OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ARM big.LITTLE

big.LITTLE és una arquitectura de computadors heterogènia desenvolupada per ARM Holdings, aquesta arquitectura es compon de dos tipus de processadors els big els quals són els més potents però en conseqüència també consumeixen més energia, i els LITTLE, els quals disposen de menys potència de computació però a la vegada també consumeixen menys energia. Amb aquesta arquitectura s'aconsegueix un multiprocessador que s'ajusta millor a la necessitat dinàmica de computació que una que tan sols faci servir l'escalat dinàmic de freqüència.
Existeixen tres tipus de maneres de distribuir els nuclis en un multiprocessador big.LITTLE, en funció de la implementació del planificador del nucli del sistema operatiu.

## Commutació en clúster

Aquesta és la implementació més senzilla de les tres, s'organitzen els processadors en dos clústers d'idèntica mida, un de big i un de LITTLE, i el planificador tan sols és capaç de canviar entre aquests dos tipus de clúster, el que no s'estigui fent servir estarà apagat, i per a fer la transferència de dades importants s'utilitza la cache L2. Aquest model està implementat en el Exynos5 Octa (5410)

## In-kernel switcher

El In-kernel switcher, en el qual tenim s'emparella cada big amb un LITTLE, de manera que tindrem diverses parelles de processadors en un mateix SoC, aquests es veuen com un processador virtual, en cada moment tindrem només un encès, el big o el LITTLE, però cada processador virtual per la seva banda, amb el que la granuralitat del estalvi energètic és molt més fina, ja que com més nuclis virtuals tinguem més precís podrà ser el consum energètic necessari per a nosaltres.
Aquest tipus de big.LITTLE es troba implementat en el kernel 3.11 de Linux.
Com a derivació d'aquest tipus de big.LITTLE va néixer l'anomenat companion core, que és un processador extra que s'incorpora en algun SoC per a ser usat quan el nucli del sistema operatiu es troba en estat d'espera o de poquísim consum, aquesta tecnologia l'incorporen algunes tecnologies d'Nvidia com ara el Tegra 3, es tracta de diversos processadors big i un sol LITTLE dissenyat pensant en l'estalvi energètic.

## Heterogeneous multi-processing

L'última modalitat de big.LITTLE de la que ARM disposa s'anomena Heterogeneous Multi Processing (HMP),altrament anomenat Global Task Scheduling (GTS). En aquesta modalitat es disposa de diversos processadors big i de diversos LITTLE, no necessàriament la mateixa quantitat dels dos, el nucli del sistema operatiu pot col·locar processos en qualsevol dels processadors, amb el que es pot aconseguir un millor rendiment al poder usar tots els nuclis a la vegada i al mateix temps aconseguir que tan sols estiguin funcionant els nuclis els quals realment són necessaris per a cada moment, amb el qual podem aconseguir gastar exactament l'energia que ens és necessària, o col·locar els processos menys prioritaris en els nuclis menys potents.

## Referències

* ↑ «Ten Things to Know About big.LITTLE». Arxivat de l'original el 2013-09-10.
* ↑ «Benchmarking ARM’s big-little architecture».
# Marc Aureli Mari

Marc Aureli Mari (Marcus Aurelius Marius), emperador l'any 268 de l'Imperi de les Gàl·lies i un dels trenta tirans esmentats per Trebel·li Pol·lió.

## Ascens al poder

Segons la Història Augusta era ferrer d'ofici i extraordinàriament fort, motiu pel qual va rebre el sobrenom de Mamurius Veturius, un forjador llegendari de l'època de Numa Pompili. Va passar per diversos càrrecs de l'exèrcit romà fins a esdevenir general. Es deia que l'exèrcit confiava en ell perquè el seu nom els evocava el nom de dos herois del passat Marc Aureli i Gai Mari.
Va estar present quan l'exèrcit es va revoltar a Moguntiacum (Mainz) quan l'emperador Pòstum I no va permetre que les seves tropes saquegessin la ciutat. Els soldats van matar l'emperador i,aprofitant la confusió que es va formar, van proclamar Marc Aureli Mari com a nou successor.

## Govern

La seva primera decisió va ser permetre que les tropes saquegessin Moguntiaum per tal d'assegurar un bon suport de govern, i després es va traslladar a Augusta dels Trèvers.Marc Aureli Mari fou el quart que va governar la Gàl·lia, desafiant a Gal·liè. Tots els autors que l'esmenten diuen que només va governar dos o tres dies però com que s'han trobat nombroses monedes podem estar segurs que fou més temps, almenys dos o tres mesos. A les monedes apareix amb el nom complet de Gai Marc Aureli Mari (C.M. Aurelius Marius) o simplement com a Gai Mari (C. Marius). El seu govern es va estendre a les Gàl·lies, Britànnia i Hispània.
Morí assassinat per Marc Piavoni Victorí, un prefecte del pretori i estret col·laborador de Pòstum I, e qual va fer servir una espasa que havia estat forjada pel mateix Mari. Es deia que l'exèrcit confiava en ell perquè el seu nom els evocava el nom de dos herois del passat Marc Aureli i Gai Mari.

## Referències

* 1 2 3 A.H.M.Jones, J.R. Martindale, pàg.562
* ↑ "Historia Augusta: Tyranni Triginta", 8:1; Thomas Habinek, "The World of Roman Song: From Ritualized Speech to Social Order",ed.Johns Hopkins University Press, 2005, p. 25
* 1 2 3 Alexander Canduci, pàg. 91
* 1 2 3 4 5 6 Michel Polfer,266
* ↑ Patricia Southern, pàg.118
* ↑ Alexander Canduci, pàg. 89
* ↑ Henry Cohen, "Description historique des monnaies frappées sous l'Empire Romain", Paris, 1892, tome VI, pp. 87-89
* ↑ Historia Augusta: "Tyranni Triginta", 8:1-2; Eutropi,"Història de Roma" 9:2;Sext Aureli Víctor, "Liber de Caesaribus", 33:11-12

## Bibliografia

* Patricia Southern. "The Roman Empire from Severus to Constantine". ed. Routledge, 2001. ISBN 0415239443.
* David Stone Potter. "The Roman Empire at Bay, AD 180-395". ed. Routledge, 2004. ISBN 1134694776.
* A.H.M.Jones, J.R. Martindale. " The Prosopography of the Later Roman Empire", Vol. I: AD260-395. e. Cambridge University Press, 1971.
* Alexander Canduci. "Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors". ed.Pier 9, 2010. ISBN 978-1-74196-598-8.

## Enllaços externs

* Polfer, Michel, "Postumus (A.D. 269)", De Imperatoribus Romanis (1999)
* Historia Augusta
# Adam Zamenhof

Adam Zamenhof (11 de juny de 1888 – 29 de gener de 1940) va ser un metge polonès d'ascendència jueva, conegut pel seu treball com a oftalmólog, i per ser l'únic fill home de Ludwik Zamenhof, l'iniciador de l'idioma esperanto. Al començament de la Segona Guerra Mundial era el director de l'Hospital Starozakonnych a Varsòvia. Després de la conquesta d'aquesta ciutat per les tropes nazis va ser detingut i executat en el bosc de Kampinos, al costat de Palmiry.
Adam i la seva dona Wanda van ser els pares de Louis-Christophe Zaleski-Zamenhof, l'únic net supervivent del creador de l'esperanto. Era el germà de Zofia i de Lidia Zamenhof.

## Bibliografia

* Wincewicz, Andrzej; Sulkowska Mariola; Lieberman E James; Bakunowicz-Lazarczyk Alina; Sulkowski Stanislaw «Dr Adam Zamenhof (1888-1940) and his insight into ophthalmology». Journal of Medical Biography [England], 17, 1, 01-02-2009, pàg. 18–22. DOI: 10.1258/jmb.2008.008037. ISSN: 0967-7720. PMID: 19190194.

## Enllaços externs

* Esperanto y Shoá (en castellà)
* Nomon eternan al ili (en esperanto)
# Massa de lioneses

La pasta de lioneses (en francès, pâte à choux ) o pasta de lioneses i bunyols és una preparació de massa típica d'algunes pastes de pastisseria que es pot coure fregida, i en aquest cas dona pastes fregides del tipus dels bunyols, o bé al forn, donant pastes del tipus lioneses. És molt habitual a la cuina europea: Portugal, Catalunya, Espanya, Itàlia, Suïssa, Àustria, etc. Se sol menjar freda i sovint farcida amb altres ingredients que poden ser dolços o salats.

## Característiques

La massa s'elabora amb farina refinada de blat i ous, llet, saïm o mantega, una mica de sal i opcionalment espècies aromatitzants com són: la vainilla, canyella, anís, pell de llimona ratllada, aiguanaf, etc. La massa es comença a elaborar amb la mantega fosa en la llet bullent, a la qual s'aboca de cop la farina batent fortament fins a tenir una pasta homogènia. Es van afegint els ous un a un fins que es tingui una pasta gairebé-líquida i de color una mica brillant. S'escalfa al forn a 180 °C i s'escalfen les formes de pasta durant un quart d'hora aproximadament. En treure-les del forn, un cop fredes se serveixen.

## Dolços elaborats amb massa de lioneses i bunyols

* Lioneses i profiterols
* Pals de pastisseria (éclair) de massa de lionesa al forn, farcits de nata, trufa o crema
* Tortell en forma de corona fet amb massa de lionesa al forn, farcit de nata, trufa o crema
* Bunyols de vent fets amb massa de lionesa fregida en oli d'oliva
* Windbeutel suís, fet amb massa de lionesa al forn
* Pastís de lioneses, lioneses (al forn) enganxades en un gran con amb caramel dur

## Enllaços externs

* Lioneses recepta amb instruccions il·lustrades (català)
* Massa de bunyols i lioneses recepta (català)

## Referències

* ↑ Termcat
* ↑ Amy Christine Brown. Understanding Food: Principles and Preparation. Cengage Learning, 3 abril 2007, p. 465–. ISBN 9780495107453 [Consulta: 21 juny 2011].
# Adrian (Texas)

Adrian és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 159 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Adrian tenia 159 habitants, 72 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 69,8 habitants/km².
Dels 72 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 30,2% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.333 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 17.966 $. Aproximadament el 13,6% de les famílies i el 24,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Adrian». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Adrian». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Achada Tenda

Achada Tenda és una vila al centre de l'illa de Santiago a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada a 10 kilòmetres al sud-est de Tarrafal. La petita badia de Porto Formoso es troba vora l'assentament.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Abba (pare)

Abba és una paraula aramea que vol dir "pare" i fou utilitzada per designar al "Pare Etern". Jesucrist l'emprava habitualment en les seves oracions segons el Nou Testament, que l'acompanya del seu equivalent grec.
Se suposa que era un nom propi sagrat. Els esclaus no podien utilitzar la paraula per referir-se als seus amos.

## Referències

* ↑ Marc 14:36, Mateu 26:39, Rom. 8:15 i Gal. 4:6
# Aixuretililani

Aixuretililani o Aixur-etil-ilani (nom complet Aixur-etil-ili-ukinni) fou rei d'Assíria vers (630 aC - 627 aC). Va succeir el seu pare Assurbanipal. Del seu regnat no s'han trobat registres ni gairebé inscripcions reials i només se sap quelcom per la "Crònica de Nabopolassar", que malauradament és fragmentària en la part del seu regnat

## Regnat

A la mort d'Assurbanipal (entre 631 i 627 aC) després d'un llarg regnat, es va obrir un període de lluites successòries. Ashuretililani havia de ser ja gran, perquè havia d'haver nascut prop del 670 aC, i tindria per tant vers els 50 anys i segurament més. Just en aquell moment els escites i cimmeris estaven creuant Síria i Palestina (destrucció d'Ascaló vers el 632 aC) cap a Egipte. Kalah (Nimrud) fou atacada i cremada, segurament per bandes d'escites reforçats amb medes, però l'exèrcit es va poder protegir darrere els murs de Nínive que van aguantar l'atac. Quan les bandes atacants van marxar es va erigir un nou palau però la seva petita mesura i la pobresa de l'arquitectura revelen ja una accentuada decadència.
Segons la inscripció d'Haran del rei Nabònides (556-539 aC), Ashuretililani va regnar tres anys, però es coneix un contracte fet a Nippur datat en el seu quart any. Així les dates són incertes. La tradicional fixa la mort del seu pare el 627 aC i estén el seu regnat fins al 623 però molts historiadors pensen que en realitat el seu pare (que és esmentat per darrer cop el 631 aC) va morir vers el 630 aC i el fill va regnar fins vers el 626 aC.
El seu germà Sinsharishkun, que hauria succeït a Kandalanu a Babilònia, es va revoltar. Assuretililani va anar al sud per combatre la rebel·lió però fou derrotat i mort en una batalla prop de Nippur i Sinsharishkun va anar cap a Nínive on es va proclamar rei. Llavors un general del rei difunt, de nom Sinshumulishir, va usurpar el poder a Babilònia o a part del país.

## Notes

* ↑ en una inscripció només diu "Jo soc Asshur-etil-ili, rei de Kisshati, rei d'Assíria, fill d'Assurbanipal, rei de Kisshati, rei d'Assíria. He fet portar rajoles per construir E-zida a Kalah, per la vida de la meva anima; per mi es va fer"; en una altra dona la seva genealogia de la manera que era costum i afegeix una nota sobre l'inici del seu regnat que no es pot llegir
* ↑ les ruïnes del seu palat s'han trobat a les excavacions
* ↑ una tauleta està datada en el segon any del seu regnat i una altra en el quart, on encara se l'esmenta com rei de Sumèria i Accàdia el que permet pensar que Kandalanu ja havia mort

## Referències

* A History of Babylonia and Assyria, per Robert William Rogers

## Bibliografia

* C. Dreys, Historia Universal, Barcelona, 1894
* Elena Cassin, Jean Bottéro i Jean Vercoutter, Los imperios del antiguo oriente, Madrid 1971
# Aixurdan III

Aixurdan III o Aššurdān III va ser rei d'Assíria. Segons la Llista dels reis d'Assíria era fill d'Adadnirari III i successor del seu germà Salmanassar IV. Va regnar uns 18 anys, del 773 aC al 755 aC. El regnat està ben datat mercès a un eclipsi esmentat a les cròniques assíries. En el seu regnat la decadència d'Assíria es va accelerar. La influència principal a la cort la tenia ara el comandant en cap (tartan o turtanu) Xamxi-Ilu.
El primer any de regnat va dirigir una expedició a Damasc i al país anomenat Khatarika a Síria. El 771 aC va fer una expedició a Babilònia que es va repetir el 767 aC. El 765 aC una plaga va assolar el país, i el 764 aC no es va poder organitzar l'expedició anual habitual. El 763 aC va esclatar una revolta iniciada a Assur, per causes desconegudes, potser l'intent d'un pretendent d'ocupar el tron, però va ser sufocada. El mateix any la llista de limmu registra l'eclipsi esmentat (en el mes de Sivan); va seguir poc temps després una revolta religiosa a la província d'Arrapkha que va dominar el 759 aC quan una nova plaga (una pesta) va assolar el país. El mateix 759 aC i 758 aC va esclatar una altra revolta a Guzanu, al Khabur. El 755 aC els assiris van tornar a Khatarika.
A la seva mort el va succeir el seu germà Aixurnirari V.

## Notes

* ↑ Conegut com a eclipsi de Bur Sagale

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo Oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 39, 97. ISBN 8432301183.

## Bibliografia

* A History of Babylonia and Assyria, per Robert William Rogers
* C. Dreys, Historia Universal, Barcelona: Labor, 1894
# Acció del 8 de maig de 1918

L'acció del 8 de maig de 1918, coneguda també com la batalla d'Alger, va ser una batalla naval que va tenir lloc a la costa de la ciutat algeriana d'Alger durant la Primera Guerra Mundial.
A principis de maig de 1918, un creuer auxiliar de l'armada dels Estats Units (US Navy) i un destructor de l'armada britànica (Royal Navy) van topar amb el submarí alemany SM UB-70. Inicialment es va creure que el submarí va poder fugir, però més tard es va acreditar als vaixells de l'Entesa l'enfonsament del submarí.

## Antecedents

El 16 d'abril, l'UB-70, sota el comandament del Kapitänleutnant Johannes Remy, va navegar des d'Alemanya fins a la mar Mediterrània amb la missió. La seva missió era dur a terme les operacions de la guerra submarina sense restriccions contra les rutes de subministrament aliades, especialment les dels italians.

## Batalla

El 8 de maig de 1918, a les 17.00 h, el creuer auxiliar estatunidenc USS Lydonia (un iot armat de 497 t sota el comandament del capità de corbeta Richard P. McCullough) i el destructor britànic HMS Basilisk estaven protegint un comboi, que va sortir de Bizerta amb direcció cap a Gibraltar, quan es van creuar amb el submarí alemany.
L'UB-70 va obrir foc, torpedinant al vaixell mercant anglès Ingleside, que es va incendiar i va començar a enfonsar-se. El nombre de tripulants del vaixell és desconegut, alguns dels quals van ser morts o ferits, i alguns es va enfonsar amb el vaixell. Els supervivents van esperar el rescat a la coberta del seu vaixell o a l'aigua.
A les 17.35 h, l'escorta del comboi va albirar el submarí. D'acord amb la versió posterior a la guerra, el HMS Basilisk o l'USS Lydonia va envestir el submarí quan començava a submergir-se per a fugir. Hi va haver un combat durant quinze minuts; els vaixells de guerra aliats es van coordinar i junts van llençar diverses càrregues de profunditat contra el submarí enemic fins que va aparèixer una taca d'oli.

## Conseqüències

Després d'assumir que havien enfonsat el submarí enemic, el Lydonia i el Basilisk van anar a correcuita a rescatar als supervivents de l'Ingleside. Els vaixells britànic i estatunidenc van rescatar a alguns supervivents i els van portar a un port amic, probablement l'Alger.
Al principi, l'incident va ser catalogat com un contacte no concloent, però després de la guerra les autoritats es van adonar que no es va tenir més notícies de l'UB-70 i els vaixells estatunidenc i britànic van rebre els honors per la seva victòria.
Aquesta acció va esdevenir un dels pocs enfonsaments confirmats d'un submarí alemany per un vaixell estatunidenc durant la seva curta participació en la guerra naval. L'UB-70 va ser l'únic submarí que se sap que va ser enfonsat per un vaixell estatunidenc en aigües de la Mediterrània durant el conflicte.

## Referències

* ↑ Sweetman, 2002, p. 125.
* ↑ Dictionary of American Naval Fighting Ships. Lydonia (anglès)
* ↑ NavSource Online: Lydonia (SP 700) (anglès)

## Bibliografia

* Sweetman, Jack. American Naval History: An Illustrated Chronology of the U.S. Navy and Marine Corps, 1775-present (en anglès). Naval Institute Press, 2002, p. 125. ISBN 1557508674.
# Agatèmer

* No s'ha de confondre amb Claudi Agatèmer.
Agatèmer (grec antic: Ἀγαθήμερος, Agathémeros, llatí: Agathemerus) fou un escriptor grec, fill d'Ortó, que va escriure una petita obra en dos volums sobre geografia dirigida al seu deixeble Filó i titulada τῆς γεωγραφίας ὑποτυπώσεις ἐν ἐπιτομῆ ('Esbós de geografia en un epítom')
Segurament va viure a inicis del segle iii i sens dubte després de Claudi Ptolemeu, qui el cita diverses vegades, i abans que Bizanci canviés el nom per Constantinoble l'any 330, car només l'anomena Bizanci, «l'antiga ciutat».
La seva obra, actualment perduda, es conserva principalment en diversos extractes de Ptolemeu i d'altres escriptors anteriors. Plini diu que una part de l'obra d'Agatèmer es basava en la d'Artemidor d'Efes, i que en va fer una mena de compendi al primer llibre. Agatèmer fa una breu descripció de les diverses paraules amb què els escriptors anteriors a ell designaven les parts de les terres, tracta de les divisions de la terra, els mars i les illes, els vents i la durada dels dies i estableix les distàncies entre les parts habitades del món, calculades en estadis.

## Referències

* ↑ Agathemerus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 62

## Vegeu també

* Estadimetria
# Agatàngel de Roma

Agatàngel va ser un jove, probablement de Capadòcia, que va ésser diaca del bisbe Climent d'Ancira, que el va batejar i el va fer el seu deixeble. Ambdós van batejar molts pagans i foren empresonats i posteriorment exiliats a Ancira (actual Ankara). Posteriorment van patir martiri, on van ser decapitats durant les persecucions de Dioclecià. Les seves restes, enterrades a Ancira, reben veneració, especialment per l'Església Ortodoxa.

## Tradició hispànica

Segons la tradició hispano-cristiana, Sant Agatàngel havia nascut a la vila romana d'Illici, actual Elx, al final del segle iii i es va traslladar a Roma en temps de l'emperador Dioclecià, on va conèixer Climent d'Ancira, que el batejà. L'emperador va intentar que reneguessin del cristianisme, però no va aconseguir-ho malgrat les tortures a què van ésser sotmesos. Va tornar a ésser enviat cap a Orient, i Agatàngel l'acompanyà. Van anar passant de tribunal en tribunal a Rodes, Ancira, Tars, etc., on eren jutjats, torturats, etc., sense que renunciessin a la seva fe; tot plegat, fins que van tornar definitivament a Ancira, van passar vint anys. Finalment van ser decapitats.
L'esment a aquest origen hispànic es troba per primer cop en cronicons i fonts falsificades, com va ésser habitual en altres llocs durant el segle xvi i XVII, per tal d'atribuir a la ciutat el fet d'ésser el lloc de naixement d'un màrtir. En històries d'Elx publicades el 1621 i 1625 no es troba cap esment al sant, completament desconegut a Elx llavors. En 1651 es va publicar a Lleó el Martyrologium Hispanicum de Juan Tamayo de Salazar, cronicó que incorpora abundants llegendes i falsificacions de dades històriques: per primer cop, s'hi parla del naixement del sant a Elx. L'obra va ésser ja criticada i qüestionada al segle xviii, però la llegenda va arrelar.

### Patronatge d'Elx

Per aquest suposat origen il·licità i per afirmar la primacia de la ciutat davant d'Oriola i Alacant, Sant Agatàngel va ser nomenat pel Consell d'Elx patró de la ciutat el 1673, establint-se la seua festa el dia 3 de febrer, data en què encara se celebra la festivitat a la ciutat d'Elx. Als altres llocs, la festivitat litúrgica conjunta dels sants Climent i Agatàngel és el 23 de gener

## Referències

* ↑ Llavors, per exemple, es van elaborar les també falses llegendes dels sants Anastasi de Lleida o Juliana i Semproniana a Mataró.

## Enllaços externs

* Joan CASTAÑO I GARCIA. "Sant Agatàngel, sant il·licità? Arxivat 2012-03-12 a Wayback Machine.", La rella, 14 (2001), p. 57-74.