OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Natació sincronitzada al Campionat del Món de natació de 2013 – Rutina d'equip tècnic

BCN 2013 Campionats del món :
| Salts |||
| Individual |||
| 1 m | homes | dones |
| 3 m | homes | dones |
| 10 m | homes | dones |
| Sincronitzats |||
| 3 m | homes | dones |
| 10 m | homes | dones |
| High diving |||
| homes dones |||
| Aigües obertes |||
| 5 km | homes | dones |
| 10 km | homes | dones |
| 25 km | homes | dones |
| Equips | Equips |
| Natació |||
| Lliures |||
| 50 m | homes | dones |
| 100 m | homes | dones |
| 200 m | homes | dones |
| 400 m | homes | dones |
| 800 m | homes | dones |
| 1.500 m | homes | dones |
| Esquena |||
| 50 m | homes | dones |
| 100 m | homes | dones |
| 200 m | homes | dones |
| Braça |||
| 50 m | homes | dones |
| 100 m | homes | dones |
| 200 m | homes | dones |
| Papallona |||
| 50 m | homes | dones |
| 100 m | homes | dones |
| 200 m | homes | dones |
| Estils |||
| 200 m | homes | dones |
| 400 m | homes | dones |
| Relleus lliures |||
| 4×100 m | homes | dones |
| 4×200 m | homes | dones |
| Relleus d'estils |||
| 4×100 m | homes | dones |
| Natació Sincronitzada |||
| Solo | tècnic | lliure |
| Duet | tècnic | lliure |
| Equip | tècnic | lliure |
| combinada ||
| Waterpolo |||
| homes dones | homes dones | |
| Aquesta caixa: |||
La prova de equip tècnic es va celebrar el 20 de juliol i el 22 de juliol de 2013, al Palau Sant Jordi. Les preliminars, es van disputar el dia 20 i la final el dia 22.

## Resultats

Verd: Classificats per la final
| Posició | País | Preliminar | Preliminar | Final | Final |
| Posició | País | Punts | Posició | Punts | Posició |
| 01 | Rússia | 96.500 | 1 | 96.600 | 1 |
| 02 | Espanya | 94.700 | 2 | 94.400 | 2 |
| 03 | Ucraïna | 93.200 | 3 | 93.300 | 3 |
| 04 !4 | Japó | 92.200 | 4 | 92.200 | 4 |
| 05 !5 | Canadà | 90.100 | 5 | 90.300 | 5 |
| 06 !6 | Itàlia | 89.600 | 6 | 89.900 | 6 |
| 07 !7 | França | 87.100 | 7 | 87.200 | 7 |
| 08 !8 | Grècia | 86.300 | 8 | 86.400 | 8 |
| 09 !9 | Corea del Nord | 83.800 | 11 | 84.300 | 9 |
| 10 | Brasil | 84.600 | 9 | 84.000 | 10 |
| 11 | Mèxic | 84.100 | 10 | 83.700 | 11 |
| 12 | Països Baixos | 81.800 | 12 | 81.700 | 12 |
| 13 | Kazakhstan | 81.600 | 13 | 4 | 13 |
| 14 | Egipte | 77.000 | 14 | 3 | 14 |
| 15 | Singapur | 69.800 | 15 | 2 | 15 |
| 16 | Costa Rica | 63.400 | 16 | 1 | 16 |

## Referències

* ↑ Preliminary round Results
* ↑ Final Results
# Elon Lages Lima

Elon Lages Lima (Maceió, 9 de juliol de 1929 - Rio de Janeiro, 7 de maig de 2017) va ser un matemàtic brasiler.

## Vida i Obra

Després d'un curs estudiant a la acadèmia militar de Recife, i veient que allò no era lo seu, va començar a donar classes a escoles de Ceará, sense tenir l'habilitació necessària. El 1952 va a conseguir una beca per iniciar estudis oficials de matemàtiques a la universitat Federal de Rio de Janeiro. El 1954, Leopoldo Nachbin el va recomanar per a continuar estudis a la universitat de Chicago en la qual va obtenir el doctorat el 1958 amb una tesi dirigida per Edwin Spanier.
El 1958 va retornar a Rio de Janeiro i va començar a treballar a l'Instituto Nacional de Matemática Pura e Aplicada (IMPA), que va deixar el 1962 per anar a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton. Malgrat el cop d'estat de 1964 al seu país, va decidir retornar i va ser professor de la universitat de Brasilia. Però, finalment, va trobar intolerables les intromissions militars en la vida acadèmia i ho va deixar. Com que no tenia feina al Brasil, va tornar als Estats Units, on va ser professor de les universitats de Rochester i de Berkeley.
El 1968 va retornar a l'IMPA on va fer la resta de la seva carrera acadèmica, a més de ser professor visitant de la universitat federal de Ceará.
Lima va ser l'introductor, en la seva tesi doctoral de 1958, del concepte d'espectre d'un espai topològic. Però el motiu pel qual és més recordat és pels seus llibres de text de tots el nivells: primari, secundari, universitari i de post-grau. En va escriure una quarantena amb un gran èxit al Brasil i, també traduïts a d'altres idiomes.

## Referències

* ↑ Craveiro de Carvalho, 2001, p. 6.
* ↑ Craveiro de Carvalho, 2001, p. 7.
* ↑ Craveiro de Carvalho, 2001, p. 10.
* ↑ Craveiro de Carvalho, 2001, p. 11.
* ↑ Craveiro de Carvalho, 2001, p. 12.
* ↑ Araújo, 2005, p. 44.

## Bibliografia

* Araújo, Paulo Ventura «Matemática e Ensino, de Elon Lages Lima» (en portuguès). Gazeta de Matemática, Num. 148, 2005, pàg. 44-46. ISSN: 0373-2681.
* Camacho, César. Elon Lima - Selected Papers (en anglès). Springer, 2020. ISBN 978-3-030-51817-2.
* Craveiro de Carvalho, F.J. «Diálogo em Janeiro com Elon Lages Lima» (en portuguès). Gazeta de Matemática, Num. 140, 2001, pàg. 5-16. ISSN: 0373-2681.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Elon Lages Lima» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Esteves, Bernardo. «Mestre de Mestres» (en portuguès). Folha de Sao Paulo, 2017. [Consulta: 1r novembre 2023].
* «Elon Lages Lima» (en portuguès). Academia Brasileira de Ciencias. [Consulta: 1r novembre 2023].
* «Dies at Rio the mathematician Elon Lages Lima» (en anglès). IMPA, 2017. [Consulta: 1r novembre 2023].
# Ali Kemal Denizci

Ali Kemal Denizci (1 de març de 1950) és un exfutbolista turc de la dècada de 1970.
Fou 27 cops internacional amb la selecció turca.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Trabzonspor, Fenerbahçe SK i Beşiktaş.
El seu germà Osman Denizci també fou futbolista.

## Palmarès
### Trabzonspor

* Süper Lig (2): 1975-76, 1976-77
* Copa turca de futbol (2): 1976-77, 1977-78
* Supercopa turca de futbol (3): 1976, 1977, 1978

### Fenerbahçe

* Copa turca de futbol (1): 1978-79
* Copa de l'Associació d'Escriptors d'Esports Turcs (3): 1979, 1980, 1981

### Beşiktaş

* Süper Lig (1): 1981-82

## Referències

* ↑ http://topraksaha.net/04/2016/biz-sorduk-trabzonsporun-firtina-acigi-ali-kemal-denizci-cevapladi/
* ↑ «"Şenol Güneş, şampiyonluk maçından çıkıp uyumaya gitti!" - FourFourTwo», 03-03-2017. Arxivat de l'original el 2018-07-14. [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ «BİR EFSANENİN ÖYKÜSÜ! Ali Kemal DENİZCİ». Arxivat de l'original el 2018-10-17. [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ «Kardeşimi Fener'e getirdim ben kaçtım».
# Griveta canyella

El griveta canyella (Catharus fuscescens) és una espècie d'ocell de la família dels túrdids (Turdidae) que habita boscos decidus, mixtes i de ribera, criant al sud del Canadà i nord dels Estats Units, i passant l'hivern al Brasil.

## Referències

* ↑ «Griveta canyella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Ricardo Zunino

Ricardo Zunino (San Juan de la Frontera, 13 d'abril de 1949) és un ex-pilot de curses automobilístiques argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Ricardo Zunino va debutar a la catorzena cursa de la temporada 1979 (la trentena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 30 de setembre del 1979 el G.P. del Canadà al circuit de Gilles Villeneuve.
Va participar en un total d'onze curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades (1979 - 1981), aconseguint en dues ocasions un setè lloc com millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1979 | Team Ensign | Ensign | Cosworth | ARG | BRA | SUD | O.USA | ESP | BEL | MON | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN 7 | USA Ret | - | 0 |
| 1980 | Parmalat Brabham Racing Team | Brabham | Cosworth | ARG 7 | BRA 8 | SUD 10 | O.USA Ret | BEL Ret | MON Ret | FRA Ret | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | | - | 0 |
| 1981 | Tyrrell Racing | Tyrrell | Cosworth | O.USA | BRA 13 | ARG 13 | SMR | BEL | MON | ESP | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | LVG | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 11 (10) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Caló de s'Alga

Caló de s'Alga és una petita platja situada al davall dels edificis Siesta al municipi de Santa Eulària des Riu, Eivissa.

## Característiques

Caló de s'Alga és una platja petita, té uns 110 metres de longitud i de 10 a 12 metres d'amplada. La seva arena és fina, amb una coloració torrada amb zones de roca i pedra de colors diversos (marró, vermella i color crema) les aigües són tranquil·les i cristal·lines. A més a l'hivern hi ha una gran quantitat de restes de Posidònia que mantenen l'arena de la platja.
Aquesta platja està situada a les coordenades geogràfiques 38'58'30.43 N i 1'31'51.43 E.
En aquest lloc, es pot accedir amb cotxe, amb aparcament inclòs on poder deixar-lo. També hi ha hotels i apartaments a prop per passar un temps. Una vegada has arribat a la platja hi ha hamaques per poder prendre el sol i al costat un establiment de restauració.

## Com arribar-hi

Per la carretera P 810 des d'Eivissa fins a Santa Eulària, i en la primera rotonda del municipi trencar cap a la dreta direcció cala Llonga. Després agafar el desviament cap a Siesta i tot recte fins a la platja.
# Eloise Olivia Katherine Taylor

Eloise Taylor (Eloise Olivia Katherine Taylor; nascuda el 2 de març de 2003) és la tercera filla de Timothy Taylor i la seva esposa Helen Windsor. Va ser batejada a la Capella de Sant Jordi, al Castell de Windsor, el mateix lloc en què els seus pares es van casar. En 2024, Eloise ocupava el lloc 50è en la línia de successió al tron britànic. Té tres germans: Tom Taylor (nascut el 6 d'agost de 1994), Edward Taylor (nascut el 26 de desembre de 1996) i Estella Taylor (nascuda el 21 de desembre de 2004).

## Referències

* ↑ «Meet the little Windsors: The next generation of royals steal the show at the Queen's lunch - but who ARE George and Charlotte's cousins?» (en anglès). Daily Mail, 17-12-2015. [Consulta: 14 juliol 2024].
* ↑ «Who Is the Next Heir to the Throne? See the Complete British Line of Succession» (en anglès). People, 05-02-2024 [Consulta: 14 juliol 2024].
# Ali I Paixà Karamanli

Ali I Paixà Karamanli fou governador otomà de la Regència de Trípoli, fill de Mehmed I Paixà Karamanli.
Va succeir el seu pare el 24 de juliol de 1754 i fou reconegut immediatament per la Porta. Entre 1754 i 1758 va fer front a diverses revoltes la principal de les quals fou a Manshiya i Sahil; foren reprimides de manera sagnant i en endavant la pau va ser la norma al país. Ali I fou bey (comandant de l'exèrcit), agha dels geníssers, kahyia, rais al-bahr (almirall), shaykh al-balad (cap de les tribus del país), i diwan (conseller) i els caids que el representaven a les províncies eren tots fidels seus; el seu exèrcit era de 400 geníssers, 200 o 300 mercenaris cristians convertits a l'islam, 500 albanesos i 600 milicians àrabs; la marina estava formada en majoria per àrabs i albanesos. El 1767 el país va patir una greu epidèmia i el 1784-1786 la pesta i la fam; aquestes calamitats van comportar una baixada de l'activitat econòmica abans molt prospera.
El 1790, ja vell, el seu fill gran Hasan Bey fou assassinat; el segon fill Ahmad II Pasha Karamanli fou nomenat al seu lloc i va rebre el comandament de l'exèrcit i el poder de facto, però els àrabs donaven suport a un tercer fill, Yusuf, i van esclatar lluites pel poder. En aquesta siutuació els notables van demanar al sultà el nomament d'un nou governador. Llavors Yusuf es va revoltar amb el suport dels Banu Nuwayr (1792) i es va proclamar governador; el juny de 1793 va iniciar el setge de Trípoli (1793). Però al cap de pocs dies va aparèixer Ali Burghul Pahsa Çezayrli, un alt funcionari otomà que havia estat expulsat d'Alger, que al·legava haver estat investit governador pel sultà, i que tenia el suport dels notables i els oficials militars i va ocupar la ciutat el 30 de juliol de 1793. Yusuf i el seu pare Ali van fugir a Tunísia.
El 1794 Ali Burghul Pahsa Çezayrli es va apoderar de l'illa de Gerba durant 58 dies. Llavors el bey husaynita de Tunísia, Hammuda Paixà, va donar suport als exilitats Karamanli per recuperar el poder. Iniciada la revolta els Karamanli van reconquerir Trípoli el 20 de gener de 1795 i Ali Burghul Pahsa Çezayrli va fugir a Egipte (febrer). Ali I va romandre a Tunis renunciant al govern a favor del seu fill Ahmad II Paixà Karamanli.
Ali I va morir el 1796.

## Bibliografia

E. Rossi. Storia di Tripoli e della Tripolitania dalla conquesta araba el 1911, Roma 1968
# Ricardo Zamora de Grassa

Ricardo Zamora de Grassa (Madrid, 6 d'agost de 1933 - Madrid, 31 de gener de 2003) fou un futbolista madrileny de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Era el fill del mític Ricard Zamora, i com el seu pare, jugava com a porter. Debutà a la UD Salamanca la temporada 1951-52, i la temporada següent a primera divisió amb l'Atlètic de Madrid el 14 de desembre de 1952. Després de tres temporades al club matalasser, la temporada 1955-56 fitxà pel RCD Espanyol, però com el seu pare n'era entrenador, i a fi d'evitar comentaris, fou cedit al CD Málaga i el 1956 al CE Sabadell. Després de dues temporades al club vallesà a Segona Divisió ingressà al RCD Espanyol, on romangué una temporada, essent suplent de Josep Vicente. La següent temporada marxà al RCD Mallorca, on romangué tres temporades. El 1962, amb la sortida de Pesudo del València CF al FC Barcelona, fitxà pel club de Mestalla. Romangué al club quatre temporades i guanyà dues copes de Fires els anys 1962 i 1963.

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Zamora II». Periquito.cat. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «ZAMORA DE GRASSA, Ricardo». CE Sabadell. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Ricardo Zamora». RCD Mallorca. Arxivat de l'original el 2018-10-21. [Consulta: 20 desembre 2012].
* ↑ «Ficha de Ricardo Zamora». ciberche.net. Arxivat de l'original el 2018-09-09. [Consulta: 20 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Elena Rakowska

Elena Rakowska (Odessa, 21 d'octubre de 1883 - Roma, 4 de novembre de 1964), coneguda també com a Elena Serafin,o també Elena Rakovskafou una soprano polonesa que va actuar al Gran Teatre del Liceu la temporada 1915-1916.

## Biografia

Fou filla de Mtisław Rakowski i de Maria Golowin-Rakowska.
Estudià cant al seu país, debutà el 1900 i passà ràpidament a ser un dels elements més apreciats de l'Òpera de Viena. S'establí a Itàlia, després d'un breu curs de perfeccionament, on es feu notar de seguida per la seva veu bella i imponent, que feia d'ella un element insubstituïble per al gran repertori verdià i wagnerià. També fou cèlebre intèrpret de Francesca da Rimini de Riccardo Zandonai, i Toscanini l'invità moltes vegades a La Scala de Milà, per a protagonitzar Mefistofele d'Arrigo Boito i Cristoforo Colombo d'Alberto Franchetti.
L'any 1915 es casà amb el director Tullio Serafin.La filla d'ambdós, Vittoria, va ser l'esposa del baix Nicola Rossi-Lemeni.
Del 1924 al 1928 va cantar regularment al Teatro Colón de Buenos Aires i del 1927 al 1930 va ser membre del Metropolitan Opera de Nova York,i destacà per les seves actuacions com a Brünnhilde a Siegfried de Wagner. En retirar-se dels escenaris va treballar com a professora de cant a Roma, on va morir el 1964.

## Referències

* ↑ La data exacta de naixement varia segons les font. Per exemple la revista italiana Musica assenyala el 1876
* 1 2 Segons la fitxa consular d'emigració d'entrada al Brasil signada a Liorna, Itàlia, el 19 de juny de 1950, on consta que va néixer a Odessa el 21 d'octubre de 1883.
* ↑ La data del 2 de novembre de 1882 és la que figura a la làpida del Cementeri Comunal de Cavarzere, Venècia, on fou sebollida, a la mateixa tomba que el seu marit i la filla d'ambdós.
* ↑ Per exemple, la forma amb "V" apareix a Russi in Italia
* ↑ Annals del Liceu
* ↑ Fitxa de Tullio Serafin a IMDb
* ↑ Arxius Arxivat 2022-10-28 a Wayback Machine. del Metropolitan Opera
* ↑ (alemany) Biografia

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1160. (ISBN 84-7291-227-2)

## Enllaços externs

* Fotografia amb autògraf
# Windsor Locks

Windsor Locks és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2005 tenia 12.411 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Windsor Locks tenia 12.043 habitants, 4.935 habitatges, i 3.306 famílies. La densitat de població era de 514,9 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.837 $ i la renda mediana per família de 59.054 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.179 $ mentre que les dones 33.641 $. La renda per capita de la població era de 23.079 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Windsor Locks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Windsor Locks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Caló de les Egües

El Caló de les Egües (col·loquialment Caló de ses Egos), també coneguda amb el nom de Cala Egües (sovint ortografiat Cala Egos), és una platja de Cala d'Or situada al sud-est de l'illa de Mallorca, entre Cala Llonga i Portopetro. Es troba a 65 km de Palma, 37 km de Manacor i 16 km de Felanitx.
L'arena és blanca i fina, amb aigües molt tranquil·les, i per això és valorada pels visitants. És molt resguardada perquè està formada per un entrant de mar a la costa. Els encontorns de la cala compten amb més de mil places turístiques, motiu pel qual sol estar força plena i els banyistes aprofiten les parets i roques de la cala com a solàrium. Els xalets que miren cap aquesta cala tenen escales bastides per poder-hi accedir.

## Història

Fins als anys setanta els pagesos, quan acabaven el seu dia de treball, solien baixar al Caló de ses Egos ('de les Egües') per refrescar-se i rentar els cavalls i muls. Tanmateix, en aquells dies ja hi havia turisme.

## Entorn

* Caló de la Galera (col·loquialment Caló de sa Galera). És una petita cala de roques situada entre la Punta de la Galera i el Fortí de Cala Llonga, motiu pel qual també és coneguda pel nom de Caló del Fortí.
* Cala del Pou (col·loquialment Caló des Pou). És una petita cala d'arena situada dins Cala Llonga, entre el port i el Fortí, d'on es pot veure el Fortí; és una altra platja tranquil·la amb instal·lacions per als nedadors.
* Caló del Llamp (col·loquialment Caló des Llamp). Abans d'arribar a Portopetro es troba aquesta cala de roques.

## Referències

* ↑ Universitat de les Illes Balears. Nomenclàtor de nuclis de població de les Illes Balears, 2001.
* 1 2 3 4 «Santanyí». Nomenclàtor Toponímic de les Illes Balears. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «Caló de ses Egües». Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 15 juny 2011].
* ↑ «Caló des Pou». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 14 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a Platges de Balears Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
# Adrian (Michigan)

Adrian és una ciutat del comtat de Lenawee a l'estat de Michigan (EUA). És la capital del comtat. En el cens de 2010 tenia 21.133 habitants i una densitat poblacional de 1.007,1 persones per km².2. El 1950 apareixia amb 18.393 habitants. Està situada a uns 90 km de Detroit i fou fundada el 1825.

## Referències

* Gran Enciclopèdia del Mundo, Bilbao, 1965 (per error apareix com Adriano)
# Ermita de Sant Antoni de Pàdua (Castellnou)

Sant Antoni de Pàdua és una ermita al terme municipal de Castellnovo, a la comarca de l'Alt Palància se situa cap al nord de la població, començant els contraforts de la Serra d'Espadà, sobre el Turó de Sant Cristòfol, a uns 428 m. d'altitud propera a l'ermita de Sant Cristòfol. Se situa al costat d'una esplanada amb vistes panoràmiques en un ampli mirador abalconat, que a més té una cisterna per recollir les aigües pluvials.
Es tracta d'una ermita catòlica, que està catalogada com bé immoble de rellevància local, amb codi identificatiu 12.07.039-004, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.
Es tracta d'un petit edifici datat el 1724 i reformat en 1977, de maçoneria amb arrebossat, amb teulada a dues aigües i ràfecs, recobert de teula ceràmica. La porta d'accés presenta llinda amb pòrtic i al costat de l'evangeli s'alça una petita torre amb una espadanya rematada amb teula encastada amb una inscripció de 1884, una creu de forja i una petita campana.
L'edifici presenta planta rectangular de dos trams amb volta de canó amb llunetes semicirculars. Interiorment presenta una decoració a base de pilars amb els quals es manté una cornisa llisa que recorre l'interior. En la testera, sobre la taula que fa d'altar i darrere d'ella hi ha a la paret una fornícula on es troba una talla barroca, original del segle xviii de Sant Antoni de Pàdua amb el nen Jesús en braços. La seva festa se celebra el 17 de gener, amb grans fogueres, celebracions populars i exquisida gastronomia, i com no pot faltar per aquesta comarca, la festa acaba amb les palpentes de vaquetes i bou "embolat".

## Referències

* ↑ Las ermitas Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. Ajuntament de Castellnou
* 1 2 Ermitas de San Antonio
* 1 2 3 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/capcas.htm Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=1367
# Aixurreixixi II

Aixurreixixi II o Aššur-reš-iši II va ser rei d'Assíria segurament entre els anys 972 aC i 967 aC. Era fill d'Aixurrabi II al que va succeir a la seva mort, segons la Llista dels reis d'Assíria. Degut al llarg regnat del pare havia de ser un rei de certa edat. El seu regnat va durar cinc anys, i se sap molt poc del que va passar, a causa de la manca de fonts d'aquell període. Es creu que la capital del seu regne era la ciutat de Nínive.
Va morir de manera natural potser el 967 aC i el va succeir el seu fill Teglatfalassar II, segons la Llista dels reis d'Assíria.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ Parpola, Simo (ed.). The prosopography of the Neo-Assyrian empire / Volume 1, Part I. A. Helsinki: The Neo-Assyrian Text Corpus Project, 1998, p. 213. ISBN 9789514581632.

## Bibliografia

* A History of Babylonia and Assyria, per Robert William Rogers, en línia a «Enllaç».