OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dia de l'Orgull Friqui

El dia de l'orgull friqui és una iniciativa popular que intenta reivindicar el dret a ser friqui de qualsevol persona que ho desitgi.
Va sorgir quan al web Univers Marvel, un usuari (sota el sobrenom de Buebo) discutí el fet que qualsevol friqui pogués o no denominar-se així; i el desig i el dret dels friquis i les activitats considerades friquis, com llegir còmics o jugar a rol, foren reconegudes per la societat i no menyspreades. Així, amb la creació d'aquest dia, els friquis desitgen demostrar que no són un grup minoritari. La tria de la data, el dia 25 de maig, es va fer perquè aquell dia, de 1977, es va celebrar l'estrena als EUA de la primera pel·lícula de La Guerra de les Galàxies. També es recorda a Douglas Adams, autor de la Guia de l'Autoestopista Galàctic, coincidint aquesta data amb el Dia de la tovallola. La celebració va arribar a l'Estat Espanyol, l'any 2006, iniciant-se a la ciutat de Barcelona el 2005. Des d'aleshores se celebra aquest dia fent trobades i altres activitats

## Temes relacionats

* Dia de la tovallola
* Triangle friqui de Barcelona

## Referències

* ↑ El Debat - El Dia de l'Orgull ‘Friki’ o Dia de la Tovallola, a #OrgulloFriki
* ↑ Alt1040 - Una reflexió per al dia de l'orgull friki (Cas)
* ↑ Dia de l'Orgull Friki 2005 a la Quimera
* ↑ Celebració del Dia de l'Orgull del 2011

## Enllaços externs

* Web catalana per la promoció del dia de l'orgull friki
* Segons el bloc "Què passa al carrer?" Arxivat 2007-01-10 a Wayback Machine.
* Segons el bloc de la Nuka
* Dia Orgullo Friki segons Alvarez Perea Arxivat 2007-04-04 a Wayback Machine. (castellà)
* Dia Orgullo Friki segons Ozú Arxivat 2007-04-06 a Wayback Machine. (castellà)
# El cas Fritz Bauer

El cas Fritz Bauer (títol original: Der Staat gegen Fritz Bauer) és una pel·lícula dramàtica alemanya dirigida per Lars Kraume, estrenada l'any 2015. El 2015 rebé el Premi del Públic al Festival de Locarno i 6 Premis del cinema alemany, incloent-hi pel·lícula i director, i 9 nominacions. Ha estat doblada en català.

## Argument

El xofer de Fritz Bauer troba el seu patró sense coneixement. El film conta la història real d'un fiscal alemany de confessió jueva que va perseguir criminals nazis i afavorir la captura d'Adolf Eichmann. Descriu també la repressió de la prostitució homosexual a Alemanya, en els anys 50 i 60, mentre la legislació nazi en contra dels homosexuals no és abolida.

## Repartiment

* Burghart Klaussner: Fritz Bauer
* Ronald Zehrfeld: Karl Angermann
* Lilith Stangenberg: Victoria
* Jorg Schuttauf: Paul Gebhardt
* Sebastian Blomberg: Ulrich Kreidler
* Michael Schenk: Adolf Eichmann
* Rüdiger Klink: Heinz Mahler
* Laura Tonke: Fräulein Schütt
* Götz Schubert: Georg August Zinn
* Paulus Manker: Friedrich Morlach
* Robert Atzorn: el pare de Charlotte
* Dani Levy: Chaim Cohn
* Tilo Werner: Isser Harel

## Crítica

* "Es deixa portar perillosament pel tòpic formal (fotografia de tons ocres, banda sonora amb percussió i trompeta, típica del cinema polític), i es veu empetitida per una trama paral·lela."
* "La seva indagació és una bona trama d'espies en clau realista, sense les descàrregues de revenja justiciera que hom podria esperar seguint l'enfocament de gènere americà (...)
* "Un rígid thriller històric que dramatitza els obstacles amb què el tenaç fiscal general de l'estat Bauer es va enfrontar en la seva persecució dels arquitectes d'Auschwitz mentre el govern alemany de postguerra encara estava infestat amb els mateixos polítics que havien estat sota el poder de Hitler."
* "[La pel·lícula] falla quan vol provar de donar vida a les profuses i complexes dades que van portar a la detenció (o més aviat, segrest) d'Eichmann. Però el que és molt pitjor és (...) una subtrama gens convincent sobre la presumpta homosexualitat del fiscal"

## Referències

* ↑ «El cas Fritz Bauer». esadir.cat.
* ↑ «Treasonous Play for Justice in ‘The People vs. Fritz Bauer’». The New York Times.
* ↑ Ocaña, Javier «Los vínculos nazis». El país.
* ↑ Martínez, Beatriz «Para estudiosos de la memoria histórica». Fotogramas.
* ↑ Debruge, Peter «The People vs. Fritz Bauer». Variety.
* ↑ van Hoeij, Boyd «The People vs. Fritz Bauer». The Hollywood Reporter.
# Woodville (Alabama)

Woodville, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 761 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woodville tenia 761 habitants, 301 habitatges, i 232 famílies La densitat de població era de 43,9 habitants/km².
Dels 301 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,5% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 87 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.000 $ i la renda mediana per família de 37.426 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.946 $ mentre que les dones 17.292 $. La renda per capita de la població era de 15.796 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woodville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woodville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Collera

La collera és un collar de cuiro farcit de palla o de crin que hom posa al coll d'un animal de tir (cavall, bou, ase, gos…) per tirar d'una càrrega, recolzat a la seva espatlla. Té fixades dues barres o costelles de fusta unides per baix amb tira de pell enrotllada, dues baules de les regnes, la trava, i una corretja per dalt. En reduir considerablement la pressió sobre el coll, va ser una millora del seu predecessor, el jou o collaret, que podia dificultar la respiració.
Des de l'inici del segle XX es va situar, sota la influència de l'obra de Richard Lefebvre des Noëttes la invenció de la collera «moderna» al voltant de l'any 1000. Segons la seva teoria molt seductora, l'abundància de mà d'obra a bon preu (esclaus) hauria frenat el progrés tècnic a l'època romana. La suposada invenció medieval de la collera, juntament amb l'arada asimètrica haurien capgirat l'agricultura. Investigacions recents van provar que aquesta teoria, encara popular, fou errònia. S'han posat en relleu la qualitat dels cotxes antics i de l'aparellament dels animals.
L'aparició de la collera sembla haver anat canviant progressivament del nord-oest de l'Imperi Romà a partir del tercer i quart segle després de Crist.

## Fabricació

La fabricació de les colleres i els guarniments corresponents era responsabilitat i privilegi dels basters.
Els basters de Barcelona s'acollien a la confraria dels esteves. Els anys 1445-1452, hi havia seixanta-tres menestrals en aquest gremi, alguns dels quals eren basters, mandreters, pintors, batifullers o il·luminadors.

## Referències

* ↑ DCVB:Guarniment.
* ↑ «Collera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «collera». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Consell d'Eivissa. [Consulta: 16 març 2017].
* ↑ collera a Optimot
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «collera». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Lefebvre des Noëttes, Richard. La force motrice à travers les âges. Nancy, Paris, Strasbourg,: Berger-Levrault, 1924, p. 138.
* ↑ Amouretti, Marie-Claire «L'attelage dans l'Antiquité. Le prestige d'une erreur scientifique» (en francès). Annales. Économies, Sociétés, Civilisations, 46, 1991, pàg. 219-323.
* ↑ De Roek, Annelies. Goederentransport over de wegen van Romeins Italië. Het gebruik van kar en dier door de Romeinen (en neerlandès). Gant: Universitat de Gant, 2009, p. 23-24. (traducció del títol: El transport de mercaderies a les vies romanes a Itàlia: l'ús del carro i els animals de tir pels romans)
* ↑ Molin, Michel «Quelques considérations sur le chariot des vendanges de Langres (Haute-Marne)]» (en francès). Gallia, 42, 1, 1984, pàg. 97-114.
* ↑ Amouretti, 1991, p. 226.
* ↑ Casadesús, Meritxell; Celma, Nèlida; Esteve, Y.; Serrano, Y. «Les eines del baster». Finestrelles, 1992, pàg. 113–130. ISSN: 2385-3670.
* ↑ Bolòs i Masclans, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval, segles VI-XV. 1. ed. Barcelona: Edicions 62, 2000, p. 130. ISBN 84-297-4706-0.
Viccionari
# Matra Timba

Matra Timba fou un estat tributari protegit al prant de Jhalawar a l'agència de Kathiawar, presidència de Bombai. Estava format per un sol poble amb dos tributaris separats. La població el 1881 era de 433 habitants i la superfície de 16 km². Els ingressos estimats el 1881 eren de 120 lliures i pagava un tribut de 26 lliures al govern britànic i 7,4 al nawab de Junagarh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Senyor Pimpam

El Senyor Pimpam és un personatge de ficció, amic de l'Espinet a la versió espanyola de Barri Sèsam, emesa per TVE durant els anys vuitanta, en la qual era interpretat per l'actor Alfonso Vallejo.
Era el personatge viatger de la sèrie. Afirmava que era amic del maharajà de Kapurthala, amb el qual emprenia aventures arreu del món, que exposava posteriorment en el barri de manera educativa.
L'espècie a la qual pertany el Senyor Pimpam és desconeguda. Hi ha qui diu que és una òliba, d'altres diuen que és un os o un mussol. En el programa no es va aclarir mai i el personatge no hi dona cap pista.

## Nom en català

El 1996, TVE va emetre per al Principat, doblats al català, els programes de la versió espanyola de Barri Sèsam. En la versió catalana, el personatge, anomenat originalment Don Pimpón, va ser batejat com a Senyor Pimpam.

## Referències

* ↑ Barrio Sésamo Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine. IMDB.

## Enllaços externs

* Episodi en català de Barri Sèsam. Arxiu TVE Catalunya.
# Dia de la Cançó Criolla

El Dia de la Cançó Criolla és una festivitat peruana que es realitza el 31 d'octubre de cada any. Va ser establerta el 19 d'octubre de 1944 pel president d'aquest país, Manuel Carlos Prado i Ugarteche, mitjançant resolució suprema. És un reconeixement polític sorgit com una reacció al moviment indigenista de l'època, la prèdica mariateguista i l'enorme migració de pobladors dels Andes a la capital. Aquesta festivitat és també representada en els col·legis sigui amb una cançó, imitació, ball o tocar algun instrument referent al tema.

## Referències

* ↑ Carrera Sánchez, Juan Alfonso. «El Gestor del día de la Canción Criolla?». Arxivat de l'original el 2011-10-17. [Consulta: 31 octubre 2011].
* ↑ Lo criollo en el Perú republicano - Luis Gomez Acuña http://revistas.pucp.edu.pe/index.php/historica/article/view/56/57
# Apli Paper

Apli Paper es una companyia espanyola fundada l'any 1932 que es dedica a la fabricació d'etiquetes autoadhesives, així com altres articles de papereria i oficina.

## Història

APLI es va fundar el 1932 produint productes de papereria. El 1944 es va constituir com a Societat Anònima amb el nom de Compañia: Aplicaciones para Oficina, "Caposa". El negoci es va iniciar amb la fabricació de volanderes de paper, més conegudes com a Caposas, devent el seu nom al de la companyia, que es feien servir en les oficines i escoles. L'any 1958 es van començar a fabricar i l'empresa es va especialitzar en la fabricació d'etiquetes adhesives.
El 1968 es constitueix la marca APLI i aquell mateix any es fabriquen etiquetes per a ordinador. Pocs anys més tard, l'any 1971, es fabriquen les etiquetes de mida full DIN-A4 per a ser utilitzades en les impresores, coincidint amb la creació de les primeres impresores de color i de les impressores làser. El 1996, APLI s'engloba dintre del holding grup CAPOSA INVESTMENTS S.A. Al 2003 va començar a fabricar també notes adhesives, cintes adhesives, clips i altre material d'oficina. Al llarg dels últims anys APLI ha ofert també joguines i materials per a treballs manuals. El 2018 compra l'empresa MiquelRius, inmersa en concurs d'acreditors.
Té diversos centres de producció i filials arreu del món.

## Productes

APLI ofereix una gama de productes d'etiquetes autoadhesives i altre material de papereria per a la oficina, comerç i escola. Els productes estan enfocats tant per a ús professional com per a ús privat. També ofereix joguines educatives per a escoles i per a l'ús privat.

## Referències

* ↑ Kumar, Nirmalya. Private Label Strategy: How to Meet the Store Brand Challenge, p. 139-140 [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ Ubieto Mora, Ricardo. Memoria sobre el proyecto de fundación y establecimiento de una empresa dedicada a la fabricación de objetos de papelería : CAPOSA, 1965 [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ «Apli Paper potencia su presencia internacional». 01/03/1998, 01-03-1998 [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Historia y Evolución de la Impresora». [Consulta: 17 octubre 2018].
* ↑ «Caposa destina cinco millones a construir una fábrica». Cinco Días, 15-05-2002 [Consulta: 17 octubre 2018].
* ↑ Torrejón, Manel «Vestir productos de etiqueta» (en esp). La Vanguardia, 12-11-2001 [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ Baratech, Feliciano «Periscopio Empresarial». La Vanguardia, 20-09-1999 [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ «Bloomberg». [Consulta: 26 octubre 2018].
* ↑ Lalo, Agustina «MiquelRius aprueba el convenio de acreedores y su venta a APLI PAPER.». 20/07/2018, 20-07-2018 [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «El grupo Caposa, fabricante de adhesivos, compra la división de papelería de la francesa Agipa». Europapress, 20-10-2003 [Consulta: 20 setembre 2018].
* ↑ Pavón, Manuel. «Al asalto del mercado ruso». laempresafamiliar. [Consulta: 21 setembre 2018].
* ↑ Serrano, Patricia «Apli compra la empresa belga Alfac Decadry». La Vanguardia, 14-05-2008 [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ Roig, Salvador. El emprendedor innovador y la creación de empresas de I+D+I, p. 832 [Consulta: 5 octubre 2018].
# Beveuge

Beveuge és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 94 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beveuge era de 94 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. 42 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 40 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beveuge el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 12 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 61 persones, 43 eren actives i 18 eren inactives. De les 43 persones actives 40 estaven ocupades (24 homes i 16 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 18 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Beveuge hi havia 13 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 459 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beveuge a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beveuge a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Falkland

«Falkland» té aquests significats:
* Falkland (Carolina del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord
* Canal Falkland, estret que separa les dues illes grans de l'arxipèlag de les Malvines
* East Falkland, illa més gran de l'arxipèlag de les illes Malvines a l'Atlàntic sud
* Guerra de les Falkland, enfrontament del 1982 entre el Regne Unit i Argentina per a recuperar
* illes Falkland, arxipèlag al sud de l'oceà Atlàntic
* West Falkland, illa de l'arxipèlag de les illes Malvines
# Cohesor

Un cohesor és un dispositiu que permet la detecció d'ones de ràdio i que es va usar en els primers anys de la telegrafia sense fils.

## Descripció

Inventat pel científic francès Édouard Branly, el cohesor consisteix en un tub cilíndric aïllant, normalment de vidre, amb les seves dues bases cobertes interiorment per sengles conductors units a dos elèctrodes externs. El tub s'omple de llimadures metàl·liques que queden pressionades dins d'ell.

## Funcionament

El contacte amb l'aire oxida superficialment les llimadures del cohesor, fet que els aïlla elèctricament els uns dels altres. La capa d'òxid té un efecte similar al d'un díode. Quan un corrent de radiofreqüència amb intensitat suficient travessa el cohesor, es produeixen petits arcs entre les llimadures, que les solden, formant un camí de baixa resistència entre els seus dos elèctrodes. És a dir, davant d'un pols de radiofreqüència, el cohesor passa a un estat de baixa resistència, en principi permanent.
Perquè el cohesor pugui detectar el següent pols, ha de passar al seu estat d'alta impedància, la qual cosa s'aconsegueix colpejant-lo, per trencar les microsoldadures formades entre les llimadures

## Utilització

El cohesor s'intercalava entre l'antena ressonant i un relé, de manera que un pols de radiofreqüència accionava el relé. Al seu torn, el relé colpejava el cohesor per deixar-lo en condicions de detectar el següent pols. Un circuit secundari, alimentat per una pila i controlat pel relé, permetia tenir polsos de potència suficient per a un brunzidor.
Tanmateix, el dispositiu tenia un inconvenient. Tan aviat com rebia un senyal de radiofreqüència, les llimadures s'unien i ja no era possible detectar un següent senyal. Per resoldre el problema, s'utilitzava un martell per donar petits cops al tub, per tal que les llimadures se separessin, i permetessin la detecció d'un nou senyal.
Per aquests inconvenients, el cohesor es va tornar ràpidament obsolet, i fou substituït pel "detector de galena" (Marconi i Braun) (base de l'antiga ràdio de galena) i després per la vàlvula termoiònica (de Lee De Forest).

## Referències

* ↑ «Cohesor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Radioafició
* Ràdio de galena
* Díode
# Seattle Kraken

El Seattle Kraken és un futur equip professional d'hoquei sobre gel de Seattle (Washington, Estats Units). Jugarà a la National Hockey League a la Divisió Pacifia de la Conferència Oest. Competirà a partir de la temporada 2021–22. L'equip tindrà la seu a la Climate Pledge Arena amb 17.400 espectadors.
El Kraken és el primer equip d'expansió de l'NHL des de 2017 amb els Vegas Golden Knights.

## Referències

* ↑ Condor, Bob. «Say It with Us: Release the Kraken». NHL. [Consulta: 25 juliol 2020].
* ↑ Eide, Andrew. «Seattle NHL expansion team working hard on rebuilding arena». NHL. [Consulta: 25 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Seattle Kraken - Lloc web oficial
# Danyon Loader

Danyon Loader (Timaru, Nova Zelanda, 21 d'abril de 1975) és un nedador ja retirat, especialista en les proves de crol i papallona. Loader va viure el període més fructífer de la seva carrera esportiva a la primera meitat de la dècada dels 90 del segle xx, fins que el 1996 va esdevenir als Jocs d'Atlanta en el primer nedador neozelandés campió olímpic. Després de retirar-se i romandre uns anys apartat del món natació, Loader va esdevenir preparador de joves esportistes.
# El poder d'un déu

El poder d'un déu (títols originals: Es ist nicht leicht ein Gott zu sein (en alemany), Un dieu rebelle (en francès)) és una pel·lícula, estrenada l'any 1989, dirigida per Peter Fleischmann gràcies a una coproducció germano-franco-soviètica, adaptació d'una novel·la de ciència-ficció dels germans Strougatski, És difícil ser un déu. Ha estat doblada al català. Posteriorment es va rodar És difícil ser un déu, pel·lícula de Alexeï Guerman de 2013 treta de l'obra del mateix nom.

## Argument

En un futur on els terrícoles han aconseguit finalment dominar les seves emocions, un equip d'investigadors és enviat a l'observació d'una civilització humana descoberta en un altre planeta, els costums dels quals, i la seva tecnologia han quedat als estadis més bàrbars. L'un dels observadors acabarà per prendre part contra la regla la més elemental, la de no-ingerència, per lluitar contra el règim de terror dels obscurantistes.

## Llocs de rodatge

Rodada a Isfara, al Tadjikistan, al peu de muntanyes vermelles i negres amagades entre les fronteres xinesa i afganesa.

## Repartiment

* Edward Zentara: Don Rumata de Astar/Alan
* Aleksandre Filippenko: Reba
* Hugues Quester: Suren
* Anne Gautier: Kyra
* Christine Kaufmann: Okana
* Andrei Boltnev: Budach
* Pierre Clémenti: King
* Mikhail Glouzski: Hauk
* Elgudzha Burduli: Baró Pampa
* Birgit Doll: Anka
* Werner Herzog: Mita/Richard
* Regimantas Adomaitis: Wieland
* Werner Hess
* Thomas Schücke: John
* Lev Perfilov: Budach Impersonator
* Aleksandr Boltnev
* Gayle Hunnicutt
* Arnis Līcītis: Don Ripat

## Referències

* ↑ «El poder d'un déu». esadir.cat.
* ↑ «Un dieu rebelle». Allociné.