OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Cirera

* Per a altres significats, vegeu «Cal Cirera (Casserres)».
Cal Cirera és una casa al nucli de Borredà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Habitatge unifamiliar entre mitgeres estructurat en dos cossos perpendiculars que tanquen la plaça del padró vers el carrer de la font. S'organitza en planta baixa i dos pisos superiors amb coberta de teula àrab. El parament és de pedres petites irregulars unides amb morter. Els marcs de les obertures, totes allindanades, en canvi, són carreus de grans dimensions i ben escairats deixats a la vista.
Cal Cirera es construí a finals del s. XVIII i les obres s'allargaren al s. XIX; l'any 1855 es reformà la façana on hi figura inscrit a la llinda de la porta principal. Aquest any i el nom del mestre d'obres, Josep Cirea Camprubí, feta reconstruir el 1855 per P. Riba de Vilatorta. Els Cirera eren propietaris de la masia del mateix nom, situada dins del terme parroquial de Sant Sebastià de Rotgers. Al s. XVIII s'hi instal·laren definitivament a la vila de Borredà construint la casa a la plaça del padró.

## Notes

* 1 2 «Cal Cirera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Frohes Volk, Vergnügte Sachsen, BWV Anh. 12

Frohes Volk, Vergnügte Sachsen, BWV Anh. 12 (Poble feliç, Saxònia contenta) és una cantata perduda de Bach, estrenada a Leipzig el 3 d'agost de 1733, per a l'onomàstica del príncep elector Frederic August II de Saxònia; el llibret és de Picander i suggereix que l'obra és una paròdia de la cantata BWV Anh. 18

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website

## Bibliografia

* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
# Estació de Reina Elisenda

Mapa Metro Línia 12 :
Reina Elisenda és una estació de la xarxa dels Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC), situada al passeig de la Reina Elisenda de Montcada, entre el carrer de la Duquessa d'Orleans i l'avinguda de J.V. Foix, al barri de Sarrià. Inaugurada el 1976, es troba a l'extrem d'un ramal que comença a l'estació de Sarrià. Fins al 12 de setembre de 2016 era servida pels trens de la línia L6, i des d'aleshores pels trens llançadores de la L12. El 2016 va registrar l'entrada de 789.683 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Línia Barcelona-Vallès de FGC :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Sarrià | Sarrià | terminal | terminal |
| Projectat |||||
| Sarrià | Sarrià | Pedralbes | Finestrelles | Sant Joan de Déu |
| Font perllongament: PDI 2009-2018. |||||

## Accessos

* Passeig Reina Elisenda de Montcada - Carrer Duquesa d'Orleans
* Avinguda J.V. Foix

## Galeria d'imatges

* Trens a la cua de maniobres de l'estació de nit el 2007
* L12 en servei de Sarrià a Reina Elisenda

## Referències

* ↑ «L6 Sarrià i L12 Reina Elisenda». Dilluns es restableix el servei de trens entre les estacions de Sarrià i Reina Elisenda, 07-09-2016, pàg. 1. Arxivat de l'original el 2016-09-28 [Consulta: 11 setembre 2016]. Arxivat 2016-09-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Línia Barcelona-Vallès
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# St. Petersburg Ladies Trophy

El Torneig de Sant Petersburg, també conegut com a St. Petersburg Ladies Trophy, és un torneig professional de tennis que es disputa sobre pista dura. Actualment pertany als Premier Tournaments del circuit WTA femení i se celebra al Sibur Arena de Sant Petersburg, Rússia.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2022 | Anett Kontaveit | Maria Sakkari | 5−7, 7−6(4), 7−5 |
| 2021 | Dària Kassàtkina | Margarita Gasparyan | 6−3, 2−1, retirada |
| Premier ||||
| 2020 | Kiki Bertens (2) | Ielena Ribàkina | 6−1, 6−3 |
| 2019 | Kiki Bertens | Donna Vekić | 7−6(2), 6−4 |
| 2018 | Petra Kvitová | Kristina Mladenovic | 6−1, 6−2 |
| 2017 | Kristina Mladenovic | Yulia Putintseva | 6−2, 6−7(3), 6−4 |
| 2016 | Roberta Vinci | Belinda Bencic | 6−4, 6−3 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2022 | Anna Kalinskaya Caty McNally | Alicja Rosolska Erin Routliffe | 6−3, 6−7(5), [10−4] |
| 2021 | Nadia Kitxenok Raluca Olaru | Kaitlyn Christian Sabrina Santamaria | 2−6, 6−3, [10−8] |
| Premier ||||
| 2020 | Shuko Aoyama Ena Shibahara | Kaitlyn Christian Alexa Guarachi | 4−6, 6−0, [10−3] |
| 2019 | Margarita Gasparyan Iekaterina Makàrova | Anna Kalinskaya Viktória Kužmová | 7−5, 7−5 |
| 2018 | Timea Bacsinszky Vera Zvonariova | Alla Kudryavtseva Katarina Srebotnik | 2−6, 6−1, [10−3] |
| 2017 | Jeļena Ostapenko Alicja Rosolska | Darija Jurak Xenia Knoll | 3−6, 6−2, [10−5] |
| 2016 | Martina Hingis Sania Mirza | Vera Duixévina Barbora Krejčíková | 6−3, 6−1 |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-01-21 a Wayback Machine. (rus) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Sant Petersburg :
2003
2004
2005
2006
2008
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022 :
# Elena Markinez Llano

Elena Markínez Llano (Bilbao, 1960) és una periodista basca. Si bé la seva trajectòria professional s'ha realitzat a premsa, ràdio i televisió, ha estat en la ràdio on ha treballat durant més temps i també on ha collit els seus majors èxits.

## Trajectòria

Va començar el 1983, i partir de 1985 va col·laborar amb Iñaki Gabilondo al programa Hoy por hoy de la Cadena SER, com meteoròloga. Romandria en la cadena coordinant i presentant la informació meteorològica durant onze temporades fins a 1994. Paral·lelament, en la mateixa emissora va conduir l'espai nocturn Al vuelo (1991-1992) i el 1992 va substituir Concha García Campoy durant la seva baixa per maternitat, al capdavant del magazine A vivir que son dos días.
El 1994 va fitxar per la Cadena COPE, on va presentar Esto es vida i on va romandre fins a 1996. D'aquí va saltar a Onda Madrid, on va conduir la versió radiofònica del cèlebre programa Madrid directo (1997-1998). A Onda Cero, va realitzar els espais Una noche de estas (1998-1999), Un mundo sin barreras (1999-2005), programa amb vocacions solidària que advocava per la integració de les persones amb discapacitat i Quedamos a las nueve (2003). El 2006 va fitxar per l'emissora Punto Radio i des d'octubre d'aquest any és la responsable de La buena vida, espai de propostes per al temps d'oci.
En televisió, va debutar el 1984 al programa En paralelo, de TVE, dirigit per Luis Tomás Melgar i dirigit al públic juvenil. El 1987 va col·laborar amb Jesús Hermida a l'espai Por la mañana. Altres programes que ha presentat, van ser el concurs Adivina quién miente esta noche l'estiu de 1994 a TVE i l'espai sobre relats de terror Menudas historias (1997) a ETB.
Ha col·laborat amb diferents revistes femenines, com a Elle, Marie Claire i Woman, del Grupo Zeta, de la qual des de 2005 és delegada a Madrid. Ha arribat a dirigir la revista Dunia.

## Premis i reconeixements

* Antena de Oro (2000 i 2010) per la seva tasca radiofònica.
* Premis Periodístics d'UNICEF-Comitè Español (2001) al programa Un mundo sin barreras, pel reportatge "Niños de la calle en La Paz".

## Referències

* ↑ Los comienzos de Antonio San José, Julia Otero y Elena Markínez, gorkazumeta.com
* ↑ Elena Markínez sustituye a Concha García Campoy en 'A vivir, que son dos días', El País, 14 de març de 1993
* ↑ Elena Markínez: «La naturaleza es necesaria para la buena vida», ABC, 16 de febrer de 2012
* ↑ LP Punto Radio estrena "La buena vida", un espacio presentado por Elena Markínez, Las Provincias, 17 de setembre de 2006
# Banas Occidental

Banas Occidental és un riu del Rajasthan. Neix a les muntanyes Aravalli al nord-est del Mont Abu (districte de Sirohi) i corre cap al sud-oest cap al Gujarat pels districtes de Banaskantha i Patan, fins a arribar al Rann de Kutch per dues boques, on desaigua prop de Gokhatar.
Té un recorregut de 275 km. El seu curs se sec fora dels mesos de pluges.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Cal Cintet (Granera)

Cal Cintet era una masia del terme municipal de Granera, al Moianès. Pertanyia a la parròquia de Sant Martí de Granera.
Estava situada a 697 metres d'altitud al sud-oest del Barri de l'Església, de Granera, a llevant de la masia de Biguetes i de la capçalera del torrent de Cal Cintet.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Delindeïta

La delindeïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lamprofil·lita. Rep el nom en honor d'Henry Samuel deLinde (1923-), propietari de la pedrera Diamond Jo, la localitat tipus per aquesta espècie, i mineralogista aficionat.

## Característiques

La delindeïta és un silicat de fórmula química (Na,K)₂(Ba,Ca)₂(Ti,Fe,Al)₃(Si₂O₇)₂O₂(OH)₂·2H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1987. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la delindeïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Diamond Jo, situada a la localitat de Magnet Cove, dins el comtat de Hot Spring, a Arkansas (Estats Units). També ha estat descrita a Califòrnia (EUA) i a l'óblast de Múrmansk (Rússia). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Delindeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 agost 2019].
# Gau de Hannover Oriental

El Gau de Hannover Oriental (Gau Ost-Hannover) va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a la província prussiana de Hannover i agafava els Regierungsbezirke de Lüneburg i Stade. Abans d'això, de 1925 a 1933, va ser la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local freqüentment ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
Inicialment, el Gau de Hannover Oriental va ser una mera subsecció del partit nazi regional, però amb la creixent submissió de tota l'administració pública a la influència del partit nazi després del Machtergreifung, el Gau va usurpar de 1933 a 1935 cada vegada més les funcions del govern provincial i de l'Estat Lliure de Prússia. No obstant això, després que els estats constituents alemanys van ser abolits de facto el 1935, els Gaue els van substituir per les seves responsabilitats. El Gau de Hannover Oriental, com totes les estructures dels partits nazis, va ser desmantellat després de la derrota de l'Alemanya nazi en 1945. El 1946, els britànics va reconstituir la província de Hannover com a Estat de Hannover i, posteriorment, el mateix any, el van unir amb tres estats alemanys veïns més petits per formar el nou estat de Baixa Saxònia dins de la Zona d'ocupació britànica. El municipi d'Amt Neuhaus va passar a Mecklenburg-Pomerània Occidental.
De 1925 a 1928, s'anomenava Gau de Lüneburg-Stade, i el Gauleiter va ser Bernhard Rust. A partir de 1928 la posició de Gauleiter va ser ocupada per Otto Telschow fins a la resta d'existència del Gau.
El camp de concentració de Bergen-Belsen estava situat al Gau de Hannover Oriental. El camp va ser alliberat per l'exèrcit britànic a l'abril de 1945, que va trobar als 60.000 reclusos en un estat a prop de la mort, mentre que el camp estava ple de cossos de presos morts.

## Gauleiters

* 1925-1928: Bernhard Rust
* 1928-1945: Otto Telschow

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.
* ↑ «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 2017-05-26. [Consulta: 8 febrer 2018].
* ↑ «Gau Südhannover–Braunschweig» (en alemany).
* ↑ «Bergen-Belsen». Yad Vashem. Arxivat de l'original el 5 de març 2016.

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# Estació de Redu

L'estació de Redu (o Estació de seguiment de Redu) és una estació terrestre d'antenes de ràdio parabòl·liques d'ESTRACK utilitzades per a les comunicacions de seguiment i control dels satèl·lits de l'ESA. Es troba aproximadament a un quilòmetre del poble de Redu, en la Província de Luxemburg, al voltant de 40 km a vol d'ocell de Charleville-Mézières prop de les fronteres de França i de Luxemburg, a Bèlgica.
Els terminals terrestres proporcionen capacitats de seguiment en banda C, en banda L, en banda S, en banda K$_u$, i en banda K$_a$ i les proves en òrbita de satèl·lits de telecomunicacions.

## Història

Les premeres antenes es van instal·lar fa més de 40 anys per permetre à l'ESA rastrejar i comunicar-se amb els satèl·lits. Avui en dia, l'estació inclou vint antenes de transmissió i recepció de dades.
La infraestructura permet a l'ESA experimentar actualment una intensa activitat de les missions tripulades de l'Estació Espacial Internacional (ISS), com per l'aplicació del sistema Galileo. Gràcies al satèl·lit geoestacionari Artemis, que s'utilitza per passar les dades a la bandes S i Ka, se supervisa «directament» les maniobres del nau de càrrega automàtica europea (ATV) com l'atracatge per a la sortida d'òrbita.

## Equip

El lloc acull una vintena d'antenes, la més gran conforma uns 20 m de diàmetre. Va entrar en servei el 2010 per permetre la comunicació amb el proper sistema de posicionament per satèl·lit Galileo. Opera en la banda C i en UHF.
Les principals antenes de transmissió són:
* REDU-1 de 15 m de diàmetre funcionant en banda S,
* REDU-2 de 13,5 m de diàmetre funcionant en banda Ka,
* REDU-3 de 2,4 m de diàmetre funcionant en banda S,
* Una antena de 9 m en banda S (instal·lada en el 2001),
* Una xarxa de 6 antenes de 3,8 m funcionant en banda Ku,
* Una antena de 9,3 m de diàmetre per la banda C.
REDU-3 es dedica a la tasca del PROBA (Project for On-Board Autonomy). L'antena de 9 m i les sis de 3,8 m són utilitzades per a les comunicacions amb els satèl·lits Eutelsat. REDU-2 va obtenir millores en el 2001 per poder assegurar el seguiment de l'Artemis, un satèl·lit geoestacionari de retransmissió.

## Vegeu també

* ESA
* ESTRACK
* Antena de ràdio

## Enllaços externs

* Lloc web de l'ESA a ESTRACK, incloent enllaços a totes les estacions
* ESA/ESTRACK Pàgina de l'Estació de Redu
Agència Espacial Europea :
# Elena Martí Ballesta

Elena Martí Ballesta (Madrid; 9 de març de 1946) és una periodista espanyola.
Graduada en Filosofia i Lletres i Periodisme, la seva trajectòria professional ha estat vinculada fins a 2007 a Televisió Espanyola (TVE), cadena en la qual va ingressar el 1966, com a locutora de continuïtat de la nova segona cadena o UHF, després d'haver treballat com a reportera en l'Agència Cifra.
En la seva primera etapa va presentar programes culturals com Libros que hay que tener, i el 1970 s'incorpora a la redacció de l'informatiu 24 horas, en el qual roman fins a 1972. Especialitzada en informació internacional des de finals dels anys 70, arribaria a ser directora de l'àrea entre 1985 i 1990. Més endavant és nomenada directora del programa Informe semanal, càrrec que ocupa durant uns mesos el 1990, així com de l'espai de reportatges En portada (1990-1992) o de Crónica Internacional (1992-1993). Entre 1995 i 1997 també va ser la editora del Telediario de TVE Internacional.
El 1968 va rebre el Premi Antena de Oro, per la seva labor en televisió. Esposa del periodista Enrique Vázquez.

## Referències

* ↑ ELENA MARTÍ: "Hay que retirarse con honor", El País, 19 de març de 2006
* ↑ Dirigir Informe Semanal Informe Semanal, equilibrio en televisión
* ↑ «Destituidos los directores de los centros regionales de TVE en Navarra y Baleares». El País, 06-04-1984.
# Demarat de Corint (baquíada)

Demarat de Corint (en grec Δημάρατος, en llatí Demaratus) va ser un mercader i noble de Corint, i membre de la dinastia dels Baquíades.
Enderrocada la dinastia per Cípsel aproximadament l'any 657 aC va fugir de Corint i es va establir a Tarquinii a Etrúria ciutat on tenia negocis i connexions mercantils. Segons Estrabó va portar amb ell un contingent d'acompanyants i moltes riqueses, i diu que l'acompanyava també el pintor Cleòfant de Corint així com Èuquir i Èugram, mestres en arts plàstiques, i que va introduir l'alfabet a Etrúria. Va obtenir molta influència i va prendre el poder a Tarquinii. Es va casar amb una dona etrusca amb la que va tenir dos fills, Arrunt i Lucumó, que més tard es va anomenar Luci Tarquini Prisc.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/974?rgn=full+text;view=image;q1=DemaratusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 959. ]

## Enllaços externs

* Parada, Carlos. «Lucretia 2» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2013]. «Inclou una sucinta relació dels ancestres i descendents de Demarat»
* http://www.timelessmyths.com/classical/rome.html
# Gau de Coblença-Trèveris

El Gau de Coblença-Trèveris (Gau Koblenz-Trier), anomenat Gau Moselland a partir de 1942, va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a la província prussiana del Rin. Abans d'això, de 1925 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local sovint ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La Gau es va crear al 1931 amb la divisió del Gau de Renània. Al 1940 es va ampliar després de l'ocupació de Luxemburg i al 1942 es va reanomenar Gau Moselland.
LaLa posició de Gauleiter a Coblença-Trèveris va ser ocupada per Gustav Simon al llarg de la història del Gau. Simon, impopular, fins i tot, entre molts membres del Partit Nazi, per la seva arrogància i el seu nepotisme, va intentar suprimir brutalment tota resistència a la germanització de Luxemburg. Va escapar i es va amagar al final de la guerra, però va ser arrestat per l'exèrcit britànic al desembre de 1945 i va ser trobat penjat a la seva cel·la.

## Gauleiter

* 1931-1945: Gustav Simon

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# FK Mash'al Mubarek

El FK Mash'al Mubarek és un club de futbol uzbek de la ciutat de Muborak.

## Referències

* ↑ «FC Mashal squad for 2014 season». Championat.asia, 10-03-2014.
# Musaranya de muntanya pigmea

La musaranya de muntanya pigmea (Chodsigoa parva) és una espècie de musaranya de l'ordre dels eulipotifles. Viu a la Xina. Inicialment es cregué que Chodsigoa parva era la mateixa espècie que Chodsigoa lamula, però se l'acabà classificant com a espècie pròpia.

## Referències

* ↑ http://www.biolib.cz/en/taxon/id601831/
* ↑ Don E. Wilson i DeeAnn M. Reeder (editors). 2005. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (3a edició).
* ↑ http://data.gbif.org/species/browse/taxon/13810625
* ↑ http://data.gbif.org/species/13810625;jsessionid=88050DE060EB24EE7FA0A9326E06A7CF
* ↑ http://www.nlbif.nl/species_details.php?name=Chodsigoa+parva Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.eol.org/pages/311024
* ↑ http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/2010/details/species/id/6930421
* ↑ http://www.ubio.org/browser/details.php?namebankID=9932546
* ↑ http://books.google.cat/books?id=JgAMbNSt8ikC&pg=PA277&lpg=PA277&dq=%22Chodsigoa+parva%22&source=bl&ots=QbfT2Wn_3b&sig=gq7frwlLjaBOo5M1v7JRPioF12I&hl=ca&ei=z1q1S-mFA8uHkQWz892oDQ&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=8&ved=0CCAQ6AEwBw#v=onepage&q=&f=false
* ↑ http://www.itis.gov/servlet/SingleRpt/SingleRpt?search_topic=TSN&search_value=709742
# Sporopipes

Sporopipes és un gènere d'ocells de la família dels plocèids (Ploceidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.7, 2011) aquest gènere està format per dues espècies:
* Sporopipes squamifrons - teixidor menut de front escatós.
* Sporopipes frontalis - teixidor menut de clatell rogenc.