OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vincenzo Meco

Vincenzo Meco (Corcumello di Capistrello, L'Aquila, Abruços, 1 d'octubre de 1940) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1962 i 1967.
El 1960 va ser convocat per prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, però la mort del seu germà una setmana abans de l'inici dels Jocs va impedir-ne la seva participació.
El 1962 passà al professionalisme amb l'equip San Pellegrino, dirigit per Gino Bartali. Ràpidament va obtenir bons resultats com un tercer lloc al Giro de Campània i diversos podis d'etapa al Giro de Sardenya. Durant el Giro d'Itàlia va vestir el mallot rosa de líder durant una etapa i va guanyar la catorzena etapa, marcada per una violenta tempesta de neu, gràcies a una llarga escapada.
A partir d'aquell moment els seus resultats no foren tant bons. El 1967, amb la dissolució de l'equip Max Meyer va posar fi a la seva carrera professional. El 1968 va instal·lar-se al Quebec, on continuà corrent a nivell amateur, guanyant les curses locals més importants.

## Palmarès

* 1962
** 1r a la Coppa Cicogna
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1969
** 1r a la Clàssica Mont-real-Québec
** 1r al Tour de la Nouvelle-France i vencedor de 6 etapes
* 1971
** 1r a la Clàssica Mont-real-Québec
* 1972
** 1r a la Clàssica Mont-real-Québec

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1962. Abandona (16a etapa). Vencedor d'una etapa. Porta la maglia rosa durant 1 etapa
* 1964. Abandona
* 1965. Abandona

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1963. Abandona

## Referències

* 1 2 «MECO Vincenzo». [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Vincenzo Meco» (en francès). [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Storia di Vincenzo Meco».
* ↑ Giuseppe Figini. «LE STORIE DEL FIGIO. Meco, l'uomo di Passo Rolle», 15-11-2015.
* ↑ Claudio Visci. «L'abruzzese Vincenzo Meco trionfa nella tappa da tregenda sul Monte Bondone al Giro d'Italia del 1962», 3 avril 2020. Arxivat 2022-12-05 a Wayback Machine.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Vincenzo MECO» (en italià). [Consulta: 5 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Vincenzo Giustiniani

Vincenzo Giustiniani (Quios, Grècia, llavors possessió de la república de Gènova, gener de 1537 - Roma, gener de 1537), va ser un cardenal greco-italià del segle xvi. Giustiniani és membre de l'ordre dels dominics. Era oncle del cardenal Benedetto Giustiniani (1586).
Vincenzo Giustiniani va ser elegit mestre general del seu orde l'any 1558. Va exercir diverses missions delicades per al papa Pius V, sobretot la restauració del cardenal Carles Borromeo com a arquebisbe.
Pius V el nomena cardenal en el Consistori papal del 17 de maig de 1570. Giustiniani va ser abat de S. Siro a Gènova. Participa en el conclave de 1572, on és escollit Gregori XIII.

## Referències

* ↑ Mercati, A. Biblioteca Apostolica Vaticana. I costituti di Niccoá² Franco (1568–1570) dinanzi l'Inquisizione di Rome: esistenti nell'Archivio segreto vaticano (en italià), 1955, p. 55 (Studi e testi). «... vittuperosissime contra cardinali et signori particulari come se poso Maestro generale dei Domenicani dal 1558 al 1570 fu Vincenzo Giustiniani, che venne poi creato cardinale il 17 maggio 1570 e morì il 28 ottobre 1582»
* ↑ Setton, K.M.. American Philosophical Society. The Papacy and the Levant, 1204–1571, 1984 (Memoirs Series). ISBN 978-0-87169-162-0.
* ↑ «Assereto, I Giustiniani. Quattro secoli di ricchezze, 2002».
* ↑ «Katalog der Deutschen Nationalbibliothek». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Setton, Kenneth Meyer. The Papacy and the Levant, 1204-1571. Philadelphia : American Philosophical Society, 1976.
# Sarah Cruickshank

Sarah Cruickshank és una locutora televisiva escocesa de l'Illa de Skye que treballa per la BBC Scotland. És reportera i transmet regularment les condicions climàtiques els vespres a BBC Radio Scotland. És també dona del temps a BBC Alba, dins el programa de notícies en gaèlic escocès An Là.
Entre el 2003 i el 2008 va presentar el programa infantil gaèlic Dè a-nis? en el qual va entrevistar personalitats com Calum MacDonald, Emma Bunton i Girls Aloud.

## Referències

* ↑ «Dè a-nis?» (en gaèlic). BBC. Arxivat de l'original el 2012-07-20. [Consulta: 13 octubre 2008].
# Seqüència Alu

Una seqüència Alu és un curt segment d'ADN caracteritzat originalment per l'acció de l'endonucleasa de restricció d'Artrobacter luteus (Alu). Les seqüències Alu són els transposons més abundants, que contenen més d'un milió de còpies disperses al llarg del genoma humà. Es creia que els elements Alu eren un ADN egoista o paràsit, perquè la seva única funció coneguda és l'autoreproducció. No obstant això, és probable que tingui un paper en l'evolució i han estat utilitzats com a marcadors genètics. Deriven del petit ARN citoplasmàtic 7SL, un component de la partícula de reconeixement de senyal. Els elements Alu estan molt conservats dins dels genomes primats i s'originen en el genoma d'un avantpassat dels Supraprimats.

## Referències

* ↑ Schmid, Carl W.; Deininger, Prescott L. «Sequence organization of the human genome». Cell, 6, 3, 01-11-1975, pàg. 345–358. DOI: 10.1016/0092-8674(75)90184-1. PMID: 1052772.
* ↑ Szmulewicz, Martin N.; Novick, Gabriel E.; Herrera, Rene J. «Effects ofAlu insertions on gene function». Electrophoresis, 19, 8-9, 01-06-1998, pàg. 1260–1264. DOI: 10.1002/elps.1150190806. PMID: 9694261.
* ↑ Kidwell, Margaret G.; Lisch, Damon R. «Perspective: Transposable Elements, Parasitic DNA, and Genome Evolution». Evolution, 55, 1, 2001, pàg. 1-24. DOI: 10.1554/0014-3820(2001)055[0001:ptepda]2.0.co;2. PMID: 11263730.
* ↑ Pray, Leslie A. «Functions and Utility of Alu Jumping Genes». Nature Education, 1, 2008.
* ↑ Kriegs, Jan Ole; Churakov, Gennady; Jurka, Jerzy; Brosius, Jürgen; Schmitz, Jürgen «Evolutionary history of 7SL RNA-derived SINEs in Supraprimates». Trends in Genetics, 23, 4, 01-04-2007, pàg. 158–161. DOI: 10.1016/j.tig.2007.02.002. PMID: 17307271.
# Tausch

Tausch és el nom dels següents personatges:
* Franz Tausch (Heidelberg, 1762 - Berlín, 1817), clarinetista i compositor alemany.
* Julius Tausch (Dessau, 1827 - Bonn, 1895), pianista, director d'orquestra i compositor alemany.
# Aba d'Olba

Aba fou la regent de la ciutat i el territori d'Olba (Cilícia) a mitjan segle i.

## Biografia

Segons Estrabó, era filla de Xenòfanes, antic pirata, tirà i governador d'Olba (Cilícia) en temps de Juli Cèsar.
El seu pare la va casar amb un individu d'una antiga família dels sacerdots anomenats Teucre que exercien la tirania a la ciutat i el territori dels voltants, i a través d'aquestes relacions ella en va obtenir el govern efectiu. Tanmateix, en primera instància va ser el seu pare que n'exercí el govern com a tutor, però Marc Antoni i Cleòpatra l'hi concediren la plena potestat del territori a Aba com a favor, en última instància per fer prevaler les seves súpliques i atencions, i el mantingué durant malgrat els convulsos canvis a causa de les guerres dels triumvirs i posteriorment tampoc August va afectar el govern d'Olba. Addicionalment també li fou cedit el temple d'Aspera. Segons Díez Canseco, els historiadors antics van lloar els encerts del seu govern.
Finalment fou desposseïda del seu poder, però el govern romangué en mans dels descendents de la seva família.

## Referències

* 1 2 3 4 «The Geography of Strabo, Volume III» (en anglès) p. 56. Project Gutenberg. [Consulta: 7 febrer 2018].
* 1 2 Bechard, Philip. Paul Outside the Walls: A Study of Luke's Socio-geographical Universalism in Acts (en anglès). Roma: Editrice Pontificio Istituto Biblico, 2000, p. 253.
* 1 2 Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres (en castellà). Tom I. Madrid: Imprenta de José Félix Palacios, 1844, p. 13.
* ↑ Houwink Ten Cate, Hendrik Jan. The Luwian Population Groups of Lycia and Cilicia Aspera During the the Hellenistic Period (en anglès). Leiden: E. J. Brill, 1961, p. 36-39.
# Guatlla pintada de Madagascar

La guatlla pintada de Madagascar (Turnix nigricollis) és una espècie d'ocell de la família dels turnícids (Turnicidae) que habita pastures i zones arbustives de Madagascar.
# Joan Bargunyó i Ribas

Joan Bargunyó i Ribas (Vilafranca del Penedès, 20 de març de 1886 - Barcelona, 11 de març de 1960) fou un futbolista català de la dècada dels anys 1900.

## Trajectòria

La temporada 1902-03 disputà diversos partits amistosos amb el FC Barcelona. La temporada 1904-05 jugà al FC Vilafranca, i la següent tornà al FC Barcelona, club amb el qual jugà partits oficials del Campionat de Catalunya. Continuà lligat al FC Barcelona en diverses funcions. Fou directiu entre 1924 i 1925, i 1950 i 1952, tresorer en tres etapes (1925, 1934-1935 i 1937-1940) i vicepresident entre 1935 i 1936.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Aurita González González

Aurita González González (Alba de Tormes (Salamanca), 1926 - Elda, 2003) fou una religiosa amb un fort compromís social.

## Biografia

Integrant de l'Institut de Missioneres Seculars, va defensar el compromís social de l'església i el va portar a la pràctica amb la seua vida. Després de viure un temps a Salamanca i a Andalusia (a Bailén i a la Serra del Segura), va arribar a Petrer el 1966. A diferència d'altres religioses, va escollir viure com la classe obrera i va treballar en una fàbrica de guants de golf d'Elda i després a Sant Vicent del Raspeig.
Fou enllaç sindical del sindicat vertical durant la dictadura franquista, integrant de l'HOAC i més s'afilià a USO i CCOO. També va decidir viure en un barri popular d'Elda, La Tafalera, des d'on impulsà, amb altres veïns i veïnes, l'Associació de Veïns, la primera de la província, creada el 1972. Va col·laborar amb un despatx laboralista. Va participar activament en el Moviment Assembleari de 1977, un important moviment vaguístic del calcer que afectà diverses poblacions de les comarques del Vinalopó.
Es va traslladar després al barri de San Francisco de Sales d'Elda, on formà part de les comunitats cristianes de la parròquia. Va participar en tot tipus d'activitats de solidaritat amb els pobres, la població gitana, la prevensió de la drogaddicció, Alcohòlics Rehabilitats, immigrants, saharauis, en la Plataforma del 0,7%, etc., fins que va morir el 2003.

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari biogràfic de dones. «Aurita González González». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 24 setembre 2015].

## Bibliografia

* Martínez Villaescusa, Carmen; Martínez Navarro, Paco (2006). «Aurita González, semblanza de una mujer admirable». En: Festa 2006. Petrer, p. 117-119.
* Moreno Seco, Mónica (1998). La quiebra de la unidad. Nacional-catolicismo y Vaticano II en la diócesis de Orihuela-Alicante, 1939-1975. Alicante: Instituto de Cultura “Juan Gil-Albert”- Generalitat Valenciana.
# Serra de la Canya

«Serra de la Canya» té aquests significats:
# Satureu

Satureu (Satureius, Σατυρήϊος) fou un artista grec que va fer una imatge (potser un relleu, però més probablement una pintura) d'Arsinoe en un vidre o ceràmica, molt elogiada per Diodor en un epigrama que figura a l'antologia grega.
El seu nom apareix esmentat també com a Satiri (Satyrius).
# Teineïta

La teineïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom de la filó mina Teine, al Japó, la seva localitat tipus.

## Característiques

La teineïta és un tel·lurit de fórmula química Cu$^{2+}$(Te$^{4+}$O₃)·2H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1936. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pertany a «04.JM - Tel·lurits sense anions addicionals, amb H₂O» juntament amb els següents minerals: keystoneïta, blakeïta, emmonsita, kinichilita, zemannita i graemita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al filó Takinosawa de la mina Teine, a la localitat de Sapporo (Prefectura d'Hokkaidō, Japó). També ha estat descrita en altres indrets del Japó, així com a Mèxic, els Estats Units, Bèlgica, Noruega i Rússia.

## Referències

* ↑ «Teineite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 febrer 2022].
# Transferència de responsabilitats presidencials a Cuba (2006-2008)

La transferència de responsabilitats presidencials a Cuba durant el període 2006-2008 va consistir en la transferència de deures i obligacions de la presidència cubana de Fidel Castro al vicepresident primer, el seu germà Raül Castro, a conseqüència de l'operació i recuperació de Fidel d'una malaltia digestiva indeterminada que es creia que va ser una diverticulitis. Si bé Raül Castro va exercir les responsabilitats de president de l'Estat, durant aquest període Fidel Castro va retenir el títol de President de Cuba, formalment president del Consell d'Estat de Cuba.
La transferència de deures i obligacions, que va ser anunciada el 31 de juliol de 2006, estava d'acord amb l'Article 94 de la Constitució de Cuba, que estableix que “En cas d'absència, malaltia o mort del president del Consell d'Estat el substitueix en les seves funcions el primer vicepresident.”.
Fidel Castro havia exercit el poder des de l'any 1959 i era president de Cuba des de l'any 1976. Al moment de la seva operació en el 2006, tenia 79 anys. Els detalls complets de la seva malaltia no havien estat revelats encara pel govern cubà, la qual cosa va alimentar diverses especulacions sobre la gravetat del seu estat.
Després que un destacat doctor espanyol visités a Castro durant el mes de desembre del 2006 i anunciés que el líder cubà s'estava recuperant d'un problema digestiu, Castro va començar a realitzar aparicions ocasionals per televisió, ràdio i a la premsa. Segons el president de Veneçuela Hugo Chávez, qui va portar a cap diverses visites a l'Havana durant la convalescència de Castro, cap a abril del 2007 el seu homòleg cubà estava “recuperant-se” i havia continuat “amb una bona part de les seves tasques”. Ricardo Alarcón, president de l'Assemblea Nacional de Cuba, va expressar que Fidel Castro estaria recuperat per a competir per la seva reelecció en l'assemblea de l'any 2008.
El 19 de febrer de 2008 Fidel Castro va anunciar que no es presentaria com a candidat per a ser reelegit president en la pròxima reunió de l'Assemblea Nacional del Poder Popular de Cuba. Raül Castro va ser elegit president de Cuba, el 24 de febrer de 2008.

## Referències

* ↑ «Spanish newspaper gives more details on Castro condition». CNN [Consulta: 17 enero 2007].
* ↑ «Proclama del Comandante en Jefe al pueblo de Cuba». Granma [Consulta: 1r agost 2006].
* ↑ «English Translation of Proclamation of the Commander in Chief to the People of Cuba». Granma [Consulta: 1r agost 2006].
* ↑ Proclamation by Fidel Castro to the people of Cuba
* ↑ Castro almost better, Chavez says. BBC Online.
* ↑ Castro 'to be fit to hold power'. BBC Online
* ↑ «Castro resigns as Cuban president: official media». AFP, 19-02-2008 [Consulta: 19 febrer 2008]. Arxivat 2020-03-27 a Wayback Machine.
# Joan Barrera i Ferrer

Joan Barrera i Ferrer (Arenys de Mar, 1872-1961) dibuixant, pintor i escultor. Va compaginar l'activitat docent artística amb la d'escultor de làpides i monuments funeraris. De caràcter esquerp, tímid i retret va propiciar una obra poc nombrosa però rica en matisos i caràcter.

## Biografia

Va estudiar dibuix, pintura, gravat i modelatge a l'Escola de la Llotja de Barcelona. Excel·lí en dibuix i és amb aquesta tècnica que col·laborà en publicacions escrites, en especial a l'Esquella de la Torratxa. En la seva estada a Barcelona va tenir un període d'afinitats amb l'anarquisme i se'l va relacionar amb el llançament de la bomba del Liceu (1893). Va ser exculpat de tot càrrec però aquest fet el va distanciar de les seves activitats artístiques a Barcelona i centra la seva vida, professional i artística, a Arenys de Mar.
El 1922 donà classes de dibuix al col·legi Arxer d'Arenys de Mar. La dècada de 1930 esdevé un element destacat a la tertúlia que es crea a l'estudi de Francesc Arnau, al carrer de l'Església número 10 d'Arenys de Mar, on es reunien amb altres amics com Francesc Miquel i Vergés, Subirachs, en Solís, l'Arabia, en Pere Nogueras, en Lluís Ferran de Pol i altres. Unes reunions on es xerrava, llegia, escoltava música, dibuixava. El contacte amb aquest grup va fer que recuperes l'esperit més inquiet de joventut. Així es lliurà a una gran activitat artística i creativa però curta, ja que es va veure estroncada per la Guerra Civil espanyola.

## Obra

Joan Barrera fou molt hàbil en la utilització del carbó, sanguines i ceres, i el seu traç dinàmic, expressiu i emotiu, sobretot en els apunts, donen a les seves obres un aire de frescor que recorden l'obra d'Isidre Nonell i de Ramon Casas. També treballà altres tècniques com l'oli, de producció més reduïda i de qualitat no tan notòria. En el seu taller dels baixos de la Platja Cassà hi treballà com a marbrista per a guanyar-se la vida fent làpides mortuòries. Molta d'aquesta producció és al cementiri d'Arenys de Mar. Per manca de diners, algunes làpides les treballà per les dues cares, deixant a la vista la que creia que era més reeixida. En la faceta d'escultor esdevé un Barrera més contingut que buscava un estil propi que expressés la seva creació artística.
Com a mestre fou formador de diverses generacions d'inquiets i creatius arenyencs als quals els va saber encendre la inquietud artística, així fou mestre i amic de molts d'ells. L'any 1971 es va fer una primera exposició de record a la seva obra a l'Ateneu arenyenc i el 1977 una segona a la sala de la Caixa Laietana promoguda, com un homenatge, per Pep Quintana. Quaranta anys després d'aquesta segona mostra, el juliol de 2017, es va presentar "Recordant Joan Barrera: l'home, l'artista i el mestre" al Centre Cultural Calisay d'Arenys de Mar.

## Referències

* ↑ «RECORDANT BARRERA». [Consulta: 22 agost 2022].
* ↑ «Joan Barrera, l'home, l'artista i el mestre», 2017.
* ↑ «Una exposició i una web específica recorden l'arenyenc Joan Barrera».
* ↑ «PER QUÈ PARLEM D'EN JOAN BARRERA ARA, EL 2017?». [Consulta: 22 agost 2022].

## Enllaços externs

* Recordant Joan Barrera" Arxivat 2022-08-22 a Wayback Machine. web
# Serra de la Vall de Llimiana

La Serra de la Vall de Llimiana és una serra del municipi de Llimiana, que en la part central fa de límit entre aquest municipi i el de Gavet de la Conca, a l'antic terme d'Aransís, i acaba, en el seu extrem de llevant, dins del terme de Gavet de la Conca.
La serra s'inicia a llevant mateix del poble de Llimiana, i puja sempre en direcció a llevant, en direcció a la Serra dels Obacs. En el darrer tram s'anomena Serra de Collet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# BK 3,7

El Bordkanone 3,7 (BK 3,7) (canó d'abord 3,7) era un canó automàtic antitanc/antibombarder de 3,7 cm basat en el Flak 18 de 3,7 cm anteriorment fabricat per Rheinmetall. Es va instal·lar en avions de la Luftwaffe durant la Segona Guerra Mundial com els Junkers Ju 87G-1 i G-2; Henschel Hs 129B-2/R3; Messerschmitt Bf 110G-2/R1-3; Junkers Ju 88P-2 i P-3 i altres. El canó es podia instal·lar sota les ales o en el fuselatge de l'aeronau en una gòndola amb un carregador de 12 projectils. Disparava munició perforant amb nucli de tungstè o d'alt explosiu del calibre de 37 × 263B mm a 160 trets per minut.

## Referències

* ↑ Williams, Anthony G., 1949-. Rapid fire : the development of automatic cannon, heavy machine guns and their ammunition for armies, navies and air forces. Shrewsbury: Airlife, 2003. ISBN 1-84037-435-7.

## Enllaços externs

* Junkers Ju 87G-1 Stuka amb dos BK 3,7 en combat
# Wilhelm Marx

Wilhelm Marx (Colònia, 15 de gener de 1863 - Bonn, 5 d'agost de 1946) va ser un polític alemany, canceller del Reich en dues ocasions, 1923-1924 i 1926-1928.
Nascut a Colònia, com a fill d'un mestre, Marx va estudiar a l'Marzellengymnasium, on va obtenir el batxillerat el 1881. Després va estudiar dret a la Universitat de Bonn. Com a estudiant es va afiliar a 'Associació d'Estudiants Catòlics de Bonn). Després de la seva llicenciatura en Dret, va treballar com a assessor tant a Colònia com a Waldbröl i més tard en el registre de la propietat a Simmern. A partir de 1894 Marx va treballar com a jutge a Elberfeld. Deu anys més tard, va tornar a Colònia i Düsseldorf, on va tenir el rang més alt possible a Prússia dintre del Partit de Centre. Marx es va casar amb Johanna Verkoyen el 1891 i van tenir quatre fills.
De 1899-1918 Marx va ser umembre del Landtag de Prússia. Des de 1910 va ser membre del Reichstag, on va esdevenir membre del comitè executiu de la facció catòlica del Partit de Centre. Allà, es va especialitzar en el camp de la política de l'escola i la cultura.
Durant la Primera Guerra Mundial, va expressar la seva opinió en contra de l'annexionisme i va advocar per a una resolució de pau. Poc després va ser triat a la Nationalversammlung de Weimar. Va donar suport al Tractat de Versalles durant l'ocupació de la Renània el 1923, perquè va pensar que si Alemanya no l'acceptava, la regió del Rin seria separada de Prússia. Marx també va tractar d'unificar el Partit del Centre i va donar suport al govern, amb un estil molt personalista de fer política, amb connotacions al catolicisme.
Quan el gabinet de Gustav Stresemann va fracassar el 1923, Marx va esdevenir canceller. El seu primer mandat va durar 13 mesos i el seu segon mandat 25 mesos. En aquest temps, va presidir quatre gabinets, sent els dos primers governs de minoria ciutadana, es va sumar posteriorment la DNVP. El seu ministre de Relacions Exteriors va ser Gustav Stresemann, la política va portar a una tolerància per l'SPD. En termes de Marx, es va aconseguir estabilitzar l'economia alemanya després de la hiperinflació de 1923, mitjançant la introducció d'una nova moneda. Al final de 1924, l'estat d'emergència va ser abrogat. Els gabinets encapçalats per Marx també van acceptar el Pla Dawes. En el seu segon mandat, Alemanya es va unir a la Lliga de les Nacions Unides, i Marx va aconseguir desbancar el General Hans von Seeckt, que volia fer de l'exèrcit un «estat dins de l'Estat». D'altra banda, durant els seus anys a la Reichswehr, en secret, va cooperar amb l'exèrcit roig per eludir el Tractat de Versalles.
El 1925 Marx va esdevenir ministre president de Prússia i el 1926 va ser ministre de Justícia en el gabinet del seu successor, Hans Luther. Va ser membre del Reichstag fins al 1932, quan va renunciar al seu escó. Durant el període nazi, i després de la Segona Guerra Mundial, va viure a Bonn, on va morir.

## Referències

* ↑ «Wilhelm Marx | German statesman» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ Museum, Stiftung Deutsches Historisches. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Bestand: Biografie» (en alemany). [Consulta: 17 desembre 2017].
# Steamboy

Steamboy (スチームボーイ, Suchīmubōi) és una pel·lícula japonesa d'animació realitzada el 2004 dirigida per Katsuhiro Otomo. Steamboy és una de les pel·lícules japoneses d'animació més cares fins a l'actualitat. A més es va produir durant 10 anys utilitzant més de 180.000 dibuixos.

## Argument

L'any 1863, en un fictici i alternatiu segle xix a Europa un enorme desenvolupament de tecnologies de màquines de vapor, el científic Lloyd Steam i el seu fill Edward han descobert aigua mineral pura i ells creuen que podrà ser utilitzada com la font d'energia definitiva per als motors de vapor.

## Referències

* ↑ Leyland, Matthew. «Movies - review - Steamboy». BBC, 26-11-2005. [Consulta: 13 març 2009].
* ↑ «Sony Pictures Official Website». Sonypictures.com. [Consulta: 3 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Steamboy - Lloc web oficial
* Steamboy (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)