OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ngola Kabangu

Ngola Kabangu (Bairro Operário, província de Luanda, 14 de febrer de 1943) és el president del Front Nacional d'Alliberament d'Angola (FNLA), un partit polític d'Angola. Va succeir Holden Roberto, qui liderà el partit fins a la seva mort el 2007.
Estudià enginyeria elèctrica i amb 15 anys es va unir a la lluita anticolonial, unint-se al FNLA des de 1962. En fou cap de protocol del partit a Kinshasa i editor del butlletí del partit. El 1975 va dirigir la delegació del partit en el tractat d'Alvor. També va participar en la batalla de Quifangondo.
Fou un dels artífex de la signatura dels acords de Bicesse de 1991, que permetrien el retorn de Roberto a Angola i la participació del FNLA a les eleccions generals d'Angola de 1992. A la mort de Roberto en 2007 fou elegit president del FNLA amb 791 vots sobre els seus Carlinhos Zassala, qui va rebre 65 vots, i Miguel Damiao, qui va rebre 13 vots. Ni Zassala ni Damiao van assistir a la cerimònia d'anunci de la comissió electoral l'11 de novembre de 2007, per protestar les presumptes irregularitats en la votació.
Kabangu fou el primer candidat de la llista nacional del FNLA a les eleccions legislatives d'Angola de 2008 i fou un dels tres candidats del FNLA en obtenir escons a l'Assemblea Nacional.

## Referències

* 1 2 «Angola: Ngola Kabangu Elected FNLA President». Angola Press Agency via AllAfrica, 2007. [Consulta: 12 novembre 2007].
* ↑ «A história do 4 de Fevereiro está mal contada» — Ngola Kabango
* ↑ A Batalha de Kifangondo
* ↑ List of deputies elected in the 2008 election Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine., CNE website (portuguès)
* ↑ Fitxa de Ngola Kabangu a l'Assemblea
# Américo Gallego

Américo Gallego (10 d'abril de 1955) és un exfutbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ Américo Gallego Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Américo Gallego a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Dades estadístiques sobre Américo Gallego a soccerbase.com
Américo Gallego amb la selecció de l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1978
1 Alonso •
2 Ardiles •
3 Baley •
4 Bertoni •
5 Fillol •
6 Gallego •
7 L. Galván •
8 R. Galván •
9 Houseman •
10 Kempes •
11 Killer •
12 Larrosa •
13 La Volpe •
14 Luque •
15 Olguín •
16 Ortiz •
17 Oviedo •
18 Pagnanini •
19 Passarella •
20 Tarantini •
21 Valencia •
22 Villa •
Seleccionador: Menotti
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1982
1 Ardiles •
2 Baley •
3 Barbas •
4 Bertoni •
5 Calderón •
6 Díaz •
7 Fillol •
8 Galván •
9 Gallego •
10 Maradona •
11 Kempes •
12 Hernández •
13 Olarticoechea •
14 Olguín •
15 Passarella •
16 Pumpido •
17 Santamaría •
18 Tarantini •
19 Trossero •
20 Valdano •
21 Valencia •
22 Van Tuyne •
Seleccionador: Menotti :
# Transactivació

La transactivació és, en el camp de la biologia molecular, un increment en la taxa d'expressió gènica deguda a determinats processos biològics o bé d'una manera artificial. Els transactivador són proteïnes que activen l'expressió gènica i que es caracteritzen per posseir almenys dos dominis estructurals diferents:
* Un domini d'unió a DNA que normalment posseeix un dels dominis coneguts de reconeixement del DNA com són les cremalleres de leucina, els dominis hèlix-loop-hèlix (H-L-H), els homeodominis o els dits de zinc, que s'unirà específicament a una seqüència activadora. Aquests dominis es solen trobar en tàndem i reconeixen sobretot la informació continguda en el solc gran de l'àcid desoxiribonucleic.
* Un domini d'activació que és el responsable d'augmentar la transcripció. No tenen una estructura definida clara, tot i això s'han classificat en funció de la seva composició d'aminoàcids: rics en aminoàcids àcids (els que solen ser els més forts), rics en glutamina i rics en prolina.
Els principals mecanismes pels quals un transactivador activa la transcripció són:
* Remodelació de l'estat de compactació del DNA en la cromatina per captació de les histona transacetilases (HAT) o de complexos remodeladors d'histones.
* Estabilització de complex de transcripció basal a través de captació del mediador.

## Enllaços externs

* «Transactivació» (en anglès). Medical Subject Headings.
* «Transactivació» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Harskirchen

Harskirchen (en alsacià Hàrschkírich) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 847 habitants.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de l'Alsace Bossue.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 721 | 742 | 811 | 821 | 871 | 847 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1959-1995 | Louis Jung | |
| 1995- | Bernard Schaeffer | |
# Arzashku

Arzashku o Arzascunu fou una ciutat d'Urartu de situació incerta, que correspondria probablement a Mantziciert, al sud del riu Murad Su en direcció cap al llac Van. Era la capital reial del rei Arame. Els assiris la van atacar i cremar en la seva expedició del 857 aC sota Salmanassar III, però al marxar els invasors, Arame la va recuperar. Va romandre capital fins vers el 832 aC quan Sarduri I (844-828 aC) la va traslladar a Tushpa o Turushpa. La ciutat tenia doble muralla i torres defensives

## Referències

* ↑ Journal of the American Oriental Society, Vol. IV pàg. 360
# Blowfly

Clarence Henry Reid (Cochran, Geòrgia, 14 de febrer de 1939 - 17 de gener de 2016) va ser un músic, compositor i productor musical nord-americà, conegut pel seu nom artístic Blowfly. Durant els anys 1960 i 1970 Reid va escriure i va produir per a artistes com Betty Wright, Sam & Dave, Gwen McCrae, Jimmy "Bo" Horne, Bobby Byrd, i KC & the Sunshine Band. Durant aquest període també va ser artista musical, tallant moltes de les seves pròpies cançons, incloent "Nobody But You Babe".
El 12 de gener de 2016, El bateria de Blowfly "Uncle", Tom Bowker va anunciar en un comunicat a través de Facebook que Blowfly Reid sofria de càncer de fetge en etapa terminal i havia estat admès en un centre de cures pal·liatives a Florida. Segons Bowker, el cantant llançaria el seu últim LP - titulat 77 Trombons - al febrer de 2016.
El 17 de gener de 2016, una nova actualització a la pàgina de Blowfly en Facebook va anunciar la mort de Reid.

## Discografia
### Àlbums com a Clarence Reid

* Dancin' with Nobody But You Babe (1969)
* Running Water (1973)
* On the Job (1976)

### Àlbums com a Blowfly

* The Weird World of Blowfly (1971)
* Blow Fly on TV (1974)
* Zodiac Blowfly (1975)
* Oldies But Goodies (1976)
* Blowfly's Disco Party (1977)
* At the Movies (1977)
* Porno Freak (1978)
* Zodiac Party (1978)
* Blowfly's Party (1980)
* Rappin' Dancing & Laughin (1981)
* Butterfly (1981)
* Fresh Juice (1983)
* Electronic Banana (1985)
* On Tour 1986 (1986)
* Blowfly and the Temple of Doom (1987)
* Blowfly for President (1988)
* Freak Party (1989)
* Twisted World of Blowfly (1991)
* 2001: A Sex Odyssey (1996)
* Analthology: The Best of Blowfly (1996)
* Blowfly Does XXX-Mas (1999)
* Fahrenheit 69 (2005)
* Blowfly's Punk Rock Party (2006)
* Superblowfly (2007)
* Live At the Platypussery (2008)
* Black in the Sack (2012)
* 7 Rusty Trombones (2016)

## Referències

* ↑ «Mor Clarence Reid "Blowfly"». EFE EMA, 18-08-2016.
# Camps de Flandes

Camps de Flandes és un museu de Ieper, Bèlgica, que commemoratiu que submergeix el visitant en la història de la Primera Guerra Mundial (1914 – 1918) i l'hi mostra la història de la ciutat i els habitants de Ieper dins d'aquest conflicte. L'itinerari museístic es recolza molt en els audiovisuals; així, per exemple, el visitant es troba amb 180 pantalles on pot escoltar les vivències de diferents persones, com ara infermeres, nens, soldats... que van patir el conflicte bèl·lic. L'exposició permanent també compta amb obres que diversos artistes han realitzat al voltant del tema de la guerra i que ajuden a conscienciar el visitant.
Durant la Primera Guerra Mundial, la ciutat belga de Ieper fou el centre de dues dures batalles entre les tropes alemanyes i els aliats. La primera d'aquestes batalles va començar el 21 d'octubre de 1914 i la segona el 22 d'abril de 1915. En aquesta segona batalla els alemanys van utilitzar, per primera vegada en la historia bèl·lica, el gasos tòxics com a arma de guerra, sent les primeres víctimes d'aquesta terrible arma els soldats canadencs i els francesos; l'enfrontament va durar cinc setmanes i va acabar amb 35.000 soldats alemanys morts, 6.000 britànics, 10.000 francesos i 1.500 belgues.

## Referències

* 1 2 «En els camps de Flandes». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Tines de Ca n'Escaiola

Les tines de Ca n'Escaiola és un conjunt del municipi de Talamanca (Bages) que es divideix en dos grups, formats per un total de quatre tines i una barraca. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. La construcció se situa pròxima a ca n'Escaiola.

## Descripció

El primer grup conté dues tines i una barraca. Mirant cap a les portes d'entrada descrivim les edificacions d'esquerra a dreta.
La tina número 1 és de planta rectangular. La part inferior dels murs és construïda amb pedra amorterada i a l'interior hi trobem el dipòsit revestit de peces ceràmiques envernissades. Les rajoles estan deteriorades i la filada superior ha caigut. La tina conté runa de la coberta i dels murs.
La tina número 2 presenta el dipòsit circular i la planta exterior rectangular. El sistema constructiu és igual que l'anterior tina. A la part superior hi ha una finestra i l'entrada. Ha perdut la coberta.
No s'han trobat els brocs. Les pedres emprades per a la construcció d'aquestes tines són de grans dimensions i per reomplir els espais buits n'hi ha de petites que fan de falca.
El segon grup, situat al nord, és format per dues tines. Les dues tenen el dipòsit quadrat i formen un sol cos rectangular. La part inferior de la construcció és feta amb pedra amorterada, i s'ha perdut la part superior dels murs i la totalitat de la coberta. Podria ser que hi hagués un sol accés per a les dues tines. Els dipòsits són plens de runa i vegetació. Els brocs són a al parament nord-oest. La barraca, de planta rectangular, és de pedra seca. Ha perdut la coberta. L'estat de conservació és força dolent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Tines de Ca n'Escaiola». Mapa de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Ngombi

El ngombi és un instrument de corda de Camerun, República Centreafricana i Gabon. La caixa de ressonància és de fusta amb forma rectangular. La taula harmònica és de pell d'animal, és una membrana que cobreix la caixa. El mànec corb s'insereix en el cos i està subjectat per fibres vegetals, sovint és decorat amb llavors seques. Sol tenir vuit cordes de budell unides per clavilles de fusta.
Segons la classificació Hornbostel-Sachs es trobaria dins el grup d'arpes obertes que no tenen pilar.

## Història

El ngombi és el centre de les cerimònies bwiti i la seva música representa la veu de Nzame. Les cordes simbolitzen els budells de la dona pigmea (Disumba-Banjoku), qui va transmetre als negres el do de l'iboga, la planta del bosc literalment enteògena (divinitzadora) de qui la menja. Les clavilles del ngombi, en les que se solen tallar petites talles de fusta al cap (de la clavilla) de caps femenins, simbolitzen les seves costelles. La caixa de ressonància -una figura femenina tallada en fusta i vestida amb l'hàbit de bandji, simbolitza la pell del seu ventre. La corda que serveix per dur-lo penjat a l'espatla de l'arpista (beti ngombi), representa la corda amb què va ser degollada o estrangulada. La música de l'arpa simbolitza tant el clam de la dona i el seu plor per ser sacrificada, com el seu plaer en veure Nzame i poder ser la seva veu.

## Referències

* ↑ Sadie, ed., Stanley. The New Grove Dictionary of Musical Instruments. Nova York: Macmillan Press, 1984, p. 764-765. ISBN 0943818052 [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «Harpe arquée "ngombi"». Europeana. [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «Catàleg d'instruments». Museu de la Música de Barcelona. Arxivat de l'original el 2 de juny 2014. [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ Aranzadi Martínez, Juan (coord.). Perspectivas antropológicas sobre Guinea Ecuatorial (en castellà). Madrid: Universidad Nacional de Educación a Distancia, 2014. ISBN 978-84-362-6809-6.

## Enllaços externs

* Vídeo amb un ngombi sonant
* Instrumentos musicales africanos: el ngombi
# Ali Shariati

Alí Shariati (Kahak, Pèrsia, 3 de desembre de 1933 - Southampton, 19 de juny de 1977) va ser un sociòleg i militant polític iranià, considerat un dels ideòlegs de la Revolució iraniana de 1979, conegut pels seus treballs en l'àmbit de la sociologia de la religió.
Fill d'un mestre, va iniciar estudis de magisteri el 1950. Durant aquest període va col·laborar amb el periòdic de la província del Khorasan. El 1957 va ser detingut per primer cop juntament amb el seu pare a Mashad, acusat de mantenir activitats contra la monarquia iraniana.
El 1959 es va llicenciar en lletres i va viatjar a França, on va estudiar història i sociologia. Allà es va afiliar al Front Nacional d'Alliberament d'Algèria i va conèixer Franz Fanon i la seva obra Pell negra, màscares blanques. Es va doctorar el 1963 en lletres, a la universitat parisenca de La Sorbona. L'any següent va tornar a l'Iran, sent detingut a Bazargan per les autoritats que el van acusar d'haver-se involucrat en activitats polítiques subversives durant la seva estada a França.
Shariati va restar empresonat fins al 1965. A partir d'aquest any va començar a donar classes i conferències a Mashad i Teheran. Les seves obres més importants van veure la llum entre 1967 i 1973, any en el qual va ser detingut de nou pel règim de Pahlavi, que va prendre el seu pare com a ostatge. Van ser alliberats el 1975, tot prohibint a Shariati de tornar a ensenyar, publicar llibres o organitzar assemblees. Va restar a més sota l'estreta vigilància de la policia política estatal, la SAVAK.
El 1977, Ali Shariati, que no acceptava aquestes condicions, va decidir viatjar a Europa. La policia del xa va impedir que la seva dona marxés amb ell. El 19 de juny d'aquest mateix any, Shariati va morir a Londres. No s'ha pogut aclarir si va morir per causes naturals o si va ser assassinat per agents de la SAVAK, amb l'ajut de l'MI6.
Encara que va ser considerat un màrtir a partir de la revolució de 1979, Shariati va mantenir diferències amb Ruhol·lah Khomeini i amb la idea de l'aiatol·là d'un govern d'ulemes. Els seus debats a l'escola (erxad) Imam Hussayn de Teheran amb el clergue Morteza Motahari van marcar la diferència entre un islam popular i un altre jerarquitzat.

## Referències

* ↑ Iranian politics and religious modernism: the liberation movement of Iran Houchang E. Chehabi, p.209 (anglès)

## Enllaços externs

* Web sobre Ali Shariati
# Transall C-160

El Transall C-160 (sovint abreviat com a C.160 o Transall) és un avió de transport militar desenvolupat pel consorci Transall, format per empreses aeroespacials franceses i alemanyes. Va ser desenvolupat inicialment per complir els requisits d'avió de càrrega modern per a l'Exèrcit de l'aire francès i la Força Aèria Alemanya. També va aconseguir comandes d'exportació per a Sud-àfrica i Turquia, així com per alguns operadors civils.
El C-160 ha demostrat ser un disseny de llarga durada, mantenint-se en servei durant més de 50 anys des del seu primer vol el 1963. Ha servit de suport logístic s nombroses operacions a l'estranger. També ha servit en rols especialitzats com el d'avió cisterna per a re-proveïment en vol, plataforma per a la guerra electrònica i plataforma de comunicacions. El C-160 serà substituït a França i Alemanya per l'Airbus A400M.

## Especificacions (C-160)

Dades de Jane's All The World's Aircraft 1982-83
Característiques generals
* Tripulació: Dos o tres pilots, un enginyer de vol
* Capacitat:
** 93 soldats o
** 61–88 paracaigudistes o
** 62 lliteres
* Càrrega útil: 16.000 kg
* Longitud: 32,40 m
* Envergadura: 40,00 m
* Alçada: 11,65 m
* Superfície de l'ala 160,0 m²
* Pes buit: 29.000 kg
* Pes màxim d'enlairament: 51.000 kg
* Motors: 2× turbohèlice Rolls-Royce Tyne Rty.20 Mk 22, 4.549 kW cada un
Rendiment
* Velocitat màxima absoluta : 593 km/h (320 nusos)
* Velocitat màxima: 513 km/h (277 nusos) at 4.875 m (16.000 peus)
* Velocitat d'entrada en pèrdua: 177 km/h amb flaps baixats
* Abast: 1.853 km amb 16.000 kg de càrrega, reserva de 30 min de combustible
* Abast en trasllat: 8.858 km
* Sostre de servei: 8.230 m
* Ràtio d'ascens: 6,6 m/s
* Càrrega alar: 319 kg/m²
* Potència/pes: 0,18 kW/kg

## Referències

* ↑ Hewson, R. The Vital Guide to Military Aircraft 2nd edition. London: Airlife Publishing Ltd., 2001.
* ↑ Taylor 1982, pp. 119–120.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial dels C-160 de la Luftwaffe
* Pàgina d'informació del C-160Z al Museu de la SAAF Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine.
* Pàgina web sobre el C-160 a Airforce-technology.com
# Artxis

Els artxis o arxixttib (аршишттиб en arči, арчинцы en rus) són un petita nacionalitat del Daguestan, propera dels àvars i de les nacions del grup andi-dido. Viuen concentrats a uns quants poblets de la vall del Kara Koysu.
La seva llengua és un entremig entre l'àvar i el lak. Parlen la seva llengua i l'àvar i de vegades el rus. Van ser islamitzats al segle xv. El 1933 eren prop de dos mil persones; estadístiques posteriors els inclouen amb els àvars.

## Referències

* ↑ Ethnologue: Archi

## Enllaços externs

* (anglès) El Llibre Roig dels Pobles de l'Imperi Rus: Archis
# Bon dia, bonica

Bon dia, bonica va ser una sèrie de televisió que es va emetre en el canal autonòmic valencià Canal Nou (Canal 9). Està rodada a la població de Loriguilla pertanyent a la comarca del Camp de Túria, i una altra part en el Mercat Central de València. Composta per dues temporades, entre els anys 2010 i 2011 i finalitzada en el 2012. Era emesa de dilluns a divendres a partir de les 15.30 hores.
La sèrie narra la vida dels veïns del barri de la Marina, un entorn fictici perfectament recognoscible per la majoria dels valencians. El títol de la sèrie respon a la típica salutació dels venedors de qualsevol mercat valencià, escenari on es desenvolupa la trama.
El 2012 va rebre un dels Premis Iris de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya.

## Repartiment

* Mireia Perez - Anna Ferrer
* Jaime Pujol - Carlos Palacios
* Pilar Almeria - Pilar Ballester
* Alícia Ramírez - Irene
* Amparo Ferrer Baguena - Remei Pujades
* Xavier Enguix - Joan
* Marina alegre - María Palacios
* Héctor Juezas - Arnau Rocher
* Eric Francés - Voro
* Rafael Calatayud - Colau Sanchís
* Joan Manuel Gurillo - Xavi
* Álvaro Morte - Román segona temporada
* Richard Collins-Moore - segona temporada
* Elisa Lledó - inspectora Buenache segona temporada
* Paco Trenzano - Rafa
* Vanessa Cano - Elisa
* Rafa Miragall - Ximo

## Directors

* Miguel Conde (2010-2011)
* Vicent Monsonís (2010)
* Alberto Fernandez-Arguelles (2010)
* Jon Koldo Berlanga (2010)

## Referències

* ↑ Canal 9 comienza el rodaje de la serie "Bon dia, Bonica", infoperiodistas, 20 de maig de 2010
* ↑ Canal 9 estrenará en septiembre 'Bon dia, bonica', su nuevo serial de sobremesa, Formula TV, 16 de maig de 2010
* ↑ El serial 'Bon dia, bonica' se convertirá en un escaparate de los productos valencianos, Formula TV, 6 de juny de 2010
* ↑ L'Acadèmia de Televisió premia ‘Espai Terra’ de TV3 i ‘Bon dia, bonica’ de Canal 9, comunicacio21.cat, 14 de juny de 2012
* ↑ Ely del Valle, Premio Iris a la Mejor Presentadora de Programas Autonómicos, Formula TV, 12 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Vídeo de promoció de la sèrie a Youtube
# Ferrobobfergusonita

La ferrobobfergusonita és un mineral de la fosfats que pertany al grup de la bobfergusonita. Rep el nom com a anàleg de ferro de la fergusonita.

## Característiques

La ferrobobfergusonita és un fosfat de fórmula química Na₂Fe$^{2+}$₅Fe$^{3+}$Al(PO₄)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 21437, i al projecte rruff, amb codi: r140993.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Victory, situada a la localitat de Custer, al comtat de Custer (Dakota del Sud, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferrobobfergusonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juny 2021].
# Neoperla flavicincta

Neoperla flavicincta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults tenen el centre del pronot i el mesonot de color marró clar, les ales posteriors completament grogues i 10 mm d'envergadura alar.
* El penis del mascle fa 1 mm de llargària.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Zwick, P., 1985. A: Zwick, P. & Sivec. Supplements to the Perlidae (Plecoptera) of Sumatra. Spixiana 8(2):129. «PDF».
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
# Artuş və Zaur

Artuş və Zaur (lit. Artush i Zaur) és una novel·la de l'escriptor i periodista azerbaidjanès Ali Akbar (àlies d'Alakbar Aliyev) publicada en 2009. Narra la història d'amor de dos homes ficticis: Artush Saroyan, armeni, i Zaur Jalilov, azerbaidjanès. La novel·la es va convertir en una controvèrsia a causa de l'enemistat existent entre Armènia i l'Azerbaidjan com a resultat del conflicte de l'Alt Karabakh, així com al fet que l'homosexualitat és un tema tabú en totes dues societats, malgrat haver-se legalitzat a principis de la dècada de 2000.

## Referències

* ↑ Armenian Gays Face Long Walk to Freedom Arxivat October 10, 2012, a Wayback Machine.
* ↑ Armenia’s Animosity Towards Gays
* ↑ United Nations High Commissioner for Refugees. «Azerbaijan: State media embroiled in gay bashing controversy». Unhcr.org, 06-05-2008. [Consulta: 20 gener 2011].
# Cal Tet

Cal Tet és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal i al llibre Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pág. 225
# Can Comes (el Prat de Llobregat)

Can Comes és una masia barroca del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de clares característiques barroques en la seva façana de corbes sinuoses. Estructuralment parlant és una masia de tipus basilical amb teulada central a dues vessants i les laterals a una vessant. La façana, combinant les línies còncaves i convexes tapa la visió de les cobertes. És l'únic exemplar d'aquest tipus que hi ha al Prat.

## Història

Cal Comas apareix a la consueta parroquial de principis del segle xix. La família Comas ja es troba documentada al Prat d'ençà el segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Can Comes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].

## Enllaços externs

* Can Comes, fitxa del catàleg de l'Ajuntament