OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Le Myésier

Thomas Le Myésier (? – Arràs, 11 de setembre de 1336) fou un deixeble de Ramon Llull que va fer una recopilació de les obres del seu mestre, l'Electorium, a part de coordinar la creació del resum amb miniatures de la vida de Llull, el Breviculum.
Le Myésier era un estudiant de la Universitat de París, on va estudiar medicina i teologia, si bé no va acabar aquests últims estudis. Va ser metge de la comtessa Mafalda d'Artois entre 1310 i 1329. Le Myésier va conèixer i esdevenir deixeble de Llull durant la primera estada de l'últim a París. Abans de la segona estada del seu mestre, havia esdevingut canonge d'Arràs, on vivia. Allà envià una cinquantena de cartes a Llull, Quaestiones, on demanava qüestions a Llull per comprovar la veracitat de l'art lul·liana.
L'Electorium magnum, un còdex d'uns 590 fulls escrit el 1325, es troba actualment a la Biblioteca Nacional de París, mentre que el Breviculum es conserva a la Badische Landesbibliothek de Karlsruhe.

## Referències

* 1 2 3 Villalba Varneda, Pere. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona. Ramon Llull: Escriptor i filòsof de l'acció, 2015. ISBN 8449051649 [Consulta: 1r maig 2016].
* 1 2 «Thomas Le Myésier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Hillgarth, J. M; Alberni, Anna. L'Abadia de Montserrat. Ramon Llull i el naixement del lul·lisme, 1998. ISBN 847826986X [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ Báez Rubí, Linda. UNAM. Mnemosine novohispánica: retórica e imágenes en el siglo XVI, 2005. ISBN 9703215548 [Consulta: 1r maig 2016].
# Teoria de la invasió ària

La teoria de la invasió ària sosté que un poble de cavallers i guerrers nòmades indoeuropeus, coneguda com el nom d'"aris" i originària de l'Iran, hagués conegut una gran explosió demogràfica i militar entre els s. XVII i XVI abans de Crist, per la qual van decidir envair el subcontinent indi i Europa. Aquesta teoria és l'una de les hipòtesis existents per explicar la decadència de la civilització de la Vall de l'Indus, però també l'origen de les llengües indoeuropees del continent euroasiàtic.

## Orígens i formulació

La teoria fou proposada per primer cop per l'abat Jean-Antoine Dubois, indianista francès, i desenvolupada pel indianista germanobritànic Max Müller durant el segle xix. Té per objectiu explicar l'esquema que va portar a la dispersió de les llengües indeoeuropees al continent euroasiàtic.

## Postulats de base

Els especialistes descriuen l'arribada cap al -1800 de pobles, dels quals no en tenim molta informació, que haurien penetrat pel riu de l'Indus. Aquests pobles eren nòmades agricultors que es desplaçaven amb carrosses de cavalls i que tenien un bon coneixement del ferro. Provenien, segons que n'argumenten els especialistes en qüestió, de l'Àsia central i parlaven llengües properes a l'iranià antic. Els mateixos parteixen de la denominació "aris" per designar una ètnia particular amb religió pròpia i que posteriorment serà codificada i coneguda com a Vedes.

## Contestació de la teoria

En l'actualitat aquesta teoria troba els seus detractors. La pràctica totalitat de la comunitat científica ja no utilitza l'expressió "invasió ària" i prefereix "migracions indoiranianes" o "migracions indoàries" per descriure el moviment migratori de pobles que es van instal·lar a la Vall de l'Indus cap al -1800. De fet, el terme "arya" ja no es considera com a designació per a un poble, però sí un mot sànscrit que voldria dir "fidel, noble" (com és el cas pel significat del mot celta). És a dir, actualment no s'associa a una ètnia, però sí a un conjunt de llengües. Tanmateix, la teoria de la invasió ària no s'ha abandonat totalment i segueix sent objecte de controvèrsia, encara que pràcticament només en el camp mediàtic i polític.

## Referències

* ↑ http://www.cairn.info/revue-annales-2003-4-page-781.htm
* ↑ http://www.la-nrh.fr/2012/12/michel-angot-linde-une-civilisation-ignoree/
# Timex Sinclair 1000

Timex Sinclair 1000 és la variant americana de l'ordinador ZX81 fabricat per Timex Sinclair. A diferència del ZX81 estava equipat amb 2 KiB de memòria RAM i un modulador de TV NTSC. La principal diferència visible era el logotip de Timex Sinclair en lloc del logotip ZX81, apart d'aixó, els equips eren visualment idèntics. Els primers equips Timex Sinclair 1000 contenien la placa d'un equip ZX81. Aquestes versions tenien només 1 KiB de RAM. Més tard va sortir al mercat el Timex Sinclair 1500, en competència directa amb el Timex Sinclair 1000 amb 16 KiB de memòria integrant en el conjunt un teclat de goma. A Portugal es va fabricar l'ordinador Timex Sinclair 1000P amb una variant respecte a l'original, un modulador per a l'estàndard PAL.
Tot l'equip només tenia 4 circuits integrats, però tenia un problema: els defectes de fabricació, segons les estadístiques s'espatllava un de cada tres equips.
La memòria original podia ser ampliada mitjançant el mòdul de memòriaː Timex Sinclair 1016 de 16 KiB, obtenint un total de 18 KiB. Després de sortir el model Timex Sinclair 1500, se li va canviar la interfície d'ampliació de memòria per la del Timex Sinclair 1510, que permetia la utilització d'una memòria de cartutx diferent.
Per al Timex Sinclair 1000 es van fabricar dos perifèricsː el cassette Timex Sinclair 2020 i la impressora Timex Sinclair 2040.

## Maquinari

* Processador: Z80
* RAM: 2 KiB
* ROM: 8 KiB

## Referències

* ↑ Sinclair Hardware Fact Sheet, version 1.2 na World of Spectrum
* ↑ Timex Sinclair 1000 na brtb.com
* ↑ Sinclair ZX81 & Timex/Sinclair-1000 na ganjatron.net
* ↑ Timex Sinclair 1000 oldcomputers.net
* ↑ TS 1000 na Planet Sinclair
* ↑ Timex Sinclair 16k Ram Module - 1016 Arxivat 2015-05-08 a Wayback Machine. na geekvintage.com
* ↑ 1510 Command Cartridge Player na wos.meulie.net
* ↑ Timex/Sinclair 1000 na larwe.com

## Enllaços externs

* 1982: Timex Sinclair Computer
* Timex Sinclair 1000
# Timex Group USA

Timex Group USA, Inc. (anteriorment conegut com a Timex Corporation), és una subsidiària de Timex Group B.V. amb seu a Middlebury, Connecticut, EUA. L'empresa és la successora de la Waterbury Clock Company, fundada el 1854 a prop de Waterbury, Connecticut.

## Referències

* 1 2 «Timex Group USA, Inc.» (en anglès). Bloomberg. [Consulta: 4 febrer 2012].
* 1 2 «Timex Group USA, Inc.» (en anglès). Hoovers. [Consulta: 4 febrer 2012].

## Vegeu també

* Timex Sinclair

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* Botiga en línia Timex (anglès)
# Castell de Rodors

El castell de Rodors era un castell romànic situat a Rodors en el terme municipal de Moià (Moianès). Només queden restes d'alguns murs.
Està situat en un turonet al nord-oest del terme moianès. És a la dreta de la riera de Malrubí, a llevant de la masia de Casamitjana i al sud-est de l'església de Sant Feliu de Rodors.

## Història

Està documentat el "castro Rossedores" en diversos pergamins del segle x. Es tracta d'un castell anterior a la presa de Barcelona per Almansor. Després va passar a domini reial. El 1105 consta que era en mans de la família Montcada, la qual el tenia infeudat a la família Talamanca. Al segle xiv el seu domini va recaure sobre els vescomtes de Castellbò. El 1381 serien la família Planelles qui obtindrien el seu domini fins al segle xvii. Durant tot aquest temps va ser utilitzat com a edifici de defensa del terme de Rodors. En alliberar-se del domini dels Planelles va formar un terme autònom governat pel sotsveguer del Moianès. El 1845, juntament amb el terme de Ferrerons, es va fusionar amb Moià. Fins als volts del 1960 va subsistir com a masia. En aquell any fou venut i les seves pedres aprofitades per a noves construccions.
El castell de Rodors fou del tot arrasat d'ençà la seva destrucció parcial, a ran del decret de destrucció de fortificacions catalanes signat per Felip V en aplicació de les mesures de represàlia contra els catalans per llur actitud contrària al rei borbó durant la Guerra de Successió.
En l'actualitat es reconeix la plataforma on era el castell, així com algunes restes constructives en el seu sòl.

## Referències

* ↑ «Castell de Rodors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].

## Bibliografia

* CATALÀ i ROCA, Pere; PLANELLA I RIERA, Josep Mª. "Castells de Moià, Clarà, Rodors i Nou de Moià". A: Els Castells catalans, vol. V. Barcelona: Rafael Dalmau Editor, 1997 (2a edició). ISBN 84-232-0335-2, pàgs. 667-681.
# Sklabiná

Sklabiná és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1330.
# Veni, Sancte Spiritus

La seqüència gregoriana de Pentecosta Veni Sancte Spiritus és un poema en llatí, amb el qual l'Església catòlica demana la seva assistència a l'Esperit Sant.
Recorda la primera vinguda de l'Esperit Sant sobre els Apòstols a la Pentecosta, narrada al capítol 2 dels Fets dels Apòstols.
El text s'atribueix a Stephen Langton (al voltant de 1150-1228), Arquebisbe de Canterbury, encara que també van ser considerats els seus autors tant el rei de França, Robert II el Piadós (970-1031) com el papa Innocenci III (1160-1216). Veni Sancte Spiritus és una de les cinc seqüències que es van mantenir després de la reforma litúrgica realitzada pel Concili de Trento.

## Text

| Text llatí | Traducció català |
| Veni, Sancte Spiritus, Et emitte caelitus Lucis tuae radium. Veni, pater pauperum, Veni, dator munerum, Veni, lumen cordium. Consolator optime, Dulcis hospes animae, Dulce refrigerium. In labore requies, In aestu temperies, In fletu solacium. O lux beatissima, Reple cordis intima Tuorum fidelium. Sine tuo numine Nihil est in homine, Nihil est innoxium. Lava quod est sordidum, Riga quod est aridum, Sana quod est saucium. Flecte quod est rigidum, Fove quod est frigidum, Rege quod est devium. Da tuis fidelibus In te confidentibus Sacrum septenarium. Da virtutis meritum, Da salutis exitum, Da perenne gaudium. Amen. Alleluja. | Veniu, oh Esperit Sant, des del cel al nostre pit amb un raig de llum divina. Pare dels pobres, veniu, deu-nos els dons que teniu, oh Sol que el cor il·lumina. Vós sou el consolador, de l'ànima Habitador, i dolcíssim refrigeri. En els treballs sou confort, en les penes sou conhort, en la calor sou temperi. Oh divina Claredat, visiteu la intimitat del cor que ja us ansia. Res tindrà l'home si vós no li deu vostre socors divinal, que bé li sia. Tot el que no és net renteu; tot el que ja és sec regueu; cureu tota malaltia. Tot l'indòmit endolciu; tot el fred encalentiu; regiu el qui s'esgarria. Deu als fidels confiats dels vostres dons esperats la sacrosanta Setena; el mèrit de la virtut, el camí de la salut, la joia immortal i plena. Amén. Al·leluia. |

## Referències

* ↑ «Conferencia Episcopal Española». Arxivat de l'original el 2010-04-01. [Consulta: 1r desembre 2007].

## Enllaços externs

* Partitura amb gregorià Arxivat 2012-09-12 a Wayback Machine.
# Seqüència Planificació - Execució - Avaluació - Actuació

El cicle Planificació - Execució - Avaluació - Actuació o seqüència Planificació - Execució - Avaluació - Actuació (en anglès, PDCA, de Plan-Do-Check-Act) és una seqüència cíclica d'actuacions que es fan al llarg del cicle de vida d'un servei o producte per a planificar la seva qualitat, en particular a la millora contínua.

## Etapes

Com el seu nom indica, consisteix a quatre etapes que cal fer de manera successiva i en un cert ordre, de manera que cadascuna d'elles té una anterior i una posterior. Aquest cicle no s'acaba sinó que cal seguir-lo indefinidament. Les actuacions són les següentes:
* P (de Plan, Planificació): Inclou, entre altres activitats, la definició d'objectius i de mesures per a assolir-los, la definició i assignació de persones responsables, i la definició dels medis, recursos econòmics i materials necessaris.
* D (de Do, Execució): És posar en pràctica allò escollit a P. Inclou la formació, educació i entrenament del personal escollit en P.
* C (de Check, Avaluació): Comparació, anàlisi i avaluació dels resultats reals obtinguts a D amb els esperats a P. cal insistir que els resultats finals no són suficients i que s'han de comparar les dades que calguin a cada una de les etapes, moviments i a cada un dels elements definits en P, que han d'aportar tota la informació necessària.
* A (d' Act, Actuació): Si els elements definits a P no són prou bons o són insuficients, caldrà modificar-los per a la propera vegada. La fase d'actuació és necessària per a corregir els aspectes negatius obtinguts a C i pot implicar la modificació de P. En qualsevol cas, el que s'hagi après a A s'ha d'utilitzar amb les conclusions i informacions prèvies que ja teníem, per a començar de bell nou, a continuació, un P, i renovar així el cicle. És molt important no aturar-se a A ni quedar-se amb l'antic P, sinó començar veritablement un nou cicle constantment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Métodos estadísticos. Control y mejora de la calidad. Volum I, pàg.20. Albert Prat Bartés, Xavier Tort-Martorell Llobés, Pere Grima Cintas, Lourdes Pozueta Fernández. Edicions Universitat Politècnica de Catalunya, 1997. ISBN 84-8301-222-7
# Saturn (família de coets)

La família de coets Saturn és una família de coets estatunidencs desenvolupats per la NASA a la dècada del 1960 en el marc del seu programa Apollo. Inclou el coet Saturn V, dissenyat per llançar les expedicions lunars i capaç de posar gairebé 120 tones en una òrbita baixa, així com els coets Saturn I i Saturn IB, que permeteren desenvolupar el coet gegantí pas per pas.
Els primers estudis sobre un programa de vehicle de llançament pesant estatunidenc començaren el 1957 al si d'un equip d'enginyers encapçalat per Wernher von Braun, que en aquell temps treballava per l'exèrcit nord-amèrica. El llançament del programa lunar Apollo requerí un vehicle de llançament pesant i conduí a la creació de la família de coets Saturn. El disseny i desenvolupament d'aquests coets foren encarregats al Centre de Vol Espacial Marshall, dirigit per von Braun. Els coets Saturn foren llançats 32 vegades amb un sol fracàs. El coet més potent de la família, el Saturn V, fou llançat 13 vegades entre el 1967 i el 1973.
# Wilhelm Magnus

Wilhelm Magnus (alemany: Hans Heinrich Wilhelm Magnus) (Berlín, 5 de febrer de 1907 - Nova York, 15 d'octubre de 1990) va ser un matemàtic alemany emigrat als Estats Units.
Magnus va acabar els estudis secundaris el 1925 a Tubinga i aquest mateix any va començar estudis universitaris de física a la universitat de Tübingen. Aviat va veure que tenia més interés per les matemàtiques que per la física i, l'any següent, es va matricular a la universitat de Frankfurt en la qual va obtenir el doctorat el 1931 sota la direcció de Max Dehn. Després de ser assistent a la universitat de Göttingen un curs, va ser assignat a la universitat de Frankfurt, on va estar entre 1933 i 1938. El 1939 va ser destinat a la universitat de Königsberg, però el seu rebuig d'ingressar al partit nazi va fer que no obtingués cap plaça docent durant la Segona Guerra Mundial, havent de treballar per a la industria privada o pels organismes científics militars. Acabada la guerra va ser professor breument a Göttingen i a Königsberg i el 1948 va emigrar als Estats Units per participar al projecte editorial Bateman, mentre era professor auxiliar a Caltech. El 1950 va ser nomenat professor de l'Institut Courant de Ciències Matemàtiques de la universitat de Nova York en el qual va romandre fins al 1973. Els cinc anys següents encara va ser professor a la universitat politècnica de Nova York. Va morir el 1990 a l'estat de Nova York.
Va publicar vuit llibres i una cinquantena d'articles científics en els camps de la teoria de grups, àlgebres de Lie, equacions diferencials i funcions especials.

## Referències

* ↑ Chang, 2011, p. 54.
* ↑ Abikoff, Birman i Kuiken, 1994, p. ix.
* ↑ Abikoff, Birman i Kuiken, 1994, p. 29 i ss.
* ↑ Shenitzer, 1995, p. 63.
* ↑ Baumslag, Grigorchuk i Miller III, 2010, p. 605.

## Bibliografia

* Abikoff, William; Birman, Joan S.; Kuiken, Kathryn. The Mathematical Legacy of Wilhelm Magnus: Groups, Geometry and Special Functions (en anglès). American Mathematical Society, 1994. ISBN 0-8218-5156-X.
* Baumslag, Gilbert; Grigorchuk, Rostoslav; Miller III, Charles F. «Remembering Wilhelm Magnus» (en anglès). Groups, Geometry, and Dynamics, Vol. 4, Num. 4, 2010, pàg. 605. Arxivat de l'original el 2021-12-27. DOI: 10.4171/GGD/97. ISSN: 1661-7207 [Consulta: 27 desembre 2021].
* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific Publishing, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Shenitzer, Abe «In memory of my friend Wilhelm Magnus» (en anglès). The Mathematical Intelligencer, Vol. 17, Num. 2, 1995, pàg. 63-64. DOI: 10.1007/BF03024902. ISSN: 0343-6993.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Wilhelm Magnus» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Sext Empíric

Sext Empíric va ser un metge i filòsof en el segle ii. Va escriure diverses obres en grec antic.

## Vida

El poc que se sap de la seva vida és per Diògenes Laerci. Segons ell, Sext Empiríc va editar els seus textos entre 180 i 200 dC; de les seves pròpies paraules, es dedueix que havia estat a Alexandria i a Atenes.

## Obres

Sext Empíric és l'últim membre d'una escola escèptica, iniciada per Pirró d'Elis, que ens n'ha deixat escrits. En total, ens queden tres textos seus:
* Πυρρωνείαι ὑποτυπώσεις (pyrrhoneíai hypotypôseis); Esbós de l'escepticisme pirronià, tres llibres. És una descripció de les bases de la teoria escèptica, segons Pirró d'Elis.
* πρὸς μαθηματικούς (pros mathematikús; adversus mathematicos (Contra els matemàtics o Contra els científics), sis llibres.
* πρὸς δογματικούς (pros dogmatikús); Contra els dogmàtics, cinc llibres.
Sabem que havien existit dues obres més, que s'han perdut: ἰατρικά ὑπομνήματα (iatriká hypomnémata; Observacions mèdiques) i περὶ ψυχῆς ὑπομνήματα (perí psychês hypomnémata; Observacions sobre l'ànima).
Segons Sext Empíric, l'escèptic es diferencia del dogmàtic (que creu d'haver trobat la veritat: Aristòtil, estoïcisme i epicureisme) i del dogmàtic negatiu (que creu que no és possible de trobar la veritat: Acadèmia Nova) per ser el buscador de la veritat. En el procés de buscar-la, s'adona que es pot contrarestar qualsevol opinió amb una opinió d'igual força argumental: dins de l'aigua el rem sembla doblegat, mentre que fora sembla totalment recte - com podem saber com és en realitat? La resposta de l'escèptic és que sembla que no es pot saber i, llavors, s'absté de qualsevol judici (epoché). Com no el neguitarà més aquesta qüestió, l'ànima es mantindrà tranquil·la: es troba en l'estat de l'ataràxia).
Tanmateix, no formula la tesi que qualsevol saber és impossible (a diferència de l'escepticisme modern); ho viu en el procés de contrarestar opinions diferents. Així doncs, es pot descriure el pirronisme com a mètode, però no com a teoria. No obstant això, és difícil saber fins a quin punt Sext Empíric ha de ser considerat un defensor del pirronisme i de Pirró mateix, o bé un escèptic que fa innovacions sobre les teories originals d'aquest.
Sext Empiríc va aplicar aquest mètode a gairebé tots els àmbits del saber del seu temps; així, la seva obra és un compendi negatiu del saber del segle ii i una important font històrica.
Durant l'edat mitjana, la seva obra va ser oblidada fins a la recuperació en el segle xvi. Els seus llibres van tenir una influència profunda sobre Montaigne.

## Bibliografia

* Sexto Empírico. Esbozos pirrónicos. Madrid: Editorial Gredos, 1993. ISBN 9788424916138.
* Volumen I: Contra los profesores: libros I-VI. Madrid: Editorial Gredos, 1997. ISBN 9788424918668.
* Sexti Empirici Adversus mathematicos, hoc est, adversus eos qui profitentur disciplinas, Gentiano Herveto Aurelio interprete, Parisiis, M. Javenem, 1569 (Vicifons).
# Sext Cristià

Sext Cristià, en llatí Sextus Christianus, fou un escriptor romà de religió cristiana, del temps de Septimi Sever.
Va escriure una obra que porta el títol de Περὶ ἀναστάσεως, De Resurrectione, que no es conserva. L'esmenten Eusebi de Cesarea (Historia Ecclesiastica V,27), Hieró (De viris illustribus C,50) i Fabricius (Bibliotheca Graeca vol VI, p. 746).

## Referències

* ↑ 4.Sextus Christianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 811
# Volta a Turquia 2017

La Volta a Turquia 2017 va ser la 53a edició de la Volta a Turquia. La cursa es disputà entre el 10 i el 15 d'octubre de 2017, amb un recorregut de 1.226,3 km distribuïts en sis etapes. La cursa formà part, per primer cop, del calendari UCI World Tour 2017
El vencedor final fou l'italià Diego Ulissi (UAE Team Emirates), que s'imposà per 12" al danès Jesper Hansen (Astana Team). Completà el podi el també italià Fausto Masnada (Androni Giocattoli-Sidermec).
En les classificacions secundàries Edward Theuns (Trek-Segafredo) guanyà la classificació per punts, Mirco Maestri (Bardiani CSF) la de la muntanya, Daniel Martínez (Wilier Triestina-Selle Italia) la dels joves i el Wilier Triestina-Selle Italia la classificació per equips.

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 10 de oct | Alanya – Kemer | etapa plana | 176,7 | Sam Bennett | Sam Bennett |
| 2a etapa | 11 de oct | Kumluca – Fethiye | etapa accidentada | 206 | Sam Bennett | Sam Bennett |
| 3a etapa | 12 de oct | Fethiye – Marmaris | etapa accidentada | 128,6 | Sam Bennett | Sam Bennett |
| 4a etapa | 13 de oct | Marmaris – Selçuk | etapa de muntanya | 205,3 | Diego Ulissi | Diego Ulissi |
| 5a etapa | 14 de oct | Selçuk – Esmirna | etapa de mitja muntanya | 166 | Sam Bennett | Diego Ulissi |
| 6a etapa | 15 de oct | Istanbul – Istanbul | etapa plana | 143,7 | Edward Theuns | Diego Ulissi |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 4

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 5

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 6

Font: ProCyclingStats :

### Classificació general

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació millor jove | Classificació per equips |
| 1 | Sam Bennett | Sam Bennett | Sam Bennett | Enrico Barbin | Marco Benfatto | Androni Giocattoli-Sidermec |
| 2 | Sam Bennett | Sam Bennett | Sam Bennett | Mirco Maestri | Riccardo Minali | Androni Giocattoli-Sidermec |
| 3 | Sam Bennett | Sam Bennett | Sam Bennett | Mirco Maestri | Vincenzo Albanese | Androni Giocattoli-Sidermec |
| 4 | Diego Ulissi | Diego Ulissi | Sam Bennett | Danilo Celano | Daniel Martínez | Wilier Triestina-Selle Italia |
| 5 | Sam Bennett | Diego Ulissi | Sam Bennett | Mirco Maestri | Daniel Martínez | Wilier Triestina-Selle Italia |
| 6 | Edward Theuns | Diego Ulissi | Edward Theuns | Mirco Maestri | Daniel Martínez | Wilier Triestina-Selle Italia |
| Final | Final | Diego Ulissi | Edward Theuns | Mirco Maestri | Daniel Martínez | Wilier Triestina-Selle Italia |

## Referències

* ↑ «El italiano Diego Ulissi se adjudica la Vuelta a Turquía». europapress.es, 15-10-2017 [Consulta: 15 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Volta a Turquia 2017 - Lloc web oficial