OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gobiobotia brevibarba

Gobiobotia brevibarba és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea del Sud.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Chyung, M.-K., 1977. The fishes of Korea. Il Ji Sa Publishing Co. Seül, Corea. 727 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Govern d'Atjeh

El govern d'Atjeh fou una de les residències o governacions de les Índies Orientals Holandeses a Sumatra. El govern estava format per la part nord de l'illa de Sumatra incloent l'illa de Simalëu. L'entitat estava dividida en tres subresidències:
* Subresidència de la Costa Occidental d'Atjeh
* Subresidència de la Costa Nord d'Atjeh
* Subresidència de la Costa Est d'Atjeh
A més de les tres subresidències el govern d'Atjeh incloïa:
Els estats tributaris o vassalls d'Aceh (la major part annexionats abans del 1903) eren:
Diversos territoris abans sota l'autoritat del sultà administrats pels holandesos podrien ser inclosos en un Gran Atjeh:

## Administració

* Gampong o Kampung (poble) governats pels Keutjhi (ancià) i portava generalment el títol de Tenku o Teungku
* Districtes hereditaris dirigits pels uleebalangs, dividits en tres grups anomenats en conjunts els sagis
* Sultà designat pels radja o póteu; el sultà portava el títol de tuanku
* Mukims, dirigents religiosos (la pregària del divendres requeria la presència de 40 mukims) el cap dels quals era el Imeum
* L'administració de justicia (regida pel costum) estava generalment en mans dels caps locals. El jutge del sultà portava el nom Kali malikon ade i era hereditari.

## Referències

* A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux 2009
# Glisant

Glisant fou una antiga ciutat de Beòcia esmentada per Homer en el Catàleg de les naus de la Ilíada. Estrabó la situaba al mont Hípat, prop de Teumesos i de Cadmea. Pausanias afegeix que la distància entre les ruines de Glisant i de Teumesos era de set estadis i allí hi situa un túmul on es creia que hi havia enterrats alguns dels combatents de l'expedició dels epígons que moriren en l'atac a Tebes. Heròdot, en referir-se al riu Termodont, indica que aquest discorre entre Tànagra i Glisant. Glisant s'ha localitzat en un turó anomenat Turletza, situat al peu del mont Hípat.

## Notes

* ↑ «Penèleos i Leit i també Arcesilau, Protoènor i Cloni dirigien els beocis, que habitaven Híria, la rocosa Àulida [...]i els qui vivien als voltants d'Harma, d'Ilesi i d'Eritres; ... i els qui habitaven Coronea i Haliart herbosa; i els de Platea i els de Glisant...». Ilíada, II, 495-504. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 73-74

## Referències

* ↑ Estrabó IX,2,31.
* ↑ Pausanias IX,19,2.
* ↑ Heròdot - Història, FBM, Traducció de Joaquim Gestí, Llibre IX - 43; pàg. 60
* ↑ Estrabón, Geografía libros VIII-X, p.295, nota 358 de Juan José Torres Esbarranch, Madrid: Gredos (2001), ISBN 84-249-2298-0

## Bibliografia

* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].
* Heròdot; Gestí, Joaquim (trad.). «Llibre IX». A: Història - Vol. IX. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 60. ISBN 9788498592139.
# Deus vult

Deus vult, 'Déu ho vol', en llatí clàssic, o deus hoc vult i deus lo vult, en llatí vulgar, fou el crit de guerra sorgit de la multitud després de la proclamació de la Primera Croada pel Papa Urbà II durant el Concili de Clermont, l'any 1095, quan l'Església Ortodoxa va demanar ajuda per defensar-se de la invasió d'Anatòlia per l'Imperi Seljúcida.
Aquesta expressió va esdevenir un lema dels combatents cristians de la Primera Croada i la frase Deus lo vult es convertiria en la divisa de l'Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem.
En català apareix com a «Déus lo quer» en el Llibre dels fets de Jaume I:
   E sembla-nos que Déus lo quer; e, pus Déus lo quer, no ens en pot mal prendre.

## Referències

* ↑ Morwood, James. A Dictionary of Latin Words and Phrases (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 1998, p. 46. ISBN 978-0198601098 [Consulta: 10 juliol 2016].
* ↑ Jiménez Sureda, Montserrat. Crist i la història: Els inicis de la historiografia eclesiàstica catalana en el seu context europeu. Bellaterra: Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2014. ISBN 978-84-490-5092-3 [Consulta: 10 juliol 2016].
* ↑ Soldevila, Ferran. Les quatre grans croniques: Llibre dels feits del rei En Jaume. Institut d'Estudis Catalans, 2007. ISBN 978-84-7283-901-4.

## Vegeu també

* Desperta Ferro!
* Aragó, Aragó!

## Enllaços externs

* Les croades a la revista Sàpiens
# Decidim!

Decidim! és un moviment que aglutinà a càrrecs electes locals de filiació política diversa, partidaris del reconeixement i l'exercici del dret a l'autodeterminació del poble català.
L'origen del moviment va ser un manifest en el qual s'hi han adherit més de 1.100 càrrecs electes locals tant del Principat de Catalunya com de la resta dels Països Catalans, sobretot de CiU, ERC, l'Entesa pel Progrés Municipal (EPM) i ICV-EUiA. Els impulsors del manifest municipalista a favor del dret de decidir van ser els alcaldes Jordi Fàbrega (Sant Pere de Torelló), Laura Vilagrà i Pons (Santpedor) i Manel Vila i Valls (Castellterçol).

## Referències

* ↑ «Edils sobiranistes ultimen una consulta d'autodeterminació». El Punt Avui. [Consulta: 14 setembre 2008].
# Decimi

Decimi és el nom dels següents personatges:
# Dau (circuit integrat)

Un dau (die en anglès) en el context dels circuits integrats, és un petit bloc de material semiconductor, on es fabrica un determinat circuit funcional. Típicament, els circuits integrats es produeixen en grups grans en una sola oblia de silici de grau electrònic (EGS) o altre semiconductor (com ara GaAs) a través de processos com la fotolitografia. L'oblia és tallada («picada») en moltes peces, contenint cadascuna una còpia del circuit. Cadascuna d'aquestes peces es denomina dau.
Hi ha tres formes plurals comunament utilitzades en anglès: dice, dies i die.

## Fases de la creació del dau

* Fabricació de l'oblia de silici (wafer)
* Procés de fotolitografia
* Tallat de l'oblia en daus (wafer dicing)

## Vegeu també

* Silici
* Oblia de silici
* Encapsulats de circuit integrat

## Referències

* ↑ «Dau (circuit integrat)». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Integrated Circuits - learn.sparkfun.com» (en anglès). learn.sparkfun.com. [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ John E. Ayers. CRC Press. Digital Integrated Circuits (en anglès), 2004. ISBN 0-8493-1951-X.
* ↑ Robert Allen Meyers. Academic Press. Encyclopedia of Physical Science and Technology (en anglès), 2000. ISBN 0-12-226930-6.
* ↑ «Bare Die 101 - What Is Bare Die?» (en anglès). www.escomponents.com. Arxivat de l'original el 2017-03-12. [Consulta: 10 març 2017].

## Enllaços externs

* Anàlisi de la predicció del yield de circuits integrats a nivell d'oblia: influència de la posició i de les agrupacions PDF
# Diego de San Pedro

Diego de San Pedro (¿1437-1498?) fou un poeta i narrador castellà del Prerenaixement.

## Biografia

Va estar al servei del Maestre de Calatrava, Pedro Girón, cap al 1459 i fou alcalde del castell de Peñafiel el 1466. Posteriorment fou oïdor del rei i del seu "Consejo".

## Obra

En el Cancionero General de Hernando del Castillo es conserven alguns poemes interessants seus ("Sermón", "Desprecio de Fortuna"), però és més conegut per les seves dues novel·les sentimentals.
La primera d'aquestes novel·les, el Tratado de amores de Arnalte y Lucenda (1491), fou traduïda al francès per Herberay des Essarts, a l'italià per Maralfi i a l'anglès per Holyband (1575). La narració en aquesta obra comença i acaba amb la invocació de l'autor a les dames de la cort, entre el que se situa un intercanvi de cartes entre els amants i una sèrie de diàlegs entre ells i amb altres personatges (Belisa i El Ierso) i entre Arnalte i el propio autor, que actua com a confident de l'amant menyspreat i com a dipositari de la història. S'hi insereixen també algunes composicions poètiques (invocació a la Verge i les seves set "angustias").
La novel·la més famosa és, això no obstant, Cárcel de Amor, composta entre 1483 i 1485 i impresa el 1492, un autèntic èxit editorial de l'època, que fou aviat traduïda a totes les llengües d'Europa, i seguï reeditant-se i traduint-se encara durant els segles xvi i xvii. Fou traduïda al català per Bernardí Vallmanya i publicada com a Lo càrcer d'amor per Joan Rosembach el 1493, en el que constitueix probablement el primer llibre il·lustrat de la impremta catalana. Conta una desgraciada història d'amors, com l'anterior, aquest cop entre Leriano i Laureola, i el lent suïcidi del primer. Una gran part de la novel·la és epistolar. Exercí certa influència sobre La Celestina de Fernando de Rojas, ja que un dels passatges més bells del llibre, el plany de la mare de Leriano, recorda el plany de Pleberio en la citada obra. Les seves fonts són l'Elegia di madonna Fiammeta de Giovanni Boccaccio, elements dantescos i la llegenda del Sant Graal.
En ambdues novel·les l'erotisme segueix les convencions de l'amor cortès i es representa en forma al·legòrica. En el seu estil es recorre a les paradoxes, a l'antítesi i a l'oxímoron

## Enllaços externs

* Cárcel de amor
# Delphinium umbraculorum

Delphinium umbraculorum és una espècie d'esperó conegut pel nom comú d'esperó de cavaller de paraigua. Tot i això, el seu epítet no denota un paraigua. En el seu lloc, descriu l'hàbitat d'aquesta planta, normalment llocs ombrívols i frescos. Sovint es confon amb D. parryii que té flors similars i D. patens amb tiges i fulles similars.
És una herba perenne que produeix una tija erecta de 40 a uns 80 centímetres d'alçada. Les fulles sense pèl es troben a la base de la planta i també al llarg de la tija. La inflorescència porta diverses flors amb sèpals amb reflexos de color blau fosc i un esperó de més d'un centímetre de llarg. El fruit fa entre 1 i 2 centímetres de llarg.
És endèmic de Califòrnia, on creix als boscos de les serralades costaneres, des dels comtats de Monterey fins als de Ventura.

## Taxonomia

Delphinium umbraculorum va ser descrita per Frank Harlan Lewis i Carl Clawson Epling i publicat a Brittonia 8(1): 19–20, f. 3, a l'any 1954.

### Etimologia

Vegeu: Delphinium
umbraculorum: epítet llatí que significa "lloc ombrívol".

## Referències

* 1 2 Lewis, Harlan (en anglès) A Taxonomic Study of Californian Delphiniums, 8, núm.1, 1954, pàg. 1–22. DOI: 10.2307/2804906. ISSN: 0007-196X. JSTOR: 2804906 [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «A Grammatical Dictionary of Botanical Latin» (en anglès). www.mobot.org. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Delphinium umbraculorum». Tropicos.org Missouri Botanical Garden. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Nom en llatí». [Consulta: 10 juny 2021].

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Galeria de fotos
# Gran Premi de les Amèriques 1990

El Gran Premi de les Amèriques 1990 fou la 3a edició del Gran Premi de les Amèriques. La cursa es disputà el 30 d'agost de 1990, sent el vencedor final l'italià Franco Ballerini que s'imposa en solitari per davant de Thomas Wegmüller i Sammie Moreels.
Va ser la novena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1990.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Franco Ballerini | Del Tongo | 6h 02' 46" |
| 2 | Thomas Wegmüller | Weinmann-SMM Uster | + 30" |
| 3 | Sammie Moreels | Lotto-Super Club | + 33" |
| 4 | Claudio Chiappucci | Carrera Jeans | + 41" |
| 5 | Steve Bauer | 7 Eleven-Hoonved | + 1'40" |
| 6 | Seán Kelly | PDM-Concorde | m. t. |
| 7 | Louis de Koning | Panasonic-Sportlife | m. t. |
| 8 | Rudy Dhaenens | PDM-Concorde | m. t. |
| 9 | Marco Lietti | Ariostea | + 3'41" |
| 10 | Rudy Verdonck | Lotto-Super Club | + 3'51" |

## Enllaços externs

* Resultats a cyclebase.nl
# KMail

KMail és el client de correu de KDE.
Suporta directoris, filtres, visualització de correus HTML, ús de caràcters especials. Pot usar IMAP, POP3 i directoris locals pels correus que arriben. Pot enviar correus via SMTP o sendmail.

## Spam i filtres

Kmail utilitza dos filtres especials per filtrar correus brossa (spam):
* Envia aquest correu a un programa permet qualsevol programa ésser especificat, i quan el filtre del Kmail està activat aquest programa s'engegarà i rebrà el contingut del correu a la seva entrada estàndard.
* Entuba aquest correu a través d'un programa no només envia el correu a un programa en concret, sinó que reemplaça el correu amb la sortida del programa. Això permet a sistemes com l'SpamAssassin pugui afegir les seves pròpies capçaleres al correu.
Aquests filtres modulars es poden combinar amb filtres de text per detectar (per exemple) correus que s'han tret per l'SpamAssassin mirant les capçaleres especials que ha afegit.

## Suport de criptografia

Kmail s'ha creat amb suport per correus OpenPGP i desencriptarà automàticament missatges i comprovarà la signatura només quan l'usuari hagi escrit la seva contrasenya, ensenyant els missatges amb un marc blau o verd per mostrar que eren encriptats.

## Suport Groupware

Quan s'usa integrat en la suit Kontact, Kmail pot actuar com un client de groupware, compartint llistes de contactes, correus, calendaris i notes entre usuaris.

## Referències

* ↑ Sharma, Deepesh. «12 Incredibly Useful KDE Apps That Are Worth Trying». Makeuseof, 12-07-2023. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Kmail Arxivat 2005-09-01 a Wayback Machine.
# San Bernardino (ciutat de Califòrnia)

San Bernardino és una ciutat i seu del Comtat de San Bernardino a Califòrnia, Estats Units d'Amèrica, de 205.010 habitants segons el cens de l'any 2006 i amb una densitat de 1.012,9 per km². San Bernardino és la vuitena ciutat més poblada de l'estat i la 109a ciutat més poblada del país. És a un centenar de quilòmetres per carretera de Los Angeles. L'actual alcalde és Patrick J. Morris.

## Vegeu també

* Matança de San Bernardino
* Michael R. Clifford

## Enllaços externs

* Ciutat de San Bernardino (anglès)
* Centre de Benvinguda a San Bernardino Arxivat 2013-12-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Gran hexecontàedre pentagonal

En geometria, el gran hexecontaèdre pentagonal és un políedre isoèdric no convex. és el dual del gran icosidodecàedre xato. Té 60 cares pentagonals irregulars que s'intersequen, 120 arestes i 92 vèrtexs.

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus. Dual Models. Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-54325-5.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Great pentagonal hexecontahedron» a MathWorld (en anglès). (anglès)
* Uniform polyhedra and duals (anglès)
# Roca Espader

La Roca Espader és una muntanya de 1.343,4 m d'altitud del terme municipal de Sarroca de Bellera, dins de l'antic terme de Benés, pertanyent a l'Alta Ribagorça. És al nord-est del poble de Buira i de les Esglésies, i al sud de Vilancòs.
# Tractat de Sant Ildefons

Tractat de Sant Ildefons té aquests significats:
* Tractat de Sant Ildefons de 1725, acord preliminar per ajustar el matrimoni entre Josep I de Portugal i la infanta espanyola Mariana Victòria de Borbó, ratificat a Madrid el 1727 i fet efectiu en 1729
* Tractat de Sant Ildefons de 1742, tractat d'amistat, navegació i comerç signat entre Espanya i Dinamarca
* Conveni de Sant Ildefons, conveni d'extradició ajustat entre Espanya i França el 1765
* Tractat de Sant Ildefons (1777), tractat de límits pel qual Espanya i Portugal fixaven les seves fronteres a Amèrica del Sud
* Tractat de Sant Ildefons (1796) o segon tractat de Sant Ildefons , pel que França i Espanya acordaven mantenir una política militar conjunta davant el Regne de Gran Bretanya
* Tractat de Sant Ildefons (1800) o tercer tractat de Sant Ildefons, acord pel qual Espanya cedia Louisiana i el ducat de Parma a França a canvi del Gran Ducat de Toscana
# Quadrireactor

Un quadrireactor o tetrareactor és un avió de reacció equipat amb quatre motors. L'ús de quatre motors ofereix un major empenyiment i millor fiabilitat, fet que ha permès l'ús dels quadrireactors com a avions de passatgers, avions de càrrega i avions militars. Molts dels primers avions de passatgers amb motors de reacció dissenyats com a tal des de bon principi eren quadrireactors, incloent-hi el De Havilland Comet, el primer avió de passatgers amb motors de reacció.

## Referències

* ↑ Hollingham, Richard. «The British airliner that changed the world» (en anglès), 05-04-2017.
# Gran glacera de Verraz

La Gran Glacera de Verraz es troba a la vall d'Aosta, a la vall d'Ayas, a la frontera amb el Valais. Al voltant es troben els cims de Breithorn, Rocher Noir, Pollux i Castor.
L'Evançon, el torrent que recorre la vall d'Ayas, neix d'aquesta glacera. A la seva part terminal, la glacera està vorejada per una voluminosa morrena que es comporta com una presa natural bloquejant l'aigua d'escorrentia donant origen al Llac Blau .
A prop de la glacera es troben els refugis Mezzalama i Guides d'Ayas, mentre que aigües amunt es troba el bivac Rossi i Volante.

## Toponímia

Segons el francoprovençal local, el nom "Verraz" es pronuncia sense la z final, "Vèrra", com per a molts topònims i cognoms de la vall d'Aosta i regions veïnes (Savoia i cantó del Valais). Aquesta particularitat és lligada a una petita inicial que els redactors dels registres dels Estats de Savoia afegien al final de les paraules (siguin topònims o cognoms) per pronunciar com una paraula plana, molt freqüentes en el francoprovençal local. Més endavant, aquest petit signe ha estat assimilat com una z.

## Referències

* ↑ «Grande Ghiacciaio di Verra - Varasc.it 2.0». [Consulta: 12 agost 2020].
* ↑ Il nuovo catasto dei ghiacciai italiani = The new italian glacier inventory. Bergamo: EvK2CNR, 2015. ISBN 978-88-940908-0-2.
* ↑ «Lieux d'intérêt près de Grand glacier de Verraz - Résumé de toutes les lieux d'intérêt» (en francès). [Consulta: 12 agost 2020].
# Rogues en Vogue

Rogues en Vogue és un àlbum del grup alemany Running Wild. L'àlbum final del grup.

## Cançons

* "Draw the Line" – 4:11
* "Angel of Mercy" – 4:44
* "Skeleton Dance" – 4:25
* "Skulls & Bones" – 6:23
* "Born Bad, Dying Worse" – 4:17
* "Black Gold" – 4:16
* "Soul Vampires" – 3:53
* "Rogues en Vogue" – 4:45
* "Winged & Feathered" – 5:14
* "Dead Man's Road" – 3:34
* "The War" – 10:38
* "Cannonball Tongue" – 3:59 (Bonus Track)
* "Libertalia" – 3:46 (Bonus Track)

## Formació

* Rolf Kasparek - Veu, Totes les guitarres, algun baix
* Peter Pichl - Baix
* Mattias Liebetruth - Bateria
# The Hound of the Baskervilles (pel·lícula de 1921)

The Hound of the Baskervilles és una pel·lícula britànica muda de misteri de 1921 dirigida per Maurice Elvey i protagonitzada per Eille Norwood, Catina Campbell i Rex McDougall. Està basada en la novel·la de Sherlock Holmes de 1902 El gos dels Baskerville d'Arthur Conan Doyle, i en va ser la primera adaptació cinematogràfica britànica. Va ser realitzada per Stoll Pictures, la companyia cinematogràfica més gran de Gran Bretanya en aquell moment.

## Argument

Segons una llegenda local, Sir Henry Baskerville està programat per convertir-se en el següent de la seva família a ser víctima d'un gos fantasmal.

## Repartiment

* Eille Norwood com a Sherlock Holmes
* Catina Campbell com a Beryl Ducerne Stapleton
* Rex McDougall com a Sir Henry Baskerville
* Lewis Gilbert com a Roger Stapleton Baskerville
* Hubert Willis com a Dr. Watson
* Allan Jeayes com a Dr. James Mortimer
* Fred Raynham com a Barrymore, el majordom
* Miss Walker com a Mrs. Barrymore
* Madame d'Esterre com a Mrs. Hudson
* Robert Vallis com a Selden

## Producció

Després de les quinze parts de Les aventures de Sherlock Holmes, aquesta va ser la primera pel·lícula de llarga durada protagonitzada per Eille Norwood com Holmes i Hubert Willis com el Dr. Watson. Va ser la segona versió cinematogràfica d'El gos dels Baskerville, després de la pel·lícula muda alemanya de 1914 Der Hund von Baskerville. De vegades s'ha afirmat erròniament que s'havia filmat a Dartmoor, tot i que la pel·lícula es va rodar a prop del poble de Thursley.

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar al Regne Unit el 8 d'agost de 1921 i no va arribar als Estats Units fins 14 mesos més tard, moment en què els personatges de Mr. i Mrs. Barrymore van ser rebatejats com "Osborne". Això es va fer presumiblement per evitar confusions amb John Barrymore, que va protagonitzar la pel·lícula Sherlock Holmes, que es va estrenar el mateix any als Estats Units.

## Recepció

Allmovie va assenyalar que la pel·lícula s'adhereix molt a la història original, però "ni tan sols s'acosta a la pel·lícula definitiva de 1939 protagonitzada per Basil Rathbone i Nigel Bruce; d'una banda, hi ha massa intertítols, però encara té els seus moments, la majoria dels quals inclouen plans tristos dels erms."
El mateix Sir Arthur Conan Doyle va gaudir de la pel·lícula dient "Mr. Ellie Norwood, la meravellosa personificació de Holmes del qual m'ha sorprès. En veure'l a The Hound of the Baskervilles vaig pensar que mai havia vist res més magistral".

## Referències

* ↑ «The Hound of the Baskervilles (1921)» (en anglès). BFI. Arxivat de l'original el 2009-02-07.
* ↑ Workman, Christopher; Howarth, Troy. Tome of Terror: Horror Films of the Silent Era (en anglès). Midnight Marquee Press, 2016, p. 237. ISBN 978-1936168-68-2.
* ↑ «The Hound of the Baskervilles (movie 1921)» (en anglès). arthur-conan-doyle.com.
* 1 2 3 4 5 6 Barnes, Alan. Sherlock Holmes on Screen (en anglès). Titan Books, 2011, p. 76–77. ISBN 9780857687760.
* ↑ Janiss Garza. «The Hound of the Baskervilles (1920) - Maurice Elvey - Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related - AllMovie» (en anglès). AllMovie.
# SMD

«SMD» té aquests significats:
* En electrònica: tecnologia de muntatge superficial
* En medicina: síndrome mielodisplàstica
# Richard Kingson

Richard Kingson (nascut a Accra el 13 de juny del 1978) és un futbolista professional ghanès que juga com a porter. La major part de la seva carrera la passà al Galatasaray S.K.. També ha jugat a Anglaterra a Birmingham City F.C. o Wigan Athletic FC.

## Referències

* ↑ «Premier League Player Profile». Premier League. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2012. [Consulta: 15 març 2011].
* ↑ «Turkish sportspeople in doping case, bodyforumtr.com». Arxivat de l'original el 2014-03-22. [Consulta: 15 juliol 2017].
* ↑ «Birmingham 0–2 Portsmouth». BBC Sport, 24-11-2007 [Consulta: 13 maig 2008].