OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cosme Echevarrieta Lascurain

Cosme de Echevarrieta y Lascurain (Bilbao, 1842-Deusto, 1903) va ser un polític i home de negocis espanyol, important figura del republicanisme a la seva ciutat natal.

## Biografia

Nascut a la ciutat biscaïna de Bilbao el 28 de setembre de 1842, va ser soci de Bernabé Larrinaga en un negoci miner, el grup "Echevarrieta y Larrínaga", de notable èxit. A mitjan dècada de 1860 va entrar en l'escena política amb els demòcrates. Defensor dels furs, va acabar inscrit en el republicanisme. Va ser regidor de l'ajuntament de Bilbao i va obtenir acta de diputat pel districte de Bilbao a les eleccions de 1873. Al llarg de la seva vida va col·laborar a publicacions periòdiques com El Eco Bilbaíno, Laurac-Bat, La Verdad de los Fueros o La Guerra, va morir a Deusto el 28 de febrero de 1903. Després de la seva mort, heretaria la direcció de la Casa Echevarrieta y Larrinaga el seu fill Horacio Echevarrieta Maruri.

## Notes

* ↑ Fundador segons Ossorio y Bernard tant d' El Eco Bilbaíno com de La Guerra.

## Referències

* ↑ Penche González, 2010, p. 82.
* ↑ Penche González, 2010, p. 83.
* ↑ Díaz Morlán, 1996, p. 153-174.
* ↑ Penche González, 2010, p. 84-85.
* ↑ Penche González, 2010, p. 84-88.
* ↑ El Nervión, 1903, p. 166-167.
* ↑ «Echevarrieta y Lascurain, Cosme de. 31. Elecciones 10.5.1873». Buscador histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los diputados.
* ↑ Penche González, 2010, p. 84, 86, 87.
* ↑ Ossorio y Bernard, 1903, p. 114.
* ↑ Penche González, 2010, p. 89.
* ↑ Penche González 2010, p. 89 ; Díaz Morlán 1996, pp. 158-159; Ossorio y Bernard 1903, p. 114.
* ↑ Díaz Morlán, 1996, p. 158-159.

## Bibliografia

* Díaz Morlán, Pablo «Capital minero e industrialización: el grupo empresarial vizcaíno "Echevarrieta y Larrínaga" (1882-1916)». Revista de Historia Industrial. Universitat de Barcelona, 9, 1996, pàg. 153-174. ISSN: 2385-3247.
* El Nervión «Apuntes necrológicos. Don Cosme Echevarrieta». Euskal-Erria [San Sebastián], 48, 1903, pàg. 166-167.
* Ossorio y Bernard, Manuel. «Echevarrieta y Lascurain (Cosme)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.
* Penche González, Jon «Cosme Echevarrieta (1842-1903): el patriarca del republicanismo bilbaíno». Bidebarrieta: Revista de humanidades y ciencias sociales de Bilbao. Ajuntament de Bilbao, 21, 2010, pàg. 81-91. Arxivat de l'original el 2016-01-27. ISSN: 1137-4888 [Consulta: 29 abril 2018].
# Boixa d'agulles (grup de bolets)

Les boixes d'agulles són bolets d'agulles anuals, terrestres i micorrízics i tenen l'aspecte d'un tap de fusta
Són bolets de menuts a mitjans, sovint fusionats entre ells; de carn compacta, homogènia, endurida i que es trenca amb molta dificultat. Tenen el revers cobert amb agulles o agulletes.

## Exemples més corrents

Les boixes d'agulles s'ordenen en dos grups segons el color. Entre les boixes d'agulles més corrents:
* Boixes d’agulles brunes:
** Hydnellum caeruleum, boixa blava
** Hydnellum suaveolens, boixa blava d’olor
** Hydnellum dianthifolium, boixa de clavell
** Hydnellum peckii, boixa de sang
** Hydnellum compactum, boixa massissa
** Hydnellum ferrugineum, boixa rovellada
** Hydnellum concrescens, boixa rugosa d’alzina
** Hydnellum scrobiculatum, boixa rugosa de pi
** Hydnellum aurantiacum, boixa taronja d’agulles blanques
** Hydnellum auratile, boixa taronja d’agulles taronges
** Hydnellum. spongiosipes, boixa vellutada de faig
* Boixes d’agulles negres:
** Phellodon confluens, boixa confluent
** Phellodon melaleucus, boixa grisenc
** Phellodon niger, boixa negra
** Phellodon tomentosus, boixa vellutada de pi

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Banc de Dades de la Biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 28 novembre 2023].
# E43

La ruta europea E43 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Würzburg (Alemanya) i finalitza a Bellinzona (Suïssa). Té una longitud de 530 km. Té una orientació de nord a sud i travessa Alemanya, Àustria i Suïssa.
# Nanoarchaeum equitans

Nanoarchaeum equitans és una espècie marina d'Archaea que va ser trobada l'any 2002 en una fumarola hidrotermal prop de la costa d'Islàndia a Kolbeinsey per Karl Stetter. Soques d'aquest microbi també es van trobar a la Sub-polar Mid Oceanic Ridge, i a l'Obsidian Pool del Yellowstone National Park.
És un organisme termòfil donat que creix a temperatures properes als 80 °C. Creix millor en ambients de pH 6, i a una concentració de salinitat de 2%. Nanoarchaeum sembla un simbiont obligat de l'archaeon Ignicoccus; i ha d'estar en contacte amb l'organisme hoste per a sobreviure. Nanoarchaeum equitans no pot sintetitzar lípids, els quals obté del seu hoste. La seva mida és de només 400 nm de diàmetre, fent-lo un dels organismes vius més petits que existeixen, exceptuant potser només nanobacteris i nanobes, l'estatus d'organismes vius dels quals és controvertit.
Nanoarchaeum pertany al filum Euryarchaeota.
La seqüenciació del genoma de Nanoarchaeum ha revelat molta informació sobre la biologia d'aquest organisme. Els gens per a diverses vies metabòliques sembla que s'han perdut.

## Referències

* ↑ Brochier, Celine; Gribaldo, S; Zivanovic, Y; Confalonieri, F; Forterre, P «Nanoarchaea: representatives of a novel archaeal phylum or a fast-evolving euryarchaeal lineage related to Thermococcales?». Genome Biology, vol. 6, 5, 2005, pàg. R42. DOI: 10.1186/gb-2005-6-5-r42. PMC: 1175954. PMID: 15892870.
* Huber, Harald «A new phylum of Archaea represented by a nanosized hyperthermophilic symbiont». Nature, vol. 417, 6884, 2002, pàg. 63–67. DOI: 10.1038/417063a. PMID: 11986665. (This paper represents the first discovery of Nanoarchaeum.)
* Waters, Elizabeth «The genome of Nanoarchaeum equitans: insights into early archaeal evolution and derived parasitism». PNAS, vol. 100, 22, 2003, pàg. 12984–12988. DOI: 10.1073/pnas.1735403100. PMC: 240731. PMID: 14566062. (This paper describes the genome sequence of Nanoarchaeum.)
* Brochier, Celine; Gribaldo, S; Zivanovic, Y; Confalonieri, F; Forterre, P «Nanoarchaea: representatives of a novel archaeal phylum or a fast-evolving euryarchaeal lineage related to Thermococcales?». Genome Biology, vol. 6, 5, 2005, pàg. R42. DOI: 10.1186/gb-2005-6-5-r42. PMC: 1175954. PMID: 15892870. (Recent work suggesting that Nanoarchaeum is not a new phylum of archaea, but is a type of euryarchaeon.)
* Das, Sabyasachi «Analysis of Nanoarchaeum equitans genome and proteome composition: indications for hyperthermophilic and parasitic adaptation». BMC Genomics, vol. 7, 2006, pàg. 186. DOI: 10.1186/1471-2164-7-186. PMC: 1574309. PMID: 16869956. (This paper describes the genome and proteome analysis of Nanoarchaeum.)
Di Giulio, Massimo «Is Nanoarchaeum equitans a paleokaryote?». Journal of Biological Research, January 1, 2013.

## Enllaços externs

* Tree of Life Nanoarchaeota Arxivat 2019-09-12 a Wayback Machine.
* MicrobeWiki page for Nanoarchaeum
# Marc Atili (poeta)

Marc Atili (en llatí Marcus Atilius) va ser un antic poeta còmic romà.
Volcaci Sedigit el situa com el cinquè poeta en importància del seu temps, en una obra on menciona els principals dramaturgs còmics llatins per ordre de mèrit. Ciceró diu que va traduir l'Electra de Sòfocles.
Va escriure tragèdies i comèdies però les comèdies devien ser la part millor i més nombrosa de la seva obra.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 405-406.
# Petróvskoie (Terbuní)

* Per a altres significats, vegeu «Petróvskoie».
Petróvskoie (en rus: Петровское) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 443 habitants. Pertany al districte rural de Terbuní.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Aeroport de Sidi Ifni

L'aeroport de Sidi Ifni (àrab: مطار سيدي إيفني, maṭār Sīdī Īfnī) (codi IATA: SII, codi OACI: GMMF) és un aeroport que serveix la ciutat de Sidi Ifni, situada a la regió de Guelmim-Oued Noun al Marroc. L'aerolínia marroquina Casa Air Service vola de Sidi Ifni a l'aeroport d'Anfa-Casablanca, aeroport de Rabat-Sale i a l'aeroport de Tànger-Ibn Battuta dos cops a la setmana.

## Destins

* Casa Air Service (Casablanca-Anfa, Rabat, Tànger)

## Facilitats

L'aeroport es troba en una elevació de 190 peus (58 m) per sobre de nivell mitjà del mar. Té una pista d'aterratge de 1,000 metres (3,281 ft) de llarga.

## Referències

* ↑ Estadístiques preses de la web d'ONDA i del web de l'aeroport
* ↑ Airport information for GMMF from DAFIF (effective octubre 2006)
* 1 2 3 Informació de l'Aeroport de Sidi Ifni a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).

## Enllaços externs

* Temps actual per a GMMF a NOAA/NWS
* Historial d'accidents de l'Aeroport de Sidi Ifni a Aviation Safety Network (anglès)
# Labroides

Labroides és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Labroides bicolor (Fowler i Bean, 1928)
* Labroides dimidiatus (Valenciennes a Cuvier i Valenciennes, 1839)
* Labroides pectoralis (Randall i Springer, 1975)
* Labroides phthirophagus (Randall, 1958)
* Labroides rubrolabiatus (Randall, 1958)

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker P. 1851. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van de Banda-eilanden. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 2. 225-261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# DRG

DRG té els següents significats:
* Aliança Roja-Verda (del nom en danès De Rød-Grønne), partit polític de Dinamarca
* Dicziunari Rumantsch Grischun, diccionari de referència de la llengua romanx de Suïssa
* Deutsche Reichsbahn-Gesellschaft, companyia de ferrocarril d'Alemanya durant la primera meitat del segle XX
# Boivin (cràter)

Boivin és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 20,4 km de diàmetre. Porta el nom de Marie Boivin (1773-1847), matrona, obstreta i investigadora francesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Boivin». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Mas Llorenç

«Mas Llorenç» té aquests significats:
* El Mas Llorenç, un mas situat al municipi de Riumors, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
* Mas de Llorenç, urbanització del municipi d'Alcover situada al sud del mateix.
# Marinellita

La marinellita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la cancrinita. Rep el nom en honor de Giorgio Marinelli (Florència, Itàlia, 28 d'octubre de 1922 - Pisa, Itàlia, 28 de març de 1993), professor del departament de ciències de la terra de la Universitat de Pisa, Itàlia.

## Característiques

La marinellita és un silicat de fórmula química (Na,K)₄₂Ca₆(Al₆Si₆O₂₄)₆(SO₄)₈Cl₂·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002, sent publicada per primera vegada el 2003. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la marinellita pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall de Biachella, a la localitat de Sacrofano, dina la Ciutat metropolitana de Roma Capital (Laci, Itàlia). També ha estat descrita a la propera muntanya Cavalluccio, a Campagnano di Roma, així com a la Cueva Los Minerales, al volcà d'Irazú (Costa Rica). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Marinellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 febrer 2020].
# Pintura sobre fons blanc per a la cel·la d'un solitari

La pintura sobre fons blanc per a la cel·la d'un solitari és un tríptic de Joan Miró que actualment forma part de la col·lecció de la Fundació Joan Miró. Es tracta d'un conjunt de tres teles de grans dimensions, que l'artista realitzà amb pintura acrílica l'any 1968, una època durant la qual realitzà diverses peces de grans dimensions, entre les que es compten tres tríptics monocroms (aquest, Blau I, II, III i L'esperança del condemnat a mort) i diversos murals ceràmics. Segons les inscripcions del revers de l'obra, l'artista l'hauria realitzat en tres dies consecutius, del 20 al 22 de maig de 1968.
L'obra es caracteritza per la seva austeritat, ja que es tracta de tres grans teles blanques només travessades per una fina línia negra (més o menys horitzontal a la primera i a la tercera tela; més o menys vertical a la segona) que presenta petites irregularitats en el seu traçat, fruit de les irregularitats que el pintor va anar trobant mentre recorria la tela amb el pinzell en mà. La senzillesa de l'obra i la poètica del seu títol evoquen la cel·la d'un eremita, un espai de meditació i recolliment; no obstant això, si es té en compte la cronologia de la peça, aquesta també pot transmetre la sensació de soledat d'un condemnat a mort.
| « | Per mi, conquerir la llibertat és conquerir la senzillesa. Llavors, al final, amb una línia, amb un color n'hi ha prou per fer el quadre. | » |
| — Joan Miró |||
El tríptic ha format part de diverses exposicions, essent la mostra «Joan Miró. L'escala de l'evasió» una de les més recents. i va poder ser vist a la itinerància que l'exposició realitzà a la Tate Modern de Londres però no a la National Gallery de Washington, ja que mentre estava exposada a Londres, la primera de les teles que componen el tríptic fou malmesa per un visitant, que sembla que ensopegà i es recolzà sobre la tela amb les dues mans. Malgrat tot, la reparació de l'obra ha fet que les marques de l'accident siguin imperceptibles.
El 2016, amb la renovació de l'exposició permanent de la Fundació Joan Miró, l'edifici va recuperar alguns dels espais dissenyats específicament per a algunes obres, com els absis (també anomenats capelles) per a la contemplació dels tríptics Pintura sobre fons blanc per a la cel·la d'un solitari I, II, III i L'esperança del condemnat a mort I, II, III (1974), que reprodueixen la manera com l'artista desitjava que fossin exhibits, tal com els havia disposats al seu estudi de Son Boter.

## Notes

* ↑ La primera tela fa 268 × 352 cm; la segona en mesura 267 × 350 i la tercera, 267 × 351.

## Referències

* 1 2 3 Clavero, 2010, p. 112.
* ↑ «1306. Peinture sur fond blanc pour la cellule d'un solitaire». Joan Miró Online Imagebank.
* ↑ «Una obra de Joan Miró es va fer malbé durant la retrospectiva de l'artista a la Tate Modern». Ara.cat, 10-01-2013 [Consulta: 23 gener 2015].

## Bibliografia

* Clavero, Jordi J. (a càrrec de). Guia de la Fundació. Barcelona: Polígrafa, Fundació Joan Miró, 2010. ISBN 978-84-343-1242-5.
# Aeroport de Sefrou

L'aeroport de Sefrou (codi IATA: -, codi OACI: GMFU) va ser un aeroport que servia a la ciutat de Fes, al Marroc. Va restar obert fins que va obrir el nou aeroport de Fes-Saïss (GMFF/FEZ). Una imatge històrica de Google Earth de 9/27/2003 mostra les restes d'una franja de gespa est/oest amb la construcció d'edificis en curs. Una imatge de satèl·lit actual mostra l'àrea coberta de carrers, blocs d'apartaments, i un estadi de futbol.

## Referències

* ↑ Google Maps - Sefrou
# Labropsis alleni

Labropsis alleni és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia, les Filipines, Nova Guinea, Salomó, les Illes Marshall i Palau.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1981. Revision of the labrid fish genus Labropsis with description of five new species. Micronesica 17(1-2):125-155.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cronça

Cronce és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 82 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Cronce era de 82 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 78 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 29 eren segones residències i 16 estaven desocupats. Tots els 78 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Cronce el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 40 eren actives i 18 eren inactives. De les 40 persones actives 37 estaven ocupades (21 homes i 16 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 18 persones inactives 6 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Cronce hi havia 15 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 561 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Cronce a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Cronce a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mixe de l'Istme

El mixe de l'Istme també anomenat mixe de les terres baixes per Søren Wichmann (1995), és una de les llengües mixes parlada a les viles de Coatlán, San José el Paraíso, Mazatlán, Guichicovi, i Camotlán, a l'estat d'Oaxaca, a Mèxic.

## Referències

* ↑ Ethnologue, varietat Coatlan.
* ↑ Ethnologue, varietat Guichovi.
* ↑ Ethnologue, varietat Mazatlán.
# Ngaya Club de Mdé

El Ngaya Club de Mdé és un club de futbol de la ciutat de Mdé, Comores.

## Palmarès

* Lliga de Comores de futbol:
       2016, 2017

## Referències

* ↑ «Team profil·le». Soccerway.com. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
# Marc Gal

Marc Gal (en llatí Marcus Gallus) era un metge romà, diferent d'Eli Gal, que alguns suposen que portava el cognom Asclepíades cosa que podria ser un error de lectura, ja que el passatge on es menciona diu: Γάλλου Μάρκου τοῦ Ἀσκληπιάδου però probablement hauria de dir Γάλλου Μάρκου τοῦ Ἀσκληπιαδείου (és a dir seguidor d'Asclepíades de Bitínia.

## Referències

* ↑ W.A.G., Gallus, Aelius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 223
# Agatí

Agatí o Agàtinos (en llatí Agathinus, en grec Ἀγάθινος) va ser un metge grec que va fundar una escola mèdica a la que es va donar el nom d'episintètics probablement una variant dels eclèctics.
Va néixer a Esparta i devia viure al segle i, ja que va ser deixeble d'Ateneu i tutor d'Arquígenes d'Apamea. És mencionat freqüentment per Galè que l'inclou dins l'escola dels pneumàtics. Una vegada va ser curat pel seu deixeble Arquígenes quan va patir un atac de deliri causat per la falta de son. Arquígenes va ordenar que li rentessin el cap amb una gran quantitat d'oli calent.
No es conserven els seus escrits més que en uns pocs fragments de la col·lecció Matthei XXI Veterum el Clarorum Medicorum Graecorum Varia Opuscula.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/78?rgn=full+text;view=image;q1=AgathinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 63. ]
# Labropsis australis

Labropsis australis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Salomó, Samoa, Vanuatu, Fidji, Nova Caledònia, Tonga i la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.