# Esperan

Esperan és un antic poble de la comarca de l'Alta Ribagorça. Actualment està del tot deshabitat. Originàriament, va ser propietat de la Baronia d'Erill, fins a l'any 1173 que passarà a les mans del monestir de Lavaix. Actualment, pertany al terme municipal del Pont de Suert. A la primera meitat del segle xix pertanyia al terme de Malpàs.
Des de sempre, Esperan ha tingut un accés difícil, que s'ha agreujat en quedar deshabitat. Es pot anar a peu des de Gotarta o Igüerri caminant 40' i també des de Malpàs. Una altra opció és pujar cap al nord, fins a l'antic poble de Raons. A partir d'aquí l'accés en vehicle no és possible i només s'hi pot anar a peu. Existeix una pista forestal en dolentes condicions des de Gotarta.
L'església d'Esperan, dedicada a sant Andreu i sant Sadurní, és romànica.

## Història

Documentat des de 1018. L'any 1173 fou donat en testament, conjuntament amb l'església de Sant Saturní, al monestir de Lavaix.
En el Fogatge del 1553, apareix amb 2 focs (uns 10 habitants). El 1787 tenia 44 habitants; el 1787 consten a Esperan 14 habitants.
Pascual Madoz inclou Esperant en el seu Diccionario geografico... del 1849. Hom hi diu que el poble és en un coster a la part meridional d'una alta muntanya, fortament combatuda per tots els vents. El clima és fred a causa de la neu, però sa, i només s'hi pateixen cadarns. Tenia dues cases i l'Abadia (rectoria), que formen un carreró costerut i mal empedrat. L'església és parroquial, dedicada a sant Sadurní, amb capella proveït per concurs ordinari, antigament, però, nomenat pel monestir de Lavaix. El cementiri. al costat de l'església, era ben ventilat.
El terreny és aspre, muntanyós, trencat i de mala qualitat, on es poden llaurar amb bous 90 jornals que produeixen 4 per 1 de llavors. Hi ha roures i freixes que donen fulles per al bestiar. S'hi produïa sègol, ordi, civada i llegums. S'hi criaven ovelles, i s'hi mantenen bous, mules, ases i eugues per als treballs agrícoles. Hi ha cacera de conills, perdius i algunes llebres. Tenia 2 veïns (caps de família) i 11 ànimes (habitants).
Actualment, és un poble despoblat, abandonat i amb les cases en ruïnes. Només hi queda l'Església de Sant Saturní d'Esperan que està en un estat lamentable. Es realitzen processos de consolidació els anys 2018 i 2021.

## Referències

* ↑ «Esperan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «251734 Pont de Suert, el». Idescat. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ Casa de Martí i Pei d'Esperan. Iglésies 1981, p. 85.
* ↑ Madoz 1845.

## Bibliografia

* BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". Dins El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7
* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.
* MADOZ, Pascual. "Esperant". Dins Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1845. Edició facsímil Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz. V. 1. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-256-5.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya