OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Greenport (Comtat de Suffolk)

Greenport és una vila del Comtat de Suffolk (Nova York) als Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 2.048 habitants, 776 habitatges, i 446 famílies. La densitat de població era de 823,7 habitants/km².
Dels 776 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,1% hi vivien parelles casades, en un 16% dones solteres, i en un 42,5% no eren unitats familiars. En el 34,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 22,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.675 $ i la renda mediana per família de 36.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.848 $ mentre que les dones 22.165 $. La renda per capita de la població era de 17.595 $. Entorn del 21,2% de les famílies i el 19,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greenport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greenport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Primera batalla de Moulin-aux-Chèvres

Batalla del bosc de Moulin-aux-Chèvres, lloc de vegades confós amb la ciutat de Moulins al costat de Châtillon-sur-Sèvre avui Mauléon a la qual ara està adossada, va tenir lloc durant la guerra de Vendée al territori de la comuna de Nueil-sous-les-Aubiers (actual Nueil-les-Aubiers,) a l'antiga carretera que unia Châtillon-sur-Sèvre amb Bressuire i a mig camí entre aquestes dues ciutats.

## La batalla

Després de la derrota dels Vendeans a la batalla de Parthenay, Henri de La Rochejaquelein, que havia hagut d'evacuar Saumur, va acudir en ajuda de Lescure. Els republicans de Westermann van amenaçar Châtillon, "capital" dels Vendeans, però per bloquejar-los el pas, La Rochejaquelein i Lescure només van poder reunir 5.000 homes. Westermann va llançar l'atac el 3 de juliol i va dispersar les tropes de Vendée després de dues hores de lluita. A les 7 del vespre, els republicans van fer la seva entrada a Châtillon.
El Consell Superior de la Vendée havia fugit a Cholet, però Westermann va fer cremar els documents administratius i els diaris dels reialistes. A més, 600 presoners republicans empresonats a Châtillon van ser alliberats i van augmentar les files del petit exèrcit de Westermann.
Les baixes republicanes són, segons Westermann, almenys 50 homes de la seva legió, mentre que els altres batallons van patir poc. Les pèrdues de Vendée són, segons ell, més de 2.000 morts. Aquest últim també va disposar que Mestadier, bisbe constitucional, celebrés un Te Deum a l'església de Châtillon. També es va enviar una companyia a Durbelière per calar foc al castell de La Rochejaquelein com havia estat el de Lescure.

## Referències

* ↑ Réimpression de l'ancien Moniteur, t. XVII, p. 64.

## Bibliografia

* Yves Gras, La guerre de Vendée: 1793-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994, 184 p. (ISBN 978-2-7178-2600-5), p.54.
* A.Ray, Réimpression de l'ancien Moniteur, t. XVII, p.64. text en línia a Google Books.
# Sant Esteve d'Estagell

Sant Esteve d'Estagell és l'església parroquial d'origen romànic de la vila i terme comunal d'Estagell, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada a l'extrem nord-oest de la cellera originària de la vila d'Estagell.
L'església de Sant Esteve és esmentada en el mateix document on se cita Estagell per primer cop, el 951, quan depenia de Santa Maria de la Grassa. El temple actual conserva alguns trams de paret de l'església del segle xii, però fou quasi del tot refeta el XVII-XVIII.
És una església d'una sola nau, grossa, amb la capçalera de la nau a llevant, però del temple romànic, només en queden alguns fragments de la façana meridional, a prop de la capçalera. La resta va ser del tot refeta en època moderna. Destaca, a l'extrem de ponent, la torre del campanar, dessota la qual hi ha el porxo d'entrada a l'església, concebuda com una casa senyorial del segle xviii. Fou acabat entre 1760 i 1780.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Estagell». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 109. Sant Esteve d'Estagell». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sant Esteve d'Estagell». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Esteve d'Estagell en els ortofotomape s de l'IGN
# 72h...Y Valencia fue la ciudad

72h... Y Valencia fue la ciudad és un documental dirigit per Òscar Monton i Juan Carlos Garcia, que narra com el fenomen que va situar la ciutat de València en l'avantguarda musical de la dècada del 1980 va esdevenir la mediàtica Ruta del Bakalao. L'origen del projecte són les imatges que durant l'època d'eclosió de la nit valenciana va gravar la productora Texas Rangers Producciones a les discoteques més populars, com Barraca, Chocolate, Espiral, Spook Factory, Puzzle, The Face, ACTV i NOD, entre d'altres. Es tracta d'escenes que mostren l'altra cara del fenomen, allunyada del record de les drogues i el perill a les carreteres. El film recull imatges inèdites gravades en aquestes discoteques per a «fer un homenatge a la nit valenciana» i acabar amb el tòpic de «marginalitat que se li ha adjudicat».
Després d'estrenar el documental, es va treure un DVD acompanyat d'un doble CD recopilatori editat per Blanco y Negro Music amb la banda sonora d'aquells anys, a través de les cançons de gairebé una trentena d'artistes i grups de l'època com The Waterboys, Alien Sex Fiend, Xymox, Front 242, The Fuzztones, Megabeat, Chimo Bayo, Interfront o Nitzer Ebb, arribant a el número 1 de vendes a l'FNAC.
El títol fa referència al temps que els aficionats a la música electrònica podien passar sense descans per les famoses discoteques valencianes dels anys 1980 i 1990. El guió de documental va ser finalista als festivals DocsBarcelona, In-edit i a la Mostra de València 2007.

## Argument

72h... Y Valencia fue la ciudad abasta des de l'origen del fenomen vinculat al món artístic fins a la seva desaparició, passant per la seva influència fora del País Valencià, sense oblidar altres aspectes importants com l'alarma social que va crear a causa de l'ús de drogues lúdiques, els horaris o el perill de les carreteres. Es tracta d'un document únic, pel material d'arxiu videogràfic utilitzat i per estar ple de matisos.
Es tracta d'un homenatge a tothom que va viure, va gaudir i va fer possible aquells meravellosos anys. A la vegada que serveix per apropar i informar les noves generacions del sentit de la Ruta Destroy.

## Referències

* ↑ «Un documental revive la movida valenciana y su degeneración en la ruta del bakalao» (en castellà). 20minutos, 07-05-2008. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «Un documental recupera imágenes inéditas de la 'ruta del bakalao' para acabar con su tópico de "marginalidad"». Europa Press, 06-05-2008. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ «Reestrenan el documental que homenajea a la noche valenciana de los 80s y 90s» (en castellà), 07-11-2019. [Consulta: 29 setembre 2021].
# Magan

Magan, Majan o Makkan va ser una regió de l'edat antiga, mencionada en escrits cuneïformes sumeris datant dels volts del 2300 aC en tant que zona de producció de coure i diorita destinats a Mesopotàmia. La seva ubicació no és segura, tot i que en general se la situa a l'actual Oman; però segons d'altres es trobava al sud de la ciutat estat d'Eridu, a la costa d'Al-Hassà, entre Sumer i Dilmun. Darrerament ha sorgit la hipòtesi de la seva ubicació a la regió de Makran, a la costa del Pakistan.

## Reis

* Manium, cap al 2260 aC

## Referències

* ↑ Boats of the World
* ↑ M. Redha Bhacker and Bernadette Bhacker. «Digging in the Land of Magan». Archaeological Institute of America.
* ↑ John Lawton «Oman - The Lost Land». Saudi Aramco World, May/June 1983, pàg. 18–19. Arxivat de l'original el 2014-10-06 [Consulta: 22 octubre 2013].
# Lakhnovo

Lakhnovo (en rus: Лахново) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia vuit habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14. [Consulta: 19 març 2022].
# Vila reial

Vila reial era un títol que el rei de la Corona d'Aragó concedia a certes poblacions de tot el regne que permetien que aquestes tinguessin representació i dret a vot a les Corts Catalanes pel braç reial a través d'un síndic o més representants, depenent de la població o influència que tenia. Aquest títol també oferia una sèrie de privilegis i beneficis a la localitat. Entre aquests privilegis es troben les autoritzacions de mercat i de fira, i el dret que el rei es pogués allotjar a la localitat. Aquest fet també comportava que la vila passés a dependre directament del rei i no de cap altre noble.

## Viles reials a la Corona d'Aragó
### Catalunya
#### Barcelona

* Barcelona
* Vilafranca del Penedès
* Vic
* Igualada
* Manresa
* Berga
* Caldes de Montbui
* Piera

#### Tarragona

* Tarragona
* Tortosa
* Montblanc
* l'Arboç
* Cambrils
* Sarral

#### Catalunya Nord

* Perpinyà
* Vilafranca de Conflent
* Colliure
* Argelers
* el Voló

#### Girona

* Girona
* Besalú
* Figueres
* Puigcerdà
* Camprodon
* Torroella de Montgrí

#### Lleida

* Lleida
* Cervera
* Tàrrega
* Balaguer
* Agramunt

### País Valencià
#### Castelló

* Castelló
* Morella
* Vila-real
* Onda

#### València

* València
* Xàtiva
* Alzira
* Carcaixent
* Ontinyent

#### Alacant

* AlacantCarta reial on es fa la concessió de vila reial a la vila d'Alacant i a la vegada de ciutat.
* Alcoi
* Oriola
* Guardamar
* Callosa
* La Vila Joiosa

## Vegeu també

* Vila
* Corona d'Aragó
* Corts catalanes
* Corts valencianes

## Referències

* ↑ Cruanyes i Oliver, Esteve. 100 fites històriques de la vila de l'Arboç.
* ↑ Gran atles geogràfic i històric de Catalunya. Diari Avui.
# Villaret de Baix

Villaret de Baix és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada damunt de l'embassament de Sau. És de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a migdia. El portal és de forma rectangular i descentrat del cos de l'edificació. A la llinda del portal hi ha inscrits els senyals per a un rellotge de sol malgrat que no tingui busca. Dues finestres al primer pis amb els ampits motllurats. A la part de tramuntana sobresurt un cos que descansa sobre un contrafort, a llevant hi ha petites obertures. Els ràfecs conserven les antigues lloses de pedra. L'interior és ben conservat malgrat que la casa estigui deshabitada. Es construïda en pedra basta unida amb morter de calç, els elements de ressalt són de pedra carejada.
La cabana de la masia està assentada damunt la roca, és de planta rectangular i coberta a dues vessants. El mur de llevant el constitueix la pedra viva de la penya on s'adossa la construcció. La part de tramuntana no té cap obertura. A l'extrem de migdia hi ha una part porxada sostinguda per un pilar format per lleves de pedra a la part SW i al SE damunt la pedra, l'ampli voladís abriga dos porxos descoberts (planta i primer pis) i que ocupen la meitat de la planta, s'accedeix a la resta de l'edifici a través de dos portals, a la banda de migdia i sota els porxos. Es construïda tota en pedra i amb bigues de roure, l'estat de conservació és mitjà. Al davant hi ha l'era, tota de pedra viva.

## Història

Antic mas que el trobem registrat entre els quinze masos que formaven part de las parròquia de Sant Bartomeu Sesgorgues abans de la pesta negra (1348). Al 1553, i dins la parròquia de Sant Vicenç Sarriera, hi trobem registrat un tal STEVE VILARET, possiblement es refereixi al Villaret de Baix, ja que uns anys més tard, al 1572, la parròquia de Sant Bartomeu rebrà el territori de diversos masos, entre els quals, l'únic que estava habitat era el Villaret de Baix. La casa no conserva cap dada constructiva que permeti datar les reformes del mas.

## Referències

* 1 2 3 «Villaret de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Virginia Lee Corbin

Virginia Lee Corbin (Prescott, 5 de desembre de 1910 - Chicago, 4 de juny de 1942) va ser una actriu estatunidenca de cinema mut.
Corbin va començar la seva carrera com a actriu infantil el 1916, coneguda amb el nom de Baby Virginia Corbin, i es va convertir en una flapper juvenil a la dècada del 1920. Va ser una de les moltes actrius de cinema mut que van deixar d'actuar a l'era del cinema sonor, i es va retirar de l'actuació a principis de la dècada del 1930.
Es va casar el 1929 amb Theodore Krol, un corredor de borsa de Chicago, i van tenir dos fills, Phillip i Robert. Es van divorciar el 1937 i poc després es va casar amb un altre corredor de borsa de Chicago, Charles Jacobson.
Va morir als 31 anys de tuberculosi.

## Filmografia seleccionada

* Let Katie Do It (1916) (paper no acreditat)
* Pidgin Island (1916)
* Aladdin and the Wonderful Lamp (1917)
* Vengeance of the Dead (1917)
* The Babes in the Woods (1917)
* Jack and the Beanstalk (1917)
* L'illa del tresor (Treasure Island) (1918)
* The White Dove (1920)
* Enemies of Children (1923)
* Wine of Youth (1924)
* The City That Never Sleeps (1924)
* Broken Laws (1924)
* The Chorus Lady (1924)
* The Cloud Rider (1925)
* Headlines (1925)
* North Star (1925)
* The Handsome Brute (1925)
* Hands Up! (1926)
* The Honeymoon Express (1926)
* The Whole Town's Talking (1926)
* The Perfect Sap (1927)
* Driven from Home (1927)
* Play Safe (1927)
* Bare Knees (1928)
* Jazzland (1928)
* The Head of the Family (1928)
* Footlights and Fools (1929)
* X Marks the Spot (1931)
* Shotgun Pass (1931)
* Aladdin and the Wonderful Lamp (1917), on apareix Virginia Lee Corbin interpretant la princesa Badr al-Budur.
* Anunci de la pel·lícula western estatunidenca Sandy Burke of the U-Bar-U (1919), amb Louis Bennison i Virginia Lee Corbin.

## Referències

* ↑ Billboard June 27, 1942
* ↑ Motion Picture Classic Vol. III No.7 (March 1917)
* ↑ Silents Are Golden website article (anglès)
* ↑ Lussier, T: "Silentera.com"

## Bibliografia

* Dye, David. Child and Youth Actors: Filmography of Their Entire Careers, 1914-1985. Jefferson, NC: McFarland & Co., p. 43.
# Veniukovo

Veniukovo (en rus: Венюково) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2018 tenia 334 habitants. Pertany al districte rural de Viàzemski.

## Referències

* ↑ Иванов В. Д., Сергеев О. И. «История Уссурийского казачьего войска до 1917 года». ИИАЭ ДВО РАН, Владивосток, 01-08-2000. [Consulta: 11 juliol 2015].
# Vetlanda

Vetlanda és una localitat de Suècia al comtat de Jönköping. L'any 2010 tenia 13.050 habitants.
Va obtenir el títol de ciutat el 1920.

## Referències

* ↑ «Tätorternas landareal, folkmängd och invånare per km² 2005 och 2010» (en swedish). Statistics Sweden, 14-12-2011. Arxivat de l'original el 10 gener 2012. [Consulta: 10 gener 2012].
# Vetiolki

Vetiolki (en rus: Ветёлки) és un poble (un khútor) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens rus del 2018 tenia 93 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrov Gai.

## Referències

* ↑ «Об образовании населенных пунктов в объединенном муниципальном образовании Александрово-Гайского района и о присвоении им наименований, Постановление Саратовской областной Думы от 13 ноября 2002 года №3-74». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 21 juliol 2019].
# Vox (lloc web)

Vox (del llatí «vox» "veu") és un lloc web estatunidenc de notícies i opinió, propietat de Vox Media. Va ser fundat l'abril de 2014 per Ezra Klein, Matt Yglesias i Melissa Bell, i destaca pel seu concepte de periodisme explicatiu. La presència mediàtica de Vox també inclou un canal de YouTube, diversos podcasts i un programa presentat a Netflix. Vox ha estat descrit com a esquerra del centre i progressista.
Segons els editors fundadors de Vox, el lloc web pretén explicar les notícies proporcionant informació contextual addicional que no es troba habitualment a les fonts de notícies tradicionals. Per reutilitzar el treball dels autors abans del rellançament el 2014, Vox crea "piles de targetes" de color groc canari brillant que proporcionen context i defineixen termes dins d'un article. Les targetes es mantenen perpètuament com una forma de "pàgina wiki escrita per una persona amb una mica d'actitud". A tall d'exemple, una targeta sobre el terme "intercanvi d'assegurances" es pot reutilitzar en històries sobre l'Obamacare.
Utilitza el sistema de gestió de continguts Chorus de Vox Media, que permet als periodistes crear fàcilment articles amb efectes visuals complexos i transicions, com ara fotos que canvien a mesura que el lector es desplaça cap avall a la pantalla. El públic objectiu de les propietats de Vox Media són les llars amb formació acadèmica, ingressos de sis xifres i un cap de casa de menor de 35 anys.
Vox's Future Perfect, un projecte d'informes que examina el món a través de la filantropia i l'altruisme eficaç, està finançat per la Fundació Rockefeller.
Vox va rebre 8,2 milions de visitants únics el juliol de 2014; a l'octubre de 2021, es va estimar que el nombre de lectors era de 19,7 milions de visitants.

## Referències

* ↑ «Why Do So Many Journalists Hate Vox?» (en anglès), 12-05-2014.
* ↑ Schmidt, Steffen W.; Shelley, Mack C.; Bardes, Barbara A. American Government and Politics Today, Brief (en anglès). Cengage Learning, 2018, p. 140. ISBN 978-1-337-67017-3.
* ↑ The Editorial Board «Bonfire of the Liberals» (en anglès). Wall Street Journal, 08-07-2020.
* ↑ ; Bell, Melissa; Yglesias, Matt«Nine questions about Vox» (en anglès), 09-03-2014.
* 1 2 3 4 «Vox Takes Melding of Journalism and Technology to a New Level» (en anglès), 06-04-2014. Arxivat de l'original el 6 maig 2015.
* ↑ Schwab, Tim. «Journalism's Gates keepers» (en anglès), 21-08-2020.
* ↑ Weigel, David «Here's What You Need to Know About Politico's Coverage of Vox, in Two Charts» (en anglès). , 23-08-2014.
* ↑ «vox.com Traffic Statistics» (en anglès).
# Waikane

Waikane és una població dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 726 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waikane tenia 726 habitants, 188 habitatges i 157 famílies. La densitat de població era de 41,08 habitants per km².
Dels 188 habitatges, en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys; en un 59,0% hi vivien parelles casades; en un 14,4%, dones solteres, i en un 16,5% no eren unitats familiars. En l'11,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 64 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34,1 anys. Per cada 100 dones hi havia 96,22 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,78 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.179$ i la renda mediana per família de 53.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.786 $ mentre que les dones 25.313 $. La renda per capita de la població era de 15.592 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Waikane». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Waikane». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Vicenç Renom i Costa

Vicenç Renom i Costa (Sabadell, 17 d'agost de 1881 - 28 de desembre de 1960) fou un arqueòleg català. Va descobrir les primeres troballes paleontològiques que es van fer a Sabadell. Era germà de l'arquitecte Josep Renom.

## Biografia

Llicenciat en Dret, va exercir de jutge municipal suplent, fiscal i procurador de la Cambra de la Propietat durant 34 anys. Va dedicar part de la seva vida a l'arqueologia. Participà en les primeres excavacions a la vil·la romana d'Arraona amb Joan Vila i Cinca, a la bòvila Madurell de Sant Quirze del Vallès, a la bòvila Padró de Ripollet, etc. Va ser ell qui va descobrir el mosaic del déu Neptú excavant al voltant de la Salut. Era amic i col·laborador dels mestres Josep Puig i Cadafalch, Pere Bosch Gimpera, Josep de Calassanç Serra i Ràfols i Almagro i Castillo. Va ser el primer director del Museu d'Història de Sabadell i director de la Fundació Bosch i Cardellach entre 1942 i 1945. Va ser soci actiu del Centre Excursionista Sabadell des del 1928 fins que es va morir. Va rebre la medalla de plata de la ciutat i la sala de prehistòria del Museu d'Història duu el seu nom.

## Referències

* 1 2 Lluís Fernàndez, Josep Ibars, Manuel Segura. 100 anys d'excursionisme a Sabadell, 1908-2008. Sabadell: Unió Excursionista de Sabadell, 2014, p. 138. ISBN 978-84-617-2503-8.
* 1 2 Rosell i Casablancas, Josep Butlletí del Centre Excursionista Sabadell, Gener-abril 1961.
* ↑ «Directors de la Fundació». Fundació Bosch i Cardellach. [Consulta: 12 febrer 2015].
# Vicenç Raventós i Arquer

Vicenç Raventós i Arquer (Poble Sec, Barcelona, 1931 - 27 de desembre de 2012) és un activista social català. Des de 1957 viu a Hostafrancs i participa activament en la vida del barri i treballà de mecànic, de xofer i taxista. El 1965 li fou diagnosticada esclerosi múltiple a l'Hospital de la Vall d'Hebron, on va prendre consciència de la importància del suport personal als afectats. El 1968 va començar a participar en diferents comissions promogudes pel que avui és l'Institut de Disminuïts: barreres arquitectòniques, transport, habitatge i salut.
Posteriorment, va començar a treballar en l'Associació Espanyola d'Esclerosi Múltiple, de la qual va ser delegat territorial a Catalunya. Així, es va dedicar de ple a donar suport als malalts, a informar els diagnosticats per primer cop, visitar personalment malalts en diferents institucions, rebre trucades telefòniques de persones soles, tot això sempre amb la paciència, la fermesa, el somriure i la simpatia que el caracteritzen i que en fan una persona entranyable.
El 1992 es va crear l'Associació Catalana Llar de l'Afectat d'Esclerosi Múltiple, de la qual va ocupar la presidència. Es tracta d'una entitat sense ànim de lucre, dirigida pels mateixos afectats, familiars i voluntaris, que ofereix tot un seguit de serveis per millorar la vida dels afectats. El 2001 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ «La Llar de l’Afectat de l’Esclerosi Múltiple homenatja al seu fundador». EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «Medalles d'Honor de Barcelona». Ajuntament de Barcelona, 2001. [Consulta: 1r gener 2021].