [web application]. 2008. Berkeley, California: AmphibiaWeb. Available: http://amphibiaweb.org/. (Accessed: April 13, 2008). Frostius pernambucensis
# Erik Magnus Staël von Holstein

Erik Magnus Staël von Holstein (Loddby, 25 d'octubre de 1749 - Poligny, 9 de maig de 1802) fou un aristòcrata i diplomàtic suec. El baró de Staël era el camarlenc de la reina Sofia Magdalena de Dinamarca. El 1783 va ser nomenat chargé d'affaires a la Cort de França i el 1785 va ser nomenat ambaixador a França.

## Núpcies i descendència

El 21 de gener de 1786 es va casar amb la filla del Ministre francès de Finances Jacques Necker, Anne Louise Germaine Necker, que va assolir la fama com a "Madame de Staël". Van tenir cinc fills:
* Gustava Sofia Magdalena, nascuda el 1787, va morir durant la infància
* Gustava Hedvig, nascuda el 1789, va morir durant la infància
* Ludvig August, nascut l'1 de setembre de 1790. Va morir a França el 1827, acabant així la seva línia familiar. Casat el 1827 amb Adèle Vernet. Es diu que era el fill biològic del comte de Narbonne (1755-1813), que a la vegada era fill il·legítim del rei Lluís XV.
* Mattias Albrekt, nascut el 2 d'octubre de 1792. Alferes de cavalleria. Va morir en un duel el 12 juliol 1813 a Buchtenberg a Mecklenburg.
* Hedvig Gustava Albertina, nascuda el 8 de juny de 1797, va morir a París el 28 de setembre de 1838. Casada el 20 de febrer de 1816 a Pisa amb el Ministre d'Afers Estranger francès Victor de Broglie. El seu pare biològic podria ser Benjamin Constant.

## Referències

* Herman Lindqvist, Gustavs Dagar, 1998, ISBN 91-1-964222-9
# Benzinera

Una benzinera o gasolinera és una estació a la qual hom pot comprar al detall carburant (benzina, fueloil, etc.) i introduir-lo al dipòsit de combustible d'un vehicle. De vegades s'hi pot comprar altres coses o poden tenir altres serveis, com poder comprovar la pressió dels pneumàtics o lavabos per a les persones. Per motius de seguretat està prohibit encendre-hi cigarretes.
Aquest tipus de comerç és un exemple de competència monopolista, ja que solen tenir sempre els mateixos clients. També, malgrat que en teoria es poden establir lliurement, a la pràctica solen associar-se amb les poques grans empreses distribuïdores que hi ha, amb contractes d'exclusivitat.
Hi ha dos tipus de benzineres, les abanderades i les independents, que encara que en principi poden comprar a qualsevol petroliera ho solen fer bé a les dues grans empreses multinacionals Tamoil i Saras. Les benzineres abanderades poden ser directament gestionades per les petrolieres o per tercers, en aquest darrer cas pot tractar-se d'un gestor, de manera que la petroliera roman la propietària de la benzinera, encara que en subcontracti la gestió, o altrament pot tractar-se d'un abanderat o propietari de la benzinera, que firma un contracte al qual es compromet a comprar combustible únicament a una sola empresa petroliera mentre duri el contracte, que pot durar fins a cinc anys.
De 1977 fins a 1980 diferents vagues de benzineres van paralitzar Mallorca.

## Vegeu també

* Bomba de benzina
* Recuperació de vapors

## Referències

* ↑ «benzinera». Diccionari de la llengua catalana. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «gasolinera». Diccionari de la llengua catalana. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «gasolinera». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ Garcia, Pere J. «La CNT mallorquina durant la Transició espanyola». Cultura Obrera, n.33, 2010 [Consulta: 3 novembre 2011].
# Ilol

Ilol fou un petit estat tributari protegit a l'agència de Mahi Kantha a Gujarat, presidència de Bombai, Índia. La població el 1872 era de 5.511 persones, i el 1881 de 5.603. La superfície era de 49 km². La dinastia regnant era de la casta hindú dels makwana kolis. La successió era per primogenitura i el 1881 no disposava de sanad d'adopció. Pagava un tribut de 186 lliures al Gaikwar de Baroda, 43 al raja d'Idar i 2 lliures a l'estat d'Ahmadnagar (que es van seguir pagant quan aquest fou incorporat al d'Idar). La capital era Ilol a 23° 59′ N, 73° 18′ E﻿ / ﻿23.983°N,73.300°E﻿ / 23.983; 73.300 avui al districte de Mehsana (Mahesana). El sobirà, amb títol de Thakur, era al final del segle XIX Wakhatsinghji Dipsinghji que va pujar al tron el 16 d'abril de 1866 amb només dos anys. El 18 d'octubre de 1927 va pujar al tron el darrer thakur, Shivshinji Vijaysinghji.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ca l'Enric del Sarral

Ca l'Enric del Sarral és un edifici de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa pairal molt reformada. Inicialment té trets que la uneixen a l'estil gòtic, del qual encara conserva algunes llindes. Altres llindes i balcons porticats són renaixentistes i els acabats superiors de la façana responen a un gust neoclàssic.
Façana de tres pisos, a la planta baixa s'obre la porta principal rectangular amb llinda e pedra acabada centralment per un arc conopial. Al primer pis d'aquesta casa hi ha una àmplia balconada que uneix dues portes amb llindes de cronologies diferents. La llinda de la dreta és acabada centralment en un arc conopial però lateralment té dues mènsules acabades amb cares d'homes molt esquematitzades. L'altra llinda es resol amb la unió sinuosa de tres frontons triangulars. El pis superior només té dues finestres laterals i un balcó central.
El ràfec no és gaire sobresortit però centralment està rematat per un frontó ovalat on antigament hi hauria alguna mena d'inscripció. A la part del darrere hi ha la zona destinada a pati i des del mateix carrer s'observa una balconada acabada en tres arcuacions d'arc de mig punt de gust classicista.
La llinda superior dreta del balcó de ca l'Amitger està estretament influenciada per construccions gòtiques, com l'ajuntament o la casa Navés de Belianes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca l'Enric del Sarral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Instrument polifònic

Un instrument polifònic és aquell instrument musical que pot interpretar, tot sol, una composició de textura musical polifònica o, més aviat, que és freqüent i habitual que el seu repertori específic tingui aquesta textura i estil. Són, per tant, instruments que, amb facilitat, poden interpretar diversos sons alhora. Entre ells hi ha els de teclat (l'orgue, l'harmònium, el piano, el clavecí i altres instruments de teclat del Renaixement i del Barroc) i diversos instruments de corda polsada com l'arpa, la guitarra, la viola, el llaüt i altres instruments de la seva família. A part d'aquests dos grups d'instruments, també ha conservat sempre una certa vocació polifònica la viola d'arc, fet que s'explicaria pel seu origen en la viola de mà. També alguns compositors en obres concretes han explotat les possibilitats polifòniques d'altres instruments de corda fregada, com és el cas de Johann Sebastian Bach en algunes de les seves obres per a violí sol.
Cal distingir entre un ús polifònic i un ús harmònic d'un mateix instrument. Així, per exemple, la guitarra en l'àmbit de la música clàssica és un instrument polifònic, mentre que en el de la música popular és molt més de tipus harmònic, interpretant en acords, de manera semblant a com succeeix amb el banjo. En canvi, altres instruments també de corda polsada, com per exemple, la mandolina, també en l'àmbit de la música tradicional i popular, no han desenvolupat tant aquestes possibilitats polifòniques i han restat més aviat com a instruments melòdics.
# Cirrhilabrus cyanopleura

Cirrhilabrus cyanopleura és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar d'Andaman, les Illes Ryukyu, Taiwan, les Filipines, Papua Nova Guinea, Palau, Indonèsia i la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Benvinguts al llarg viatge

Benvinguts al llarg viatge va ser l'àlbum debut de la banda Txarango i va sortir a la venda l'any 2012.

## Llista de cançons

L'àlbum contenia el següent llistat de cançons:

## Referències

* ↑ «Benvinguts al llarg viatge». Viasona.
# Tines de la Baga de les Cucoles

Les tines de la Baga de les Cucoles és una obra del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La tina se situa pròxima al camí que ressegueix la riera de Mura.
És una construcció formada per una tina i una barraca. Es tracta d'una tina de planta circular a l'interior i rectangular a l'exterior. La part inferior dels murs és feta amb pedra i morter de calç i la part superior, amb pedra sense material d'unió. La llinda per a l'entrada i la coberta s'han esfondrat. Es creu, per la inclinació del parament, que la coberta podria haver tingut una certa inclinació.
L'interior del dipòsit era recobert de rajoles de ceràmica envernissades lleugerament corbades. El broc es localitza a l'interior de la barraca, i consisteix en un bloc de pedra amb un forat.
La barraca es troba adossada al parament est de la tina. És de planta rectangular. Els murs són de pedra seca, excepte el parament sud que aprofita sortint d'una roca. La llinda de la porta no s'ha conservat. A l'interior hi ha el broc de la tina.
L'estat de conservació general no és gaire bo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Tines: Baga de les Cucoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

### Bibliografia

* Consorci de les Valls del Montcau; Tines de les Valls del Montcau. Parc Natural de Sant Llorenç de Munt i l'Obac. Patrimoni Únic a Catalunya, 2005.
# Sokoľany

Sokoľany és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1268.
# Megalodicopia hians

Megalodicopia hians és una espècie de tunicat de la classe dels ascidiacis que viu ancorada al llarg de les parets dels profunds canons oceànics i al sòl marí. L'animal es reconeix immediatament per la seva aparença peculiar. El seu sifó semblant a la boca es tanca ràpidament cada vegada que un petit animal hi entra. Un cop ha atrapat una presa, manté la trampa tancada fins que està de nou a punt per menjar. Se sap que viuen al canó de Monterey a profunditats de 200-1.000 metres. S’alimenten majoritàriament de zooplàncton i animals diminuts.

## Referències

* ↑ Karen Sanamyan. «Megalodicopia Oka, 1918». World Register of Marine Species, 2010. [Consulta: 28 juny 2011].
# Cai Mao

    En aquest nom xinès, el cognom és Cai.
Cai Mao, nom estilitzat Degui (德珪), va ser un general militar, originari de Xiangyang a Jingzhou, especialitzat en operacions navals, durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Fou un capaç oficial naval que originalment serví sota les ordres del senyor de la guerra Liu Biao. Cai Mao guanyà el seu estatus quan la seva germana major es casà amb Liu Biao. Cai Mao provenia d'una família noble de Jing.
Al principi de la lluita contra el senyor de la guerra Sun Jian, Cai Mao patí diverses derrotes. L'assessor de Liu Biao, Kuai Liang, insistí que Cai Mao havia de morir per pagar els seus fracassos, però Liu Biao es mostrà reticent a fer-ho.
Liu Biao que estava envellint, encara no havia triat un hereu. Tenia presents dues opcions: Una d'elles era el seu fill gran, Liu Qi, i l'altre era el menor, Liu Cong.
Liu Qi fou considerat a causa del fet que era el major, i tradicionalment l'hereu és sempre el fill gran. Liu Cong ho va ser perquè Cai Mao i el seu clan insistiren que era més capaç. Això a causa del fet que Liu Cong s'havia casat amb la neboda de Cai Mao, per la qual cosa el clan Cai tenia molt a guanyar en la tria de l'hereu.
Amb Liu Biao en el llit de mort, este nomenà a Liu Qi com el seu hereu. Cai Mao, i un altre oficial de Liu Biao, Zhang Yun, escrigueren un testimoni fals nomenant Liu Cong com l'hereu. Cai Mao manà a Liu Qi de tornada a Jiangxia.
Cao Cao, Primer Ministre de la Han, havia amassat un enorme exèrcit. Quan arribà la notícia a Liu Cong i els seus oficials que Cao Cao estava marxant sobre el seu territori, Cai Mao i Zhang Yun advocaren per lliurar-se. Als dos se'ls havia garantit un rang alt a l'exèrcit de Cao Cao, si aconseguien convéncer a la resta.
El lliurament de Liu Cong i la seva gent, tirà endavant. I Cai Mao, junt amb Zhang Yun, es convertiren en comandants caps de la força naval de Cao Cao en la guerra contra el segon fill de Sun Jian, Sun Quan. Els dos havien experimentat el combat naval, perquè havien viscut a Jingzhou, al contrari que molts oficials del nord.

## En la ficció

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes, mentre lluitaven contra les forces de Zhou Yu, les forces de Cao Cao patiren diverses derrotes sota el comandament de Cai Mao i Zhang Yun. Segons estava previst al complot de Zhou Yu, Cai Mao i Zhang Yun foren executats per Cao Cao durant l'octubre del 208. Cao s'adonà més tard de l'errada però mai ho va admetre.

## Informació personal

* Cosins
** Cai He (personatge de ficció)
** Cai Zhong
* Nebot
** Zhang Yun

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. Records of Three Kingdoms. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. Romance of the Three Kingdoms. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.
# Instrument tradicional

Un instrument tradicional és aquell l'ús majoritari o principal del qual es dona exclusivament o principalment en la música tradicional. Per això, atès que les músiques tradicionals es vinculen a societats, grups humans, territoris i tradicions específics, en general, així mateix s'esdevé amb els instruments considerats tradicionals: tot i que el seu ús, especialment amb els moderns fenòmens de globalització fàcilment depassa el grup humà i el territori en el qual va néixer, això no li fa perdre la vinculació al territori ni la seva identitat, ni la seva consideració de tradicional. Un exemple prou clar en són els diversos tipus de cornamuses.

## Referències

* ↑ «Instrumentos musicales tradicionales».
# Peach-Pit

Peach-Pit (ピーチ・ピット, Pīchi Pitto) és un duo d'artistes manga del Japó, format per Banri Sendo (千道 万里, Sendō Banri) i Shibuko Ebara (えばら 渋子, Ebara Shibuko). El seu nom deriva del menjador del TV Show Beverly Hills 90210. Ambdues tenen estils similars, amb solament veure alguns dels seus treballs és possible identificar que artista és la qual dibuixa. Són reconegudes pels seus estils Bishōjo. Com s'assenyala en els seus llibres, ambdues són Bessons i "Quasi banyem els nostres telèfons en el vàter... dues vegades."
Les dues cresqueren juntes, anaren a la mateixa escola primària i des de llavors són amigues. Començaren com artistes manga de doujinshi, però no com PEACH-PIT. Després foren descobertes per Dengeki Comic Gao!. En el 2008, un dels seus mangues, Shugo Chara!, fou guardonat amb el Kodansha Manga Award pel millor manga per a xiquets.

## Bibliografia

* DearS (ディアーズ, Diāzu) (2002-2005)
* Rozen Maiden (ローゼンメイデン, Rōzen Meiden) (2003-2006, 2008-present)
* Zombie-Loan (ゾンビローン, Zonbi Rōn) (2003-present)
* Shugo Chara! (しゅごキャラ!, Shugo Kyara!) (2006-present)
* ~Smooth Criminal~ (〜スムーズな刑事〜, Sumuzu hanzai) (2009)

## Referències
### General

* «Peach-Pit». Anime News Network. [Consulta: 31 gener 2009].

### Específiques

* 1 2 Bamboo Dong. «Anime News Network's interview with Peach-Pit». Anime News Network, 14-08-2005. [Consulta: 31 gener 2009].
* ↑ «32nd Annual Kodansha Manga Awards Announced». Anime News Network, 13-05-2008. [Consulta: 31 gener 2009].

## Enllaços externs

* Momo no Tane Arxivat 2006-04-25 a Wayback Machine. Pàgina oficial de Peach-Pit (japonès)