OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gnathagnus

Gnathagnus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Taxonomia

* Gnathagnus armatus (Kaup, 1858)
* Gnathagnus cribratus (Kishimoto, 1989)
* Gnathagnus egregius (Jordan & Thompson, 1905)
* Gnathagnus innotabilis (Waite, 1904)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Thompson, J. C., 1905. The fish fauna of the Tortugas Archipelago. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 24 (for 1904): 229-256.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Ratpenat de nas tubular d'orelles rodones

El ratpenat de nas tubular d'orelles rodones (Nyctimene cyclotis) és una espècie de ratpenat que es troba a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* Hutson, T.; Suyanto, A.; Helgen, K.; Bonaccorso, F. Nyctimene cyclotis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 febrer 2015.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Dunjó

Dunjó fou una empresa catalana fabricant de sidecars i de bastidors per a motocicleta, fundada per Arcadi Dunjó a Santa Perpètua de Mogoda, Vallès Occidental.
Dunjó, que havia estat mecànic dels avions Polikàrpov I-15 "Xato" durant la Segona República espanyola, fou un dels principals proveïdors de bastidors de les petites empreses productores de motocicletes existents als anys 50, dissenyant també motocicletes senceres per a moltes d'elles (Derbi, Dusco, Iso, Kapi, Mavisa, Mymsa, Reina, Rieju, etc.).

## Producció

El 1951, mirà de fabricar un motor dièsel de només 30 cc per a ésser acoblat a bicicletes. Aquest motor podia arribar a les 9.500 rpm i funcionava amb qualsevol tipus de combustible (petroli, querosè, benzina o gas-oil). Diferències diverses entre els socis del projecte varen provocar que aquest no s'acabés materialitzant.

### Microcotxes

El 1956 va fabricar tres unitats (totes diferents) d'un microcotxe de tres rodes equipat amb motor Iso de 125 cc.

### Dunjó-Castells

El 1957, Dunjó fabricà un escúter sota la marca Dunjó-Castells per al distribuidor de Motobic a Barcelona, dotat de motor de 80 cc d'aquella marca i bastidor monocasc de xapa (sense tubs).

### Dusco

El mateix any, 1957, Dunjó s'associà amb Solans i Corominas, provinents de l'empresa de motors Hispano Villiers, i tots tres llançaren al mercat una motocicleta sota la marca Dusco (acrònim dels seus cognoms), amb motor de 125 cc i suspensió Earles. La producció en fou reduïda -amb prou feines 30 unitats-, ja que en reactivar-se el mercat dels tricicles motoritzats (principals clients d'Hispano Villiers), els dos socis de Dunjó desestimaren el projecte.

## Referències

* 1 2 3 4 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 308. ISBN 84-920886-5-6.
* 1 2 «Dunjó (Arcadi Dunjó Berta) (1.956)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].
* 1 2 Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Dunjó / Dusco». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 19 / 26. D.L. B 29846-2011.
* ↑ «Dunjó» (en castellà). grupo7.com. [Consulta: 24 març 2013].
# La Torreta (Sant Pere de Ribes)

La Torreta és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada al nord del terme municipal, entre el Puig de la Torreta i el Mas d'en Giralt. És un edifici de planta en forma de "L", que es compon de diversos cossos superposats. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. La façana posterior presenta tres contraforts. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color ocre.

## Història

Al cadastre de l'any 1717 hi consta Pere Giralt com a masover de la Torreta, mentre que el propietari era Josep Graell i Castelló de Vic. Més endavant., segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia pertanyia al marquès de Sant Mori, Diego de Moixó i Cerdà, qui també era propietari de la Casa Gran, al nucli del Palou Baix.

## Referències

* 1 2 «La Torreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 La Torreta, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Iéssiplevo

Iéssiplevo (en rus: Есиплево) és un poble de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 697 habitants.
# Guillem de Brunsvic-Lüneburg

Guillem de Brunsvic-Lüneburg - Wilhelm von Braunschweig-Lüneburg (alemany)- (4 de juliol de 1535 - 20 d'agost de 1592) fou duc de Brunsvic-Lüneburg de la casa de Welf, fill del duc Ernest I (1497-1546) i de Sofia de Mecklenburg-Schwerin (1508-1541). A partir de 1582, Guillem va començar a patir atacs de bogeria, motiu pel qual es va haver de separar de la seva dona que després de la mort de Guillem va exercir la regència en nom del seu fill Jordi.

## Matrimoni i fills

El 12 d'octubre de 1561 es va casar amb Dorotea de Dinamarca (1546-1617), filla del rei Cristià III de Dinamarca (1503-1559) i de Dorotea de Saxònia-Lauenburg (1511-1571). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Sofia (1563-1639), casada amb Jordi Frederic de Brandenburg-Ansbach
* Ernst (1564-1611).
* Elisabet (1565-1621), casada amb Frederic de Hohenlohe-Langenburg
* Cristià (1566-1633).
* August (1568-1636).
* Dorotea (1570-1649), casada amb Carles I del Palatinat de Zweibrücken-Birkenfeld
* Clara (1571-1658), casada amb Guillem de Schwarzburg-Blankenburg
* Anna Úrsula (1572-1601)
* Margarida (1573-1643), casada amb Joan Casimir de Saxònia-Coburg
* Frederic (1574-1648).
* Maria (1575-1610)
* Magnus (1577-1632)
* Jordi (1582-1641), casat amb Anna Elionor de Hessen-Darmstadt (1601-1659).
* Joan (1583-1628)
* Sibil·la (1584-1652), casada amb Juli Ernest de Brunsvic-Lüneburg

## Enllaços externs

* Die Welfen
* Biographie Wilhelm des Jüngeren
# Regió econòmica Central de Rússia

La regió econòmica Central (en rus: Центра́льный экономи́ческий райо́н, tsentralni ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia.
Té una superfície de 484,000 km²; amb una població de 30.5 milions (segons el cens de 2002). La densitat de població és de 63/km². Un 80% és urbana.
La regió econòmica Central es troba a la part central de la Rússia europea. S'hi creuen moltes carreteres i línies de ferrocarrils. És una zona plana i Moscou està situat al centre. És una regió industrial. D'altres ciutats són Smolensk, Iaroslavl, Vladímir, Tula, Dzerjinsk, i Ríbinsk. Les principals rutes fluvials són formades pels rius Volga i el riu Okà i els canals Moscou–Volga i Don–Volga.

## Composició

La regió econòmica Central comprèn els següents subjectes federals de Rússia:
* Óblast de Briansk
* Óblast d'Ivànovo
* Óblast de Kaluga
* Óblast de Kostromà
* Óblast de Moscou
* Óblast d'Oriol
* Óblast de Riazan
* Óblast de Smolensk
* Óblast de Tula
* Óblast de Tver
* Óblast de Vladímir
* Óblast de Iaroslavl
* Ciutat federal de Moscou

## Economia

La regió Central s'especialitza en la construcció de maquinària, indústria química i indústries tèxtils. En l'agricultura són típics el lli de fibra llarga, les patates i les verdures. També la cria del ramat lleter.

## Recursos naturals

Hi ha fosforita, carbó marró, materials de construcció i torba.

## Referències

* ↑ «Russia. The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. 2001-07». Arxivat de l'original el 2007-02-03. [Consulta: 25 setembre 2012].
# La Horra

La Horra és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 507 | 477 | 447 | 417 |
# 22 àngels

22 àngels (originalment en castellà, 22 ángeles) és una pel·lícula històrica espanyola de 2016, dirigida per Miguel Bardem i escrita per Alicia Luna a partir de la novel·la Ángeles custodios d'Almudena de Arteaga. La història recrea la Reial Expedició Filantròpica del Vaccí, encapçalada per l'alacantí Francesc Xavier Balmis, que va dur la vacuna de la verola a Amèrica a principis del segle xix. El títol fa referència als 22 infants gallecs que van dur la vacuna dins dels seus cossos. La pel·lícula està produïda per Luck Banana i Televisió Espanyola i compta amb la participació de Televisión de Galicia i Sunrise Pictures. Es va doblar al valencià per a À Punt, que va emetre-la per primer cop el 2018.
María Castro interpreta el paper d'Isabel Zendal, mentre que Pedro Casablanc és Balmis i Octavi Pujades, Josep Salvany. El repartiment també està format per Carlos Santos, Javier Mejía, Jaime Pujol i José Sospedra.
Es va rodar durant quatre setmanes en diferents localitats de Galícia, el País Valencià i Madrid. El 2020 Rádio e Televisão de Portugal va adquirir-ne els drets d'emissió al seu país.

## Repartiment

* María Castro: Isabel Zendal
* Pedro Casablanc: Franecsc Xavier Balmis
* Octavi Pujades: Josep Salvany
* Carlos Santos: Jonás
* Felipe García Vélez: Moisés
* José Sospedra: Francisco Pastor
* Fran Nortes: contramestre
* Javier Mejía: Ibáñez
* Toni Misó: Godoy

## Referències

* ↑ ««22 ángeles», los niños de ocho años que llevaron la vacuna de la viruela a América» (en castellà). ABC, 12-12-2016 [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «RTP de Portugal adquiere la TV movie '22 ángeles' de Televisión Española» (en castellà). Audiovisual 451, 08-05-2020. [Consulta: 20 agost 2022].
# Karl Grobben

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Grobben».
Karl Grobben (escrit de vegades com a Carl Grobben) fou un biòleg austríac, nascut el 27 d'agost del 1854 a Brno i mort el 13 d'abril del 1945 a Salzburg. Es graduà a la Universitat de Viena, on treballaria més endavant, especialitzant-se en els mol·luscs i crustacis. També fou l'editor d'una nova edició del Lehrbuch der Zoologie (Manual de Zoologia) de Carl Friedrich Wilhelm Claus. Encunyà els termes protòstom i deuteròstom.

## Alguns tàxons definits per Grobben

* Eumalacostraca Grobben, 1892
* Sagittidae Claus & Grobben, 1905
* Sagittoidea Claus & Grobben, 1905
* Protostomia Grobben, 1908
* Deuterostomia Grobben, 1908

## Alguns tàxons anomenats en el seu honor

* Gerbillus grobbeni Klaptocz, 1909
* Sphaerophthalmus grobbeni Spandl, 1923
# Goyazita

La goyazita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup plumbogummita i al supergrup alunita. Rep el seu nom de la província brasilera de Goyaze, on va ser descoberta l'any 1884. També és coneguda com a hamlinita o lusungita.

## Característiques

La goyazita és un fosfat d'alumini i estronci amb fórmula SrAl₃(PO₄)₂(OH)₅·H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls romboèdrics de fins a 2 cm, o pseudocúbics o aplanats en {0001}, {1012} amb estries. És isostructural amb la gorceixita, i és l'anàleg d'estronci de la crandal·lita i plumbogummita, i l'anàleg fosfat de l'arsenogoyazita. Forma sèries de solució sòlida amb la gorceixita i amb la crandal·lita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la goyazita pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoita, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseita, gallobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, kintoreita, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiita i pattersonita.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites granítiques, en zones d'alteració hidrotermal d'argila; en argiles caolinítiques derivades d'aire de tobes volcàniques, en dipòsits de fosfats sedimentàris, carbonatites i en dipòsits detrítics, incloent sorres diamantíferes. Sol trobar-se associada a altres minerals com: herderita, apatita, quars, monazita, esfalerita, pirita, barita, caolinita i diamant.

## Referències

* ↑ «Goyazite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 febrer 2015].
* ↑ «Crandallite-Goyazite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 febrer 2015].
* ↑ «Gorceixite-Goyazite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 febrer 2015].
* ↑ «Goyazite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 21 febrer 2015].
# Regió econòmica de Rússia

El territori de Rússia es divideix, amb finalitats estadístiques, en dotze regions econòmiques (en rus: экономические районы, ekonomítxeskie raioni).

## Presentació

Les regions econòmiques són un reagrupament dels subjectes federals, exclusivament per les necessitats econòmiques i estadístiques. En això difereixen dels districtes federals de Rússia que tenen una importància administrativa.
Aquestes regions econòmiques comparteixen les següents característiques:
* Tenir els objectius socials i econòmics comuns i la participació en programes de desenvolupament;
* Condicions i potencial econòmics relativament similars;
* Similars condicions de clima, ecologia i geologia;
* Similars mètodes d'inspecció tècnica en les noves construccions;
* Similars mètodes de supervisar els impostos;
* Condicions de vida similars de la població.
Cap subjecte federal pot pertànyer a més d'una regió econòmica.
Les regions econòmiques també s'agrupen en zones econòmiques i macrozones.
La fundació i abolició de les regions i zones econòmiques o qualsevol canvi en la seva composició la decideix el govern federal de Rússia

## Llista de les regions econòmiques

* Centre
* Centre-Txernozem
* Sibèria de l'Est
* Extrem Orient
* Nord
* Caucas Nord
* Nord-oest
* Volga
* Ural
* Volgo-Viatski
* Sibèria de l'Oest
# Doi la cara pola oficialidá

Doi la cara pola oficialidá (en català Done la cara per l'oficialitat) és una campanya cívica començada el 3 de juny de 2008 pel Conceyu Abiertu pola Oficialidá amb l'objectiu d'incloure l'oficialitat de l'asturià en al reforma de l'Estatut d'Autonomia d'Astúries.
La campanya consisteix a fer-se una foto amb un cartell en el qual hi ha escrita la frase "Yo doi la cara pola oficialidá" en asturià o en qualsevol altre idioma. En el primer més de campanya va arribar a les 3500 fotografies amb una mitjana de 750 cada setmana, en setembre de 2008 s'havien arreplegat més de 7000 imatges, en febrer de 2009, 8500, i en maig de 2009, 10.000. Encara que la major part de les imatges està en asturià normatiu, també n'hi ha en lleonès, mirandès, català, gallec, bretó, suec, romanès, italià, basc o portuguès.

## Referències

* 1 2 «La campaña Doi la Cara pola Oficialidá algama les 10.000 semeyes» (en castellà). Asturnews, 25-05-2009. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «La campaña 'Doi la cara pola oficialidá' del asturianu lleva recoyíes más de 7.000 semeyes» (en asturià). Asturies.com, 11-09-2008. [Consulta: 19 setembre 2020].
* ↑ «La campaña "Doi la cara pola Oficialidá" llega esti domingu a Uviéu» (en asturià). Asturies.com, 21-02-2009. [Consulta: 19 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Doilacara
# Ise

«Ise» té aquests significats:
* Ise (poeta) (872 o 875 - 938), poeta i cortesana japonesa del període Heian
* Ise (ciutat japonesa), ciutat al centre de la prefectura de Mie, a l'illa de Honshu (Japó)
* Regne d'Ise, regne dels ekitis, una branca dels iorubes, la capital era Ise, avui Ise-Ekiti a l'estat d'Ekiti, a Nigèria
* Riu Ise, afluent dret de l'Aller als estats de Saxònia-Anhalt i Baixa Saxònia (Alemanya)
* Santuari d'Ise, santuari xintoista a la ciutat d'Ise (Japó)
# Abu-Ubayd al-Bakrí

Abu-Ubayd Abd-Al·lah ibn Abd-al-Aziz ibn Muhàmmad ibn Ayyub al-Bakrí, més conegut com a Abu-Ubayd al-Bakrí (àrab: أبو عبيد البكري, Abū ʿUbayd al-Bakrī) o, simplement, al-Bakrí (vers 1010-1094) fou un geògraf andalusí, el més gran de l'occident musulmà junt amb Al-Idrissí. Era fill d'Izz-ad-Dawla Abd-al-Aziz al-Bakrí, que fou emir de Huelva (Walba) i Saltés (Xaltix), emirat fundat el 1012 i que va tenir un o dos sobirans, Izz-ad-Dawla Abd-al-Aziz al-Bakrí amb seguretat i potser el seu pare (avi del geògraf) Abu-Mussab Muhàmmad ibn Ayyub, ja que el 1051, sota pressió política i militar, va haver d'entregar l'emirat al rei al-Mútadid de Sevilla. La família es va establir a Còrdova.
En aquest temps governava Còrdova la dinastia jahwàrida i el seu cap, Abu-l-Walid Muhàmmad ibn Jàhwar ar-Raixid va protegir la família.
El seu pare va morir vers el 1064. Va ser alumne del cronista Ibn Hayyan i va treballar per la cort dels Banu Sumàdih d'al-Mariyya i per alguna altra. Quan van arribar els almoràvits a la Península ja havia escrit la major part de les seves obres i sembla que mai havia viatjat. Amb el soldà almoràvit es va establir a Còrdova on va morir l'octubre/novembre del 1094

## Obres

Va escriure diverses obres:
* Kitab an-nabat (sobre botànica)
* Kitab fi alam nubuwwat nabiyyind ("signes de la missió profètica" és una descripció, el títol és desconegut, obra religiosa)
* Quatre obres de filologia
* Kitab al-mújam ma-stajam (geografia)
* Kitab al-mamàlik wa-l-massàlik (Descripció dels regnes i els itineraris, geografia, la seva obra principal). D'aquesta obra les seves fonts principals foren Muhàmmad ibn Yússuf al-Warraq (especialment sobre Ifríqiya, l'obra del qual s'ha perdut), Abu-Ubayd Àhmad ibn Úmar al-Udhrí, mort a Almeria el 1085, i el jueu tortosí Ibrahim ibn Yakub al-Israïlí at-Turtuixí, del començament segle x (també la seva obra està perduda). La va acabar el 1068.

## Referències

* Lévi-Provençal, E. "Abū ʿUbayd al-Bakrī". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 29 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/abu-ubayd-al-bakri-SIM_0265>
# Cantó de Reims-3

El cantó de Reims-3 és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Reims. Compta amb part del municipi de Reims.

## Municipis

* Reims (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Léon Borgniet | PCF |
| 1951-1958 | Geneviève Détré | MRP |
| 1958-1964 | Pierre Schneiter | MRP |
| 1964-1973 | René Tys | PCF |
| 1973-1979 | Georges Beccue | Divers droite, app. RPR |
| 1979-2004 | Jean-Marie Beaupuy | UDF |
| 2004- | Alexandre Tunc | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Gunas

Gunas és un pas de muntanya a Himachal Pradesh al sud de la serralada de l'Himàlaia. El pas està situat damunt del riu Rupin, un afluent del riu Tons. L'altura del pas és de 4.968 msnm.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ramon Mir i Ferrer

Ramon Mir i Ferrer (Igualada, 15 d'octubre de 1950 -) és un empresari, polític i dirigent esportiu català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura.

## Biografia

Membre de Convergència Democràtica de Catalunya, fou regidor d'esports i portaveu del grup municipal de CiU a l'ajuntament d'Igualada de 1984 a 1992 i al Consell Comarcal d'Anoia. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1992. Actualment és president del Club Atlètic Igualada i vocal de la Federació Catalana d'Atletisme.
Ramon nasqué a Igualada l'any 1950 fill de Joaquim Mir i Llacuna i Teresa Ferrer i Piqué. Va fer el Batxillerat a l'acadèmia Cots i va estudiar un any als Escolapis. A nivell professional, va entrar a treballar amb 16 anys a l'empresa d'Ignasi Carner, i després de treballar-hi vint anys va muntar un taller de confecció a Vilanova del Camí. Posteriorment substituí el seu pare, que es jubilà, a l'empresa Indústries Desten, dedicada a la compravenda de retalls de serratge.
En la vessant esportiva, dels 12 als 15 anys jugà a hoquei amb l'Igualada HC, passant després a fer curses d'atletisme fins als 25 anys. Fou campió de Catalunya juvenil i sènior en 1500 metres obstacles. Amb la selecció catalana va quedar campió d'Espanya per equips en pista, i subcampió de cross. Jugà a futbol amb el Gimnàstic Igualadí fins als 27 anys.
Com a regidor d'esports de l'Ajuntament d'Igualada gestionà la realització del complex, piscines i pavelló de "Les Comes".

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 127
* ↑ Llibre "Arrels Igualadines" (1990) de Jaume Ferrer i Piñol. Pàgines 255 i 256.

## Enllaços externs

* Diputados al parlament de Catalunya a La Vanguardia, 17 de març de 1992.
# La Torre de Can Pi

La Torre de Can Pi o Torre de Mas Galter és una torre de defensa en desús de Santa Susanna (Maresme) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La torre està situada a la plana alta del terme de Santa Susanna, molt a prop del petit nucli urbà actual i no gaire lluny de Can Ratés i Can Bonet. Aquesta torre és més antiga que les altres del terme, construïdes entre els segles xvi i xvii. És una torre de defensa circular lleugerament atalussada, adossada a un mas que perdé les finestres gòtiques del segle xiv en una restauració.

## Referències

* ↑ «Mas Galter». Ajuntament de Santa Susanna.
* ↑ «La Torre de Can Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Dohňany

Dohňany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1471.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Všeobecne». [Consulta: 22 desembre 2021].
# Ischyromys

Ischyromys és un gènere de mamífer rosegador extint de la família dels isquiròmids. Visqué a Nord-amèrica a finals de l'Eocè i principis de l'Oligocè. Es tractava d'un animal d'uns seixanta centímetres de longitud, d'aspecte similar al d'un ratolí. Tenia un parell d'incisives ben desenvolupades i cinc dits amb urpes a cada pota, que li servien per enfilar-se als arbres.
# Acetosa sagittata

Acetosa sagittata és una planta nativa del Sud d'Àfrica, la qual s'ha convertit en una mala herba en Austràlia i Nova Zelanda.

## Taxonomia

Inicialment descrit com Rumex sagittatus pel botànic suec Carl Peter Thunberg, posteriorment es col·loca dins del gènere Acetosapels botànics australians Lawrie Johnson i Barbara Briggs. El seu nom prové del llatí sagitta, català sageta, això esdevé de la seua morfologia, «forma de sageta».

## Descripció

Planta herbàcia enfiladissa de tiges blanes. Posseeixen fulles amb forma de sageta d'uns de 3 a 6 centímetres de longitud i 2 a 4 centímetres d'ample. A vegades les fenedures de la tija verda poden tenyir-se de color roig. Les petites flors rosades creixen en panícules de fins a 15 centímetres de llarg. Aquestes són seguides per una beina de 3 cares verdoses i de 0,8 a 1 centímetres de diàmetre. La planta creix a partir d'un tubercle, que pot ser de fins a 10 centímetres de llarg. El conjunt de les flors i les llavors de la planta nascudes a l'estiu, poden morir i rebrotar de nou gràcies als tubercles, això passa en les zones més fredes.
Es propaga per llavors o per rebrot dels tubercles. Les llavors suren a l'aigua i, per tant, poden ser transportades lluny de la planta mare. Els tubercles poden ser soltats pels tractors i cada fragment podrà rebrotar; també poden ser difícils de trobar si s'ha fet una l'eliminació de les males herbes a mà.

## Referències

* http://www.lanecove.nsw.gov.au/Our%20Environment/Natural%20Environment/Noxious%20Weeds/NoxiousWeedDescriptions-Acetosasagittata.htm Arxivat 2009-05-04 a Wayback Machine.
# Campionat d'Europa d'hoquei sobre patins

«Campionat d'Europa d'hoquei sobre patins» té aquests significats:
* Campionat d'Europa d'hoquei patins masculí
* Campionat d'Europa d'hoquei patins femení