OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudanthias taeniatus

Pseudanthias taeniatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 10-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mar Roja.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias taeniatus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Pseudanthias taeniatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E., 1986. Red Sea reef fishes. Londres, Immel Publishing. 192 p.
* ↑ Baensch, H.A. i H. Debelius, 1997. Meerwasser atlas. Mergus Verlag GmbH, Postfach 86, 49302, Melle, Alemanya. 1216 p. 3a edició.
* ↑ Taquet, M. i A. Diringer, 2007. Poissons de l'Océan Indien et de la Mer Rouge. Éditions Quæ, Versalles, França.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Masuda, H. i G.R. Allen, 1993. Meeresfische der Welt - Groß-Indopazifische Region. Tetra Verlag, Herrenteich, Melle. 528 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i R.L. Pyle, 2001. Four new serranid fishes of the anthiine genus Pseudanthias from the South Pacific. Raffles Bull. Zool. 49(1):19-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Llinars (Sant Pere de Vilamajor)

Can Llinars (o Llinàs) és una masia de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta quadrangular, de mesures considerables, amb planta baixa i dos pisos. La teulada és a quatre vents. El barri és prou gran. A un dels angles de la façana hi ha una construcció defensiva, i al lateral oposat, a l'altura del primer pis, hi ha una terrassa sostinguda per unes arcades que formen una galeria. A la façana hi ha un pedrís i un rellotge de sol. La porta és dovellada.

## Història

La primera referència documental és de l'any 1262, tot i que l'edifici actual és del segle xviii.
El 1797, la pubilla Eulàlia de Llinàs i de Ponsich (1773-1808), filla de Rafael de Llinàs i de Magarola i de Teresa de Ponsich i d'Alòs, es va casar amb Benet de Sagarra i Mercante (1772-1854), i els seus descendents va fer servir la masia com a torre de estiueig.
L'any 1885, Ferran de Sagarra i de Siscar (1853-1939) hi va instal·lar una indústria lletera, que s'elaboraven formatge, crema de llet, llet condensada, mantega, etc. Ocupava la planta baixa de la masia i diversos annexos, mentre que la família residia a les habitacions de la planta noble.
El seu fill Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau (1894-1961) hi va escriure el poema El mal caçador durant l'estiu i la tardor de l'any 1915.

## Referències

* 1 2 3 «Can Llinars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 «Can Llinars. Sant Pere de Vilamajor». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Eulàlia de Llinàs i de Ponsich de Magarola i d'Alòs». Geneanet. Ramon Sales.
* ↑ «Rafael de Llinás(árs) y Magarola». Geneanet. Maria Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Teresa de Ponsich y Alós». Geneanet. Maria Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Benet Maria de Sagarra i de Mercante». Geneanet. Ramon Sales.
* ↑ «Ferran de Sagarra i de Siscar». Geneanet. Ramon Sales.
* ↑ «Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau». Geneanet. Ramon Sales.

## Enllaços externs

* «Can Llinars». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Can Llobet

«Can Llobet» té aquests significats:
* Can Llobet (Sant Cebrià de Vallalta), masia de Sant Cebrià de Vallalta
* Can Llobet (Sant Cugat del Vallès), masia de Sant Cugat del Vallès
* Can Llobet (Santa Perpètua de Mogoda), masia de Santa Perpètua de Mogoda
* Can Llobet (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura), masia del Baix Empordà
* Can Llobet (Aiguaviva), masia d'Aiguaviva
* Can Llobet (Sant Quirze del Vallès), masia de Sant Quirze del Vallès
* Can Llobet (Vilobí d'Onyar), masia de Vilobí d'Onyar
* Can Llobet (Palau-saverdera), masia de Palau-saverdera
* Can Llobet (Montcada i Reixac), masia de Montcada i Reixac
* Can Llobet (Vilademuls), masia del Pla de l'Estany
# Casa a l'avinguda Onze de Setembre, 25 (Olot)

La casa a l'avinguda Onze de Setembre, 25, d'Olot (Garrotxa), és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgera de planta rectangular amb planta baixa -molt reformada i on alberga locals comercials- i tres pisos. Destaca l'ornamentació de la façana, amb estucats i esgrafiats formant motius florals -amb un cap de dona al mig- que coronen totes les obertures, així com les franges de rajola vidriada que decoren les parts inferiors dels balcons i les finestres del tercer pis amb motius florals de colors verds i blaus. La façana segueix una simetria total, amb balconades d'accés central i dues finestres laterals a tots els pisos excepte el tercer on el balcó és més reduït.

## Història

El carrer Onze de Setembre està situat entre la plaça Palau i la casa de Ca l'Artigues. Antigament era anomenat carrer de la Verge de la Guia per haver-hi una capella dedicada a aquesta verge. En iniciar-se el carrer, hi havia una creu monumental gòtica de finals del segle xiv que els terratrèmols van enderrocar. Poc després es va bastir la capelleta de la Verge de la Guia o de la Santa Creu, que també va ser enderrocada, l'any 1883, en urbanitzar el final del carrer i la plaça Palau. No totes les cases del carrer foren aixecades al segle xix i ho demostren les llindes del casal número 22, amb la data "1647", i la del número 16 amb la seva data "1770".

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Onze de Setembre, 25». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Casa de Híxar

La Casa d'Híxar és un llinatge nobiliari hispànic originari de la Corona d'Aragó iniciat pel matrimoni entre Pere I Ferrandis d'Híxar, fill il·legítim de Jaume el Conqueridor, i de Marquesa Gil de Rada, filla il·legítima de Teobald I de Navarra. Els seus membres porten el cognom “Fernández de Híjar”, referit al municipi aragonès de Híjar, a la província de Terol. Posteriorment aquest llinatge va ostentar el comtat de Belchite, el Ducat d'Híxar, el ducat d'Aliaga i el ducat de Lécera.

## Referències

* ↑ Moreno Meyerhoff, Pedro. Historia genealógica de la Casa de Híjar : los descendientes del Rey Don Jaime I el Conquistador (siglos XIII-XXI). 1ª ed.. Barcelona: Difusión Publicaciones y Vídeos, 2018. ISBN 978-84-09-06234-8 [Consulta: 6 desembre 2018].
# Casa de Hessen

La Casa de Hessen (en alemany, Hessen Haus) és una dinastia reial europea de la regió de Hessen.Van governar la regió de Hesse, amb una branca com a prínceps electors fins a 1866, i una altra branca com a grans ducs fins a 1918.

## Història

La casa de Hessen s'originà amb el casament de Sofia de Turíngia, filla de Lluís IV de Turíngia i d'Elisabet d'Hongria, amb Enric II de Brabant, de la Casa de Renyer. Sofia, hereva de Hessen, va retenir aquest territori amb la seva victòria parcial en la guerra de Successió de Turíngia. El seu fill Enric heretà Hessen, fundant així la casa de Hessen, després d'haver retingut el territori amb la seva victòria parcial a la Guerra de Successió de Turíngia, (1247–1264) en la qual va ser una de les bel·ligerants.

## Branques

A la mort del landgravi Felip el 1567, Hessen es va dividir entre els seus quatre fills:
* Guillem (1532–1592), landgravi de Hessen-Kassel.
* Lluís (1537–1604), landgravi de Hessen-Marburg.
* Felip (1541–1583), landgravi de Hessen-Rheinfels.
* Jordi (1547–1596), landgravi de Hessen-Darmstadt.

## Referències

* ↑ Montgomery-Massingberd, Hugh. Burke's Royal Families of the World. Volume I: Europe & Latin America (en anglès). Burkes Peerage Limited, 1977, p. 2011-216.
* 1 2 Holladay, Joan A. «Hermann of Thuringia as patron of the arts: a case study» (en anglès). Journal of Medieval History, 16, 3, 01-01-1990, pàg. 191–216. DOI: 10.1016/0304-4181(90)90002-I. ISSN: 0304-4181.
* ↑ Pavlac, Brian A.; Lott, Elizabeth S. The Holy Roman Empire: A Historical Encyclopedia [2 volumes] (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2019-06-01, p. 41. ISBN 978-1-4408-4856-8.
# Capturador de massa

Un capturador de massa és un dispositiu teòric previst per desaccelerar una massa de material, generalment en el context del transport espacial. Un objecte gran col·locat a l'espai amb forma cònica impediria que altres objectes es precipitessin cap al centre de la part posterior d'aquest. Aquests altres objectes no tornarien a rebotar a l'espai perquè petites restes d'impactes anteriors amb el captador de massa formarien un recobriment similar al regolit, que absorbiria l'impacte i desacceleraria l'objecte fins a la velocitat del capturador de massa. El transport interestel·lar de materials a granel seria una font potencial de demanda per a la construcció d'un capturador de masses (per exemple, mineral extret de la Lluna o asteroides originalment accelerats en una trajectòria que interceptés el capturador de masses per part d'una catapulta electromagnètica). Aquest dispositiu va ser proposat el 1978 per Thomas A. Heppenheimer.

## Referències

* ↑ Heppenheimer, Thomas A. «A mass-catcher for large-scale lunar material transport». Journal of Spacecraft and Rockets, vol. 15, 4, 01-07-1978, pàg. 242–249. Bibcode: 1978JSpRo..15..242H. DOI: 10.2514/3.28009.

## Vegeu també

* Catapulta electromagnètica
# Capulhuac

Capulhuac és un municipi de l'estat de Mèxic. Capulhuac de Miraflores és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Jilotepec i Chapa de Mota, al sud amb Tianguistenco, a l'oest amb San Antonio la Isla i a l'est amb Tinaguistenco.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Capulhuac Arxivat 2016-11-28 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Casa Regàs

La Casa Regàs és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dos pisos, de planta rectangular, amb accés descentrat de la façana de composició simètrica, al costat esquerre. La porta és de brancals i llinda d'arc rebaixat de pedra polida i treballada. La simetria es forma respecte a una galeria volada al primer pis, volada per tres esglaonats d'obra vista que coincideixen amb sengles finestres a planta baixa, excepte a la porta d'entrada. Al segon pis hi ha tres finestres que donen a la terrassa. La façana és d'obra vista amb esgrafiats al laterals de les obertures de segon pis. Les obertures de planta baixa tenen reixes de forja i, en general, persianes de llibrets.
La façana es clou amb un remat de pedra polida.

## Referències

* 1 2 «Casa Regàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Casa Regàs, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Reig (Roses)

La Casa Reig és una obra de Roses (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a l'est del nucli urbà de la població, entre la carretera de Canyelles i el mar, a la franja costanera i a primera línia de mar.
Es tracta d'un habitatge unifamiliar aïllat construït en una parcel·la que presenta una forta pendent envers el mar, amb el qual es troba comunicat mitjançant unes escales que condueixen a la platja. De planta rectangular i línies totalment regulars i geomètriques, l'edifici està format per un gran cos central, que presenta un porxo situat davant de la façana principal. La característica més destacada de l'edifici és el joc de teulades, amb pendents oposats, originàriament cobertes amb rajola ceràmica i actualment amb un revestiment de plaques metàl·liques.

## Història

La tramitació de tots els permisos de l'Ajuntament per a la construcció de l'edifici es va iniciar l'any 1971.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Reig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Casa Gil (Horta de Sant Joan)

La Casa Gil és una obra d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció amb accessos i façanes pel carrer de Santa Anna i començament del carrer Picasso. Consistien varies plantes altes i planta baixa, semisoterrani, pel carrer Santa Anna i primera pel carrer Picasso. Parcel·la de forma bastant regular, amb façanes per ambdós carrers, però xamfrà ocupar per una altra edificació. El conjunt amb trets popular, en bons estat de conservació i hàbitat en l'actualitat. A la llinda d'una de les portes d'accés s'observa la inscripció 1784.

## Referències

* ↑ «Casa Gil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Casa Xatruch

La Casa Xatruch és una obra modernista de la Canonja (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de tres pisos, amb l'estructuració clàssica del palau: baixos, planta noble i àtic. A la façana, modernista, hi destaca la balconada de la planta noble, que és de forja. També s'hi pot veure encercats de pedra als elements de la façana. A la porta principal, emmarcades en pedra, apareixen les inicials JX (J. Xatruch).

## Referències

* ↑ «Casa Xatruch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Casa Xatruch». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Yglesias

Casa Yglesias és un edifici de Canet de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa cantonera de planta i pis amb un pati davant de la façana. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb barana de ferro. Les obertures estan coronades per una motllura en forma de frontó. A un costat hi ha una galeria que sobresurt. L'edifici està coronat amb una barana d'obra amb elements decoratius.

## Referències

* ↑ «Casa Yglesias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Castell de Planes

El castell de Planes és un castell situat al terme municipal de Planes (el Comtat), al bell mig del nucli urbà i en una situació estratègica, entre la confluència de dos barrancs, el de l'Or i un afluent d'aquest.

## Història

D'origen musulmà, el castell presenta elements arquitectònics dels segles XII i xiii. Es creu que va donar servei fins als segle xviii o xix, però que mai va arribar a ser un important castell feudal.
Cal destacar la vital importància de la fortificació duran la conquesta de Castella de les terres del sud de la Corona d'Aragó. Les forces aragoneses, fortificades en aquest emplaçament, van aconseguir aturar les tropes castellanes en els alts del Llombo, molt prop de Planes, en 1363.
Al tossal on s'ubica el castell també s'han trobat restes de l'edat del bronze.

## Estat actual

La seua utilització al llarg de la història ha provocat un gran nombre de remodelacions. Però malgrat això, actualment es conserva gran part de l'original construcció musulmana. La fortificació presenta un recinte poligonal de 220 m. de perímetre i una superfície interior de 2900 m.
El recinte musulmà està bastit amb tapial d'1,30 m de grossària i 0.84 m. d'altura, encara que la zona nord ha estat reconstruïda en època cristiana degut a un possible enderrocament fortuït. La torre més gran de les presents s'ubica en la zona nord i encara conserva la primera planta. La torre està bastida de tapial de maçoneria i cantonades de carreus. També fou construïda en època cristiana.
Al recinte hi ha altres cinc torres molt semblants entre elles, però que cap d'elles conserva cap estança, únicament hi romanen els basaments i altres restes. A banda dels elements descrits, en la fortificació també s'hi poden trobar altres elements de menor importància, com diversos contraforts i altres reformes cristianes, que varen anar readaptant el castell per a la situació de cada moment.

## Bibliografia

* El Comtat, una terra de castells. Editat pel Centre d'Estudis Contestans. 1996.
* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Casa Gran (Portbou)

La Casa Gran és un edifici del municipi de Portbou (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dins del nucli urbà de la població de Portbou, a la banda nord-oest del terme, amb la façana principal a l'avinguda de França i la posterior a les vies del tren. Segons el fons documental del COAC aquest edifici és una construcció del segle xix.

## Descripció

És un conjunt de planta rectangular format per sis cases adossades, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïdes en planta baixa i dos pisos. Les dues cases situades als extrems del conjunt, amb les cobertes disposades en perpendicular a la resta, són de planta quadrada i estan distribuïdes en tres crugies. Els altres quatre habitatges, de planta rectangular, tenen cinc crugies paral·leles a la façana principal. La crugia central de cada un sobresurt per la façana de ponent i presenta l'escala d'accés als pisos superiors a la façana principal. Totes les obertures del conjunt són d'arc rebaixat, amb els emmarcaments bastits amb maons. Les del pis superior són de mida més petita que la resta. Una motllura decorativa horitzontal recorre la divisòria entre els diferents nivells. L'edifici està coronat per un ampli ràfec doble de dents de serra, trencat per petites finestres amb cobertes de dues aigües, que sobresurten del recorregut. La construcció presenta la resta de paraments arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Casa Gou

La Casa Gou és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat en ple centre històric de la ciutat. Edifici cantoner de planta baixa i tres pisos. La planta baixa està dedicada a locals comercials i, en façana, està organitzada a partir de tres columnes dòriques i un fris de tríglifs i mètopes. Obertures allindanades en el primer i segon pis, tret d'un balcó amb obertura per arc de mig punt sostingut per columnes dòriques. Finestres d'arc de mig punt en el tercer pis.

## Història

Es té coneixement d'unes reformes l'any 1928, segurament a la planta baixa, dedicada a local comercial. Havia estat una satreria i després una agència de viatges. Actualment és una botiga de roba.

## Referències

* 1 2 «Casa Gou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa de Trubetskoi

La Casa de Trubetskoi o Troubetzkoy (en rus Трубецкой) és una casa nobiliària russa d'origen rutè el nom del qual prové de la ciutat de Trubetsk, conquistada juntament amb les de Drutsk i Briansk pel príncep Dmitri de Briansk (+1399), fill d'Algirdas, gran duc de Lituània, i de Maria de Vítebsk, i net de Gediminas, que va regnar durant la fi del segle xiii, dels qui descendeix la família.
Figura en el primer lloc de la Taula de Rangs de la Rússia Imperial, elaborada per Pere I de Rússia en la qual es divideix la noblesa russa en catorze classes socials. Els seus membres ostenten la dignitat de prínceps (kniaz) de Trubetskoi, reconeguda des del segle XVI per Lituània, Polònia i Rússia.
Els seus membres estan molt lligats a l'art, la literatura i altres ciències.

## Algunes personalitats de la família

* Aleksei Nikítitx Trubetskoi (1600-1660), padrí de Pere el Gran
* Nikita Iuriévitx Trubetskoi (1699-1767), mariscal
* Ivan Iuriévitx Trubetskoi (1667-1750), mariscal
* Serguei Petróvitx Trubetskoi (1790-1860), decabrista
* Iekaterina Trubetskaia (1800-1854), esposa de Serguei Petróvitx Trubetskoi
* Maria Robolska (1816-1897), Princesa Trubetskoy
* Nikolai Petróvitx Trubetskoi (1828-1900), amant de la música i patró, vicegovernador de Kaluga, fundador del Conservatori de Moscou
* Sofia Troubetzkoy (1838 - 1898), esposa del Duc de Morny, el mig germà de Napoleó III i Ministre de l'Interior. Casada en segones noces amb José Isidro Osorio y Silva-Bazán, defensors i aliats d'Alfons XIII i la seva mare Isabel en el període de la Restauració. Va protagonitzar la rebel·lió de les Mantillas i va introduir l'arbre de Nadal a Espanya.
* Princesa Iekaterina Nikolàievna Trubetskaia (1840-1875), esposa del príncep Nikolai Orlov
* Serguei Nikolàievitx Trubetskoi (1862-1905), filòsof
* Ievgueni Nikolàievitx Trubetskoi (1863-1920), filòsof
* Paolo Trubetskoi (1866 - 1938), escultor i pintor impressionista d'origen rus i nascut a Itàlia.
* Nikolai Trubetskoi (1890 - 1938), lingüista rus, pare de la fonologia estructural.
* Liubov Iegórova (1880-1972), ballarina, casada el 1917 amb el príncep Nikita Serguéievitx Trubetskoi
* Ígor Nikolàievitx Trubetskoi (1912-2008), pilot de carreres i exmarit de Barbara Hutton
* Natalia Trubetskoi, que el 1954 va crear la primera cria de gat mau egipci, un descendent dels gats dels faraons.

## Bibliografia

* C. Tucker, Spencer. A Global Chronology of Conflict: From the Ancient World to the Modern Middle East [6 volumes: From the Ancient World to the Modern Middle East]. ABC-CLIO, 2009, p. 564. ISBN 1851096728.