OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Miquel d'Isòvol

Sant Miquel d'Isòvol és una església del municipi d'Isòvol (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església parroquial de Sant Miquel és una construcció neoromànica que consta d'una sola nau, amb absis a l'est i porta orientada a migdia. El campanar ha estat refet diverses vegades, la darrera de les quals a principis del segle XXI. Malgrat tot, conserva l'orientació i les dimensions de l'edifici romànic. Els carreus són quadrats i ben escairats de pedra local amb incursions de blocs de marbre d'Isòvol de color rosat. A la paret de migdia a l'extrem de ponent es conserva un fragment de paret que sembla pertànyer a una antiga construcció, tal com sembla indicar la seva factura diferent.
La capçalera presenta un absis semicircular que té adossada a la part nord una petita absidiola. La façana de migdia presenta una porta d'arc de mig punt i dues finestres també de mig punt estretes que reprodueixen la façana d'un edifici romànic autèntic. El campanar de planta quadrada presenta una factura diferent de l'església amb carreus més petits, és de planta quadrada coronat, recentment, amb llosat a quatre vessants.

## Història

A l'actual emplaçament de l'església de Sant Miquel d'Isòvol n'hi havia hagut una altra de romànica, també sota l'advocació de Sant Miquel. La parròquia d'Isòvol no apareix esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell i no se'n tenen notícies fins a finals del segle xiii.
L'any 1290 Ramon Pere, rector de Sant Miquel d'Isòvol va arrendar per dos anys la parròquia a Pere Alrana, prevere. En aquest document es comprova que la propera església de Sant Miquel de Sansor era sufragània de la parròquia d'Isòvol. Aquesta va ser una de les esglésies visitades pels delegats de l'arquebisbe de Tarragona entre el 1312 i el 1314. Potser en un principi Isòvol havia depès de la parròquia d'Alf. En desaparèixer Sant Miquel de Sansor, els feligresos d'aquest nucli acudien a missa a Isòvol travessant el Segre per una palanca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Miquel d'Isòvol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
# Scrutinyita

La scrutinyita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de la paraula anglesa scrutiny (escrutini), referint-se a la cura necessària per fer la identificació inicial del mineral.

## Característiques

La scrutinyita és un òxid de plom(IV) amb fórmula química PbO₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en cristalls que arriben fins als 30 μm. És el dimorf de la plattnerita, de la qual és molt difícil de diferenciar.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la scrutinyita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

La scrutinyita es forma en la zona d'oxidació de minerals plumbífers en dipòsits hidrotermals. Va ser descoberta a la mina Sunshine no. 1 Adit, a Bingham (Nou Mèxic, Estats Units). També ha estat descrita a dos indrets de Làurion (Àtica, Grècia); la mina Ojuela, a Mapimí (Estat de Durango, Mèxic); la mina Van der Plas, a l'altiplà Kaokoveld (Cunene, Namíbia); a la mina Grand Deposit (Nevada, Estats Units) i a la mina Snake Pit (Nou Mèxic, Estats Units). Als territoris de parla catalana ha estat a la mina Tres Hermanos, a la localitat catalana de L'Argentera (Baix Camp).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: murdochita, plattnerita, fluorita, quars i rosasita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Scrutinyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Scrutinyite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «Scrutinyite from Tres Hermanos Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 2 febrer 2024].
# Sant Isidre de la Presta

Sant Isidre de la Presta és l'església del poble de la Presta, pertanyent a la comuna de Prats de Molló i la Presta, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada al costat del cementiri del poble de la Presta, al sud-est del petit nucli, a prop d'un calvari.

## Referències

* ↑ Sant Isidre de la Presta en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «125 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 62. Sant Isidre de la Presta». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló i la Presta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Sant Miquel del Castell de Caladroer

Sant Miquel del Castell de Caladroer era la capella del Castell de Caladroer, a l'antic terme de Caladroer, actualment pertanyent a la comuna de Bellastar, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord, però agregat a la de la Fenolleda.
Està situada al bell mig del nucli del poble de Caladroer, ara esdevingut cava vitivinícola. L'antiga capella del castell, datada al segle xiii, acull l'actual sala de degustació i venda de la cava Château de Caladroy.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Millars». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ Sant Miquel del Castell de Caladroer en els ortofotomapes de l'IGN
# SeaWorld

SeaWorld és una cadena de parcs de mamífers marins dels Estats Units amb instal·lacions a Orlando, San Diego i San Antonio. Els seus parcs són una barreja de delfinaris (amb lleons marins, ossos polars, manatís, pingüins, dofins i orques) i parcs d'atraccions. A més a més, SeaWorld duu a terme programes de reproducció per protegir espècies amenaçades de l'extinció.
Els parcs són propietat de SeaWorld Parks & Entertainment, filial del Blackstone Group. El 2019, SeaWorld Orlando tingué uns 4,64 milions d'habitants, xifra que el situava al desè lloc en la classificació de parcs d'atraccions més visitats de Nord-amèrica. SeaWorld San Diego estava en catorzè lloc amb uns 3.74 milions de visitants.
La principal atracció és l'espectacle en viu amb les orques, que es fa cada dia. Des del 2006 hi ha un espectacle anomenat Believe, en el qual la fascinació amb aquests animals s'acosta al públic. Substitueix l'antic espectacle The Shamu Adventure. El 2011 s'estrenà OneOcean. Des del 2017 es fa l'espectacle Orca Encounter a SeaWorld San Diego. Conté menys elements d'espectacle i menys música, però molta més informació sobre les orques. El 2020 s'estengué Orca Encounter als altres dos parcs de la cadena.

## Referències

* 1 2 TEA. «Global Attractions Attendance Report 2014» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 16 gener 2016].
# Senyor Gran Internacional

Mister Grand International és un concurs internacional de bellesa personal masculina fundat el 2017 per Mark Gil Balisagan, Emanuele Amboy i Eduardo Pillora. La primera edició de l'organització es va celebrar al Crossroad Center de Quezon Siyudad, Filipines el 7 d'octubre de 2017. És el concurs de bellesa masculina més gran establert el 2017 i és l'homòleg del certamen de bellesa femení, Miss Grand International.
La primera competició, que ha atret més de 30 països des del seu inici el 2017, té com a objectiu empoderar els joves perquè esdevinguin líders exemplars mitjançant l'apoderament. El tema, "Participar en un potencial infinit, l'esportivitat valenta i la virtut raonable en l'home mostra la seva grandesa", reflecteix els valors del certamen.
L'actual guanyador del títol de Mister Grand International 2023 és Seif Al Walid Harb del país del Líban. Va ser coronat per l'anterior guanyador, Michael Pelletier de Suïssa, el 14 de gener de 2024, a la Casa de la Cultura Hinojos de Huelva i Sevilla, Espanya.

## Referències

* ↑ Caparas, Celso de Guzman. «Aussie hunk crowned 2017 Mister Grand International». The Philippine Star News. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «Mister Grand International aura lieu en novembre au Vietnam». Le Courrier.vn. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «Báo VietnamNet». VietNamNet News. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «Mister Grand International 2023 to be held in Vietnam in November». Tuổi Trẻ Tuoi Tre News, 03-04-2023. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ Đô, Báo Tuổi Trẻ Thủ. «Miss Grand International và Mister Grand International cùng được tổ chức tại Việt Nam». Báo Tuổi Trẻ Thủ Đô. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ Era, Mister Grand International New. «Mister Grand International». Mister Grand International. [Consulta: 20 gener 2024].
* ↑ «Lebanon won, PH bet is Mister Grand International 5th runner-up». ABS-CBN News, 16-01-2024. [Consulta: 20 gener 2024].

## Enllaços externs

* Senyor Gran Internacional - Lloc web oficial
# Secuestrados en Xeorxia

Secuestrados en Xeorxia és un llargmetratge de 90 minuts, realitzat per a televisió el 2003 i dirigit per Gustavo Balza. Va ser produït per Portozás Visión per a TVG i Telecinco, i rodada als Estudios Picasso. L'argument es basa en fets reals: el segrest a Geòrgia el novembre de 2000 dels empresaris espanyols José Antonio Tremiño i Francisco Rodríguez a mans del mafiós georgià Mevlud (Xota) Txitxiaixvili.

## Argument

Francisco i José Manuel Clavijo, dos empresaris espanyols, viatgen a Geòrgia amb la intenció de comprar una joia que revendran a un preu elevat a Espanya. L'intermediari del negoci és Carlos, el soci de Francisco a Geòrgia. Però les coses no surten com s’esperava. Francisco i José Manuel són segrestats per un grup de guerrillers que són, de fet, els còmplices de Carlos. Té intenció de prendre una part del rescat que pagaran les famílies dels segrestats.
Mentrestant, a Madrid, Rosa i Helena - les dones dels segrestats - intenten aconseguir l'alliberament dels seus marits per tots els mitjans diplomàtics possibles ... Fins que no hi hagi més remei que anar a Geòrgia i pagar el rescat exigit pel segrestadors.

## Repartiment

* Chete Lera... Francisco Rodríguez
* Manuel Morón ... José Manuel Clavijo
* José Luis Díaz ... Diplomàtic
* Monti Castiñeiras... Lucas
* Álvaro Guevara ... Bashir
* Beatriz Santana... Bea

## Equip tècnic

* Ajudant de producció: Xabier Eirís, Pablo Atienza, Quique Batet
* Producció executiva: David Martinez
* Ajudant de direcció: José Manuel Quiroga
* Direcció d'art: Alexandra Fernández
* Direcció de producció: María Liaño
* Efectes especials: Ricardo Spencer
* Guió: Ana Monteagudo
* Cap de so: José Manuel Sospedra

## Premis i nominacions

    Premis Mestre Mateo
| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2a edició | Millor director | Gustavo Balza | Nominat |
| 2a edició | Millor actor | Chete Lera | Nominat |
| 2a edició | Millor actriu | Beatriz Santana | Nominada |
| 2a edició | Millor pel·lícula de televisió | Filmanova SL | Guanyador |

## Referències

* ↑ El secuestro de los dos españoles en Georgia, reflejado en una serie, La voz de Galicia, 2 d'agost de 2002
* ↑ Telecinco comienza el rodaje de las tv movies "Secuestrados en Georgia" y "La escena del crimen", Vertele, 3 d'agost de 2002
* ↑ Muere el delicuente número uno de Georgia que secuestró durante un año a un asturiano, la voz de Asturias, 3 d'octubre de 2019
* ↑ II Premios Mestre Mateo

## Enllaços externs

* Consello da Cultura Galega
# Sectoria atriceps

Sectoria atriceps és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,3 cm de longitud total.
* 13 radis tous a l'aleta dorsal i 8 a l'anal.
* Ambdues mandíbules són cobertes per una funda còrnia i tenen les vores esmolades.
* Mandíbula inferior sense incisions.
* Llavis molt prims i amples.
* Intestí amb nombrosos bucles.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la conca del riu Nan (un afluent del riu Chao Phraya a Tailàndia).

## Amenaces

Les seues principals amenaces són les modificacions antropogèniques dels rius (reducció o interrupció dels seus cabals), la desforestació i les pràctiques agrícoles gens sostenibles.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Kottelat M., 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Viet Nam. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic. Indochinese Nemacheilines. 1-262.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Smith, H. M., 1945. The fresh-water fishes of Siam, or Thailand. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 188: i-xi + 1-622, Pls. 1-9.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1): 1-55.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Suvatti, C., 1981. Fishes of Thailand. Royal Institute of Thailand, Bangkok. 379 p.
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech., 2000. Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A., 1985. The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (editors), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Santa Anna del Mas Companyó

Santa Anna del Mas Companyó és una capella del terme comunal de vila de Ceret, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord), situada en el Mas Companyó.
És just a migdia del Mas d'en Ribes, a la zona muntanyosa del sector de migdia del terme, al sud-est del Mas de l'Arnau, al sud-oest del Mas d'en Ribes i al nord del Mas Sobirana. És al costat de ponent del Mas Companyó.
És una capella molt petita, de construcció popular, d'una sola nau gairebé quadrada amb absis a llevant. Té un petit campanar d'espadanya damunt de la porta.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «36 - Ceret». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 15. Santa Anna del Mas de Companyó». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Santa Anna del Mas Companyó en els ortofotomapes de l'IGN
# Serrat del Forn Vell

El Serrat del Forn Vell és un serrat que arrenca cap al sud del límit dels municipis de Senterada i Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, i va baixant cap a l'interior del segon dels termes esmentats. És, de fet, un contrafort de la Serra de Comillini.
La seva part més baixa és molt a prop i al sud del poble de Sarroca de Bellera. A mitjana alçada, 1.300 m. alt., hi ha la Roca del Forn Vell.
# Sequoies de la Torre del Remei

Les Sequoies de la Torre del Remei (Sequoiadendron giganteum) són un conjunt de sequoies gegants que es troba a la Torre del Remei (Bolvir, la Baixa Cerdanya), el qual és remarcable per la seua monumentalitat i espectacle visual.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 7,24 m.
* Perímetre de la base del tronc: 9,43 m.
* Alçada: 35,73 m.
* Amplada de la capçada: 15,27 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 1.149 m.

## Entorn

Formen part d'un jardí de base renaixentista ubicat a dins de l'hotel Torre del Remei. Actualment, mostra un toc afrancesat i un aspecte molt cuidat. Hi trobem força diversitat d'espècies, de formes diferents i tons cromàtics que mostren el pas de les estacions: cedre del Líban, til·ler, faig, poll negre, castanyer d'Índia, libocedre, parra verge, heura i gerani. Faunísticament, hi trobem el gaig, la gralla, la mallerenga d'aigua i l'esquirol.

## Aspecte general

Fa uns anys n'eren cinc, però avui dia en queden vives quatre, de les quals una està molt malament (les altres tres estan bé). És probable que tinguin algun problema radicular, ja que quan es va remodelar el jardí de l'hotel, fa uns quants anys, van fer moviments de terra que van afectar les arrels dels arbres, especialment, del que presenta pitjor estat.

## Accés

Des de Puigcerdà cal prendre la carretera N-260 en direcció a Bolvir i, al punt quilomètric 182,5, trenquem a la dreta, cap al Remei. Al final del camí ens trobarem davant l'hotel, on no es pot aparcar i on hem de demanar autorització per accedir als jardins. GPS 31T 0408792 4697051.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 114-115.

## Enllaços externs

* Sequoies i cedres a la Torre del Remei (català)
* Wikiloc (català)
# Sevinj Kutluq Agha

Sevinj Kutluq Agha, fou una neboda de Tamerlà, filla de Xirin Beg Agha, la seva germana.
Shirin Beg es va casar amb l'amir Muvayad Arlat, amb el qual va tenir una filla, Sevinj Kutluq Agha. Al kurultai d'Akyar el 1390, Tamerlà va casar a la noia amb el seu segon fill Umar Xaikh, considerada noia de gran bellesa (això es diu de moltes princeses, però sembla ser mes una formula de cortesia que una realitat certa). D'aquest matrimoni no consten fills.
A la mort d'Umar Xaikh el 1394, el seu cos fou portat a Xiraz a una mesquita en presència de nombrosos amirs; poc després tres de les onze esposes, Sevinj Kotluq Agha, Bei Mulk Agha i Melket Agha i el fill infant Iskandar Mirza (que estava a Shiraz i no havia acompanyat al pare en la campanya en la qual va morir) el van portar cap a Kish on fou enterrat en un mausoleu que havia fet construir Tamerlà a la part sud de la tomba del sant Shams al-Din Kalar i prop de la tomba de Taragai, el pare de Timur i tenia a la dreta i esquerra diverses tombes preparades per altres prínceps de la casa reial, entre les quals la de Jahangir, el germà gran mort anys abans.

## Notes i Referències

* ↑ El mausoleu de Shirin Beg Agha es a la necròpolis de Shah-i Zinda a Samarcanda; la seva decoració exterior inclou inscripcions atribuïdes a Socrates
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 8
* ↑ Woods, John E., The Timurid dynasty, Indiana University, Research Institute for Inner Asian Studies, 1990
* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 37
# Sempervivum zeleborii

Sempervivum zeleborii és una espècie de planta amb flors de la família de les crassulàcies (Crassulaceae) del gènere Sempervivum.

## Descripció

Sempervivum zeleborii creix creix com una roseta curta, vellosa, gairebé esfèrica, amb un diàmetre de 3 a 5 cm i forma estolons curts. Les fulles són allargades, obovades, curtes i de punta petita de color verd grisenc. El limbe foliar fa uns 20 mm de llarg i uns 8 mm d'amplada.
Les tiges florals fan una llargada de 10 a 15 cm. Tenen entre 12 a 14 flors amb un diàmetre d'uns 2,5 cm. Els seus pètals són ovats a ovat-lanceolats. Els sèpals són de color groc brillant i de color lila a la seva base. Tenen uns 9 mm de llarg i 1,5 mm d'amplada. Els estams són morats, les anteres són grogues. Els nectaris estan retallats o tallats, una mica estesos, fan menys de 0,2 mm.
El nombre de cromosomes és de $2n=64$.

## Distribució i hàbitat

Sempervivum zeleborii està molt estès a Sèrbia, a Kosovo, a Bòsnia-Hercegovina, al nord de Grècia, a Bulgària, a Ucraïna i a l'oest de Romania en llocs secs de les muntanyes.
En el seu hàbitat creix en prats temperats i submediterranis, vegetació d'alta muntanya, penya-segats, roques, parets, barrancs i còdols.

## Taxonomia

Sempervivum zeleborii va ser descrita per Heinrich Wilhelm Schott i publicat a Oesterr. Bot. Wochenbl. 7: 245, a l'any 1857.

### Etimologia

Sempervivum: nom compost per a dues paraules llatines Semper ("sempre") i vivus ("vivent"). Són Sempervivum a causa de ser plantes perennes que mantenen les fulles a l'hivern, i ser força resistents a condicions dificultoses de creixement.
zeleborii: epítet atorgat en honor del zoòleg austríac Johann Zelebor.

## Referències

* ↑ Marhold, K. «Sempervivum zeleborii» (en anglès). Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity, 2011. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «Sempervivum ruthenicum Schnittsp. & C.B. Lehm.» (en anglès). Flora of Greece web - Vascular Plants of Greece An annotated Checklist. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «Sempervivum zeleborii». Royal Botanic Gardens Kew - Plants of the World Online. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «Pflanzenskizzen». A: Österreichisches botanisches Wochenblatt (en alemany). 7, 1857 pàgines=245–246. DOI 10.1007/BF02073364.
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets | secundiflorus - sensibilis», 2019. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ Eggli, Urs; Newton, Leonard E. Etymological Dictionary of Succulent Plant Names (en anglès). Berlín/Heidelberg: Springer, 2010. ISBN 978-3-642-05597-3.

## Bibliografia

* Hart, Henk ’t; Bleij, Bert; Zonneveld, Ben. Urs Eggli. Sempervivum altum (en alemany). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2003, p. 365. ISBN 3-8001-3998-7.

## Enllaços externs

* Fotos de Sempervivum zeleborii
# Serrat de Santes Creus

El Serrat de Santes Creus és una serra situada als municipis de Vilanova de l'Aguda (Noguera) i de Pinell de Solsonès (Solsonès), amb una elevació màxima a Santes Creus de Bordell de 781,5 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de l'Arnal

El Serrat de l'Arnal és un serrat del terme municipal de Conca de Dalt, en el seu antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla. És a ponent de Toralla, al sud-est del Turó de la Mola Mora, que és el seu cim culminant.
# Serra de l'Alcora

La Serra de l'Alcora és una serra situada al municipi de l'Alcora a la comarca de l'Alcalatén (País Valencià). Al vessant est de la serra s'hi troba la població de l'Alcora.