OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'ou

L'ou (títol original: L'Œuf ) és una pel·lícula francesa de Jean Herman, estrenada el 1972. És una adaptació de l'obra de Félicien Marceau de 1957, L'Œuf. Ha estat doblada al català.

## Argument

A Emile Magis, petit empleat apagat i cínic, li agradaria trobar una amiga. De resultes d'una equivocació, es converteix en l'amant d'una noia, la senyoreta Duvant. A més, gràcies a un col·lega de despatx que li deixa, la crepitant Rosa es converteix igualment en la seva amant. Gaston Berthoullet, un funcionari, es fa amic d'ell. El fa entrar al ministeri i Magis es casa amb la seva filla gran Hortense. Però aquesta es cansa de pressa d'ell i agafa el distingit Victor Dugommier com a amant. Magis, havent descobert el seu infortuni, prepara un pla per desfer-se'n.

## Repartiment

* Guy Bedos: Emile Magis
* Marie Dubois: Hortense Berthoullet
* Michel Galabru: Gaston Berthoullet
* Jean Rochefort: Victor Dugommier
* Bernadette Lafont: Rose
* France Gabriel: Sra. Berthoullet
* Lyne Chardonnet: Charlotte Berthoullet
* Catherine Hubeau: Lucie Berthoullet
* Georges Staquet: Eugène
* Renaud Mary: advocat general
* Maurice Risch: Gustave
* Bérangère Etcheverry: Justine Magis
* Denise Péron: mare de Magis
* Sylvine Delannoy: Mlle Duvant
* Robert Vattier: M. Raffard
* Alexandre Rignault: oncle Emile
* Renée Gardés: tia Piccolette
* Annie Savarin: Sra. Lavure
* Philippe Defrance: Henri
* Paul Temps: Dufiquet
* Liliane Gaudet: Sra. Raffard
* Jean-Pierre Rambal: Lucien
* François Burgi: Georgette Blossard
* Louise Chevalier

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'ou. esadir.cat.
* ↑ «L'oeuf». The New York Times.

## Enllaços externs

* Interview des actors i du director, Ina.fr, 7 novembre 1971
# L'orquestra terrestre

L'orquestra terrestre (originalment en basc, Orkestra Lurtarra) és una pel·lícula d'animació basca del 2022, dirigida per Imanol Zinkunegi i Joseba Ponce. Distribuïda per Paycom, es va estrenar el 8 d'abril de 2022 i va comptar amb doblatge en català.

## Sinopsi

El Manu es va enamorar de ben petit de la gran pianista Stella Panini i el seu somni és conèixer-la. Per aconseguir-ho, forma una orquestra seguint el consell d’un tèrbol personatge, l’Stefano Salegi, que després es convertirà en el seu mànager. Però el Manu, no només és un somiador, sinó que també és un incomprès. Això no li impedeix crear una orquestra peculiar.

## Referències

* 1 2 «'Bèsties fantàstiques: Els secrets de Dumbledore' encapçala les cinc estrenes en català d'aquest divendres». Generalitat de Catalunya, 06-04-2022. [Consulta: 8 abril 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
* L'orquestra terrestre a Goita què fan, ara!
# Halilsarpita

La halilsarpita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany i dona nom al grup de la halilsarpita. Rep el nom en honor del doctor Halil Sarp (n. 1944 a Turquia), mineralogista del departament de Mineralogia del Museu d'Història Natural de Ginebra (Suïssa). Va descriure més de trenta nous minerals, especialment de França i Turquia, un dels quals va ser la chantalita, per la seva dona.

## Característiques

La halilsarpita és un arsenat de fórmula química [Mg(H₂O)₆][CaAs$^{3+}$₂(Fe$^{3+}$$_{2.67}$Mo$^{6+}$$_{0.33}$)(AsO₄)₂O₇]. Químicament es troba relacionada amb la betpakdalita-CaMg. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És isostructural amb la natrowalentaïta.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat d'Oslo, a Noruega, amb el número de registre: 44110; i al Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 73567.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a la mina d'Oumlil, situada al cercle d'Agdz, a la província de Zagora (regió de Drâa-Tafilalet, Marroc), on es troba en forma d'esfèrules de color groc llimona d’uns 0,1 mm de diàmetre, normalment associada a smolyaninovita i karibibita. Aquesta mina marroquina és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Halilsarpite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 juliol 2021].
# La Casa Alta

La Casa Alta és un edifici del municipi de Vilanova del Vallès (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, un antic mas restaurat, i al que s'hi ha afegit un nou annex a l'esquerra, més elevat i situat de manera perpendicular al primer. La planta baixa de l'antic mas és utilitzat com a masoveria i conserva encara una antiga porta dovellada. Totes les finestres i portes de la part nova són de mig punt i fetes amb dovelles de maó, igual que les cantoneres de l'edifici i les cornises. El sistema de cobertes és de dues vessants, tant la part nova com en l'antiga.
El material utilitzat és pedra mal escairada, com si es tractés de còdols i ciment. Sobre la façana de l'antic mas, hi ha un rellotge de sol fet amb rajola.
La nova construcció és aproximadament de fa uns 50 anys, però dins del recinte del jardí hi ha una font amb una inscripció que diu: Font de Santa Justa 1673. Es pot suposar que l'antic mas sigui dels voltants d'aquesta època.

## Referències

* 1 2 3 «La Casa Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# La Casa Barata

La Casa Barata era una casa de Sabadell, construïda el 1865 pel Mestre d’Obres Municipal Gabriel Batllevell i Tort. Estava situada al carrer Sant Josep, 22 i el seu primer propietari era l’industrial Josep Fontanet. Va ser enderrocada el 1976 per construir una llar d'avis, tot i les protestes dels que reclamaven protegir-la com a part del patrimoni arquitectònic i artístic de la ciutat, com el pintor Antoni Vila Arrufat i nombroses entitats de la ciutat (el Patronat de Museus, l’Acadèmia de Belles Arts, la Fundació Bosch i Cardellach, el Centre d’Estudis “La Sabadellense” i associacions veïnals com la del Centre, la de Sant Oleguer o la Federació d’Associacions de Veïns).
La casa era coneguda com a “Casa Barata” perquè Joan Fontanet per motius d’herència va passar la propietat al seu nét, Francesc Barata.
A l'interior de la casa hi havia una rica decoració pictòrica. La primera decoració pictòrica, va ser feta per Josep Espinalt i Torres el volant de 1879. Més endavant, a sobre de la decoració es van col·locar unes teles amb unes al·legories similars que van ocultar la primera ornamentació i que són l'únic testimoni artístic que es conserva de la casa (sis al·legories que es conserven al Museu d’Art de Sabadell i un parell que es troben a la col·lecció Barata). A la Casa Barata, si podien trobar temes i ornaments de la iconografia clàssica amb representacions dels valors humans, de la saviesa i la felicitat.

## Referències

* ↑ Castells, Andreu. Informe de l’Oposició Volum II. Edicions Riutort, 1977
* 1 2 Salvà Picó, Maria Gràcia. “Les al·legories de Can Barata. Estudi Historicoartístic” (pàg. 214-235). Revista Arraona. Núm. 34 / 2014.
# La Casa Alta (Tiana)

La Casa Alta és una casa gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil; es tracta d'una masia l'alçat de la qual es compon de planta baixa i pis. Coberta per una teulada amb dos vessants i carener perpendicular a la façana, hi destaca el portal de mig punt adovellat, que no coincideix amb l'eix central de l'edifici, així com dues grans finestres coronelles, típiques del període gòtic. Just al mig, hi ha una gran finestra amb llinda, llindar i brancals de pedra. També, al mur lateral esquerre, hi ha dues petites finestres gòtiques, similars a les de la façana, però simples.
Possiblement, al segle xviii s'hi afegí, en una reforma important, la part posterior de l'edifici, i s'hi obriren noves finestres.
Malgrat la importància de la construcció, s'ha de fer notar que es troba en mal estat de conservació, ja que a les finestres hi manca la columna. L'interior conserva els sostres embigats amb fusta, i els de la part superior.

## Referències

* 1 2 3 «La Casa Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# LKM

LKM té els següents significats:
* Lokomotivbau Karl Marx, fàbrica històrica de material rodant ferroviari de la República Democràtica Alemanya
* League of Kansas Municipalities, associació per a la cooperació dels municipis de l'estat de Kansas, als Estats Units
* Mòdul carregable del nucli (del seu nom en anglès Loadable Kernel Module), codi objecte que es pot carregar al nucli del sistema operatiu mentre aquest està en funcionament
* Anticòs anti-LKM (de l'acrònim en anglès Liver Kidney Microsomal), anticòs associat a l'hepatitis autoimmunitària
# Heaven (pel·lícula de 1987)

Heaven és una pel·lícula documental de 1987 sobre creences sobre la vida després de la mort i el cel en particular. La pel·lícula va ser escrita, dirigida i produïda per Diane Keaton, i compta amb una banda sonora de Howard Shore. Fou projectada com a part de la secció informativa al XX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Referències

* ↑ Variety film review; 1 April 1987
* ↑ Ebert, Roger (April 17, 1987). "Heaven". Chicago Sun-Times
* ↑ Diane Keaton: Una mujer fuerte e independiente con fama de excéntrica, El Correo, 11 de maig de 2021

## Enllaços externs

* Heaven a YouTube
# Heaven Knows, Mr. Allison

Heaven Knows, Mr. Allison est una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Huston i estrenada el 1957.

## Argument

El caporal Allison, mariner rescatat del naufragi del seu submarí, arriba a una illa del pacífic on només es troba sor Angela, única supervivent d'una congregació religiosa. La seva relació evoluciona al fil dels esdeveniments, sobretot en la seva promiscuïtat en una gruta, obligats a romandre-hi amagats quan els japonesos prenen possessió de l'illa després de l'haver-la bombardejada. El caporal, un home frustrat que mai no ha conegut res més que la vida militar, s'enamora de sor Angela que encara no ha pronunciat els seus vots definitius i ala quals li demanda de renunciar. Encara que la situació els ha apropat, en el desembarcament final de l'exèrcit americà, sor Angela, fidel a la seva fe, no renunciarà pas als seus vots, però només Déu ho sap, haurà potser experimentat més que amistat pel caporal.

## Temes i context

* Un original a porta tancada: al mig de la guerra, confrontació de dues personalitats que tot sembla separar.

## Rebuda de la crítica

Télérama: « Truculenta, sensible, emocionant i de vegades ambigua, la pel·lícula evita nombroses trampes, i la ironia de Huston va apareixent, sobretot en la seva voluntat de comparar el món militar amb el de la religió. »

## Repartiment

* Deborah Kerr: Sor Angela.
* Robert Mitchum: el caporal Allison del Cos de Marines des Estats Units (USMC).

## Premis i nominacions
### Premis

* 1957. Premi del New York Film Critics Circle per a la millor actriu a Deborah Kerr

### Nominacions

* 1958. Oscar a la millor actriu per Deborah Kerr
* 1958. Oscar al millor guió adaptat per RoleJohn Lee Mahin i John Huston
* 1958. Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Deborah Kerr
* 1958. BAFTA a la millor pel·lícula
* 1958. BAFTA al millor actor per Robert Mitchum

## Referències

* ↑ Guide du cinéma chez soi, Télérama, 2002, article Dieu seul le sait.
# Heaven Can Wait

«Heaven Can Wait» té aquests significats:
* Heaven Can Wait (pel·lícula de 1943), pel·lícula de 1943.
* Heaven Can Wait (pel·lícula de 1978), pel·lícula de 1978.
# La carta

La carta (títol original en anglès: The Letter) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Wyler, estrenada el 1940 i doblada al català.

## Argument

Una nit a Malàisia, hi ha trets, un home surt d'una casa trontollant, seguit per una dona que li dispara diversos trets de revòlver. Leslie Crosbie ha abatut Geoffrey Hammond, un amic de la família que hauria intentat abusar d'ella. El seu marit, Robert Crosbie, que torna d'una inspecció en la seva plantació de cautxú, truca la policia i el seu advocat mentre intenta calmar la seva dona. Tothom està disposat a creure la seva història, excepte l'advocat Howard Joyce encarregat de la defensa. Leslie es troba a la presó en espera de judici quan rep una carta de la vídua d'Euràsia Hammond. Reclama la suma de 10.000 dòlars per una carta manuscrita en què Leslie Hammond demanava que l'anés a veure la nit de l'assassinat. Leslie confessa llavors al seu advocat l'assassinat de qui era el seu amant. Joyce recupera la carta i un cop eliminades les proves, Leslie és absolta. També confessarà la veritat al seu marit que la perdonarà. Però la Sra. Leslie Hammond espera Leslie una tarda i la mata amb un ganivet.

## Repartiment

* Bette Davis: Leslie Crosbie
* Herbert Marshall: Robert Crosbie
* James Stephenson: Howard Joyce
* Gale Sondergaard: Sra. Hammond
* David Newell: Geoffrey Hammond
* Frieda Inescort: Sra. Joyce
* Bruce Lester: John Withers
* Cecil Kellaway: Prescott
* Victor Sen Yung: Ong Chi Seng
* Willie Fung: Chung Hi
* Doris Lloyd: Sra. Cooper

## Nominacions

L'any 1941, la pel·lícula va estar nominada a diversos premis Oscar:
* Oscar a la millor pel·lícula
* Oscar al millor director per William Wyler
* Oscar a la millor actriu per Bette Davis
* Oscar al millor actor secundari per James Stephenson
* Oscar a la millor banda sonora per Max Steiner
* Oscar a la millor fotografia per Tony Gaudio
* Oscar al millor muntatge per Warren Low

## Crítica

"William Wyler, evidentment, ha tret d'aquesta història el màxim benefici per a Bette Davis. La seva interpretació funciona de meravella en el paper de burgesa amb ulleres, amagant darrere de la carona intel·ligent i tenaç un món pervers de passions incontrolables."

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ La carta a The New York Times(anglès)
* ↑ André Bazin - L'Écran français - maig 1947 (francès)
# La carta robada

La carta robada (títol original en anglès: The Purloined Letter) és un conte de l'escriptor estatunidenc Edgar Allan Poe publicat per primera vegada el desembre de 1844 en The Gift. Més tard es va reproduir en nombrosos diaris i revistes.
És l'última de les tres històries protagonitzades pel detectiu Auguste Dupin, després d'Els crims de la Rue Morgue i d'El misteri de Marie Rogêt.

## Argument

La carta robada és un conte de gènere policial que transcorre a París als anys 1800. Un prefecte de la policia recorre al detectiu Dupin i al seu amic, el narrador, amb l'objectiu de resoldre el cas d'una carta robada en les cambres reials, la qual, el lladre usa per a obtenir poder sobre ell amb fins polítics. El lladre fou vist per la víctima i un tercer robant la carta. Dupin es nega a agafar el cas, donant consells al prefecte de com revisar la propietat del lladre, a efectes de trobar la carta en qüestió. El prefecte procedeix a realitzar una sèrie de violacions de domicili en la mansió del ministre D***, inspeccionant amb microscopi cada racó, moble i objecte possible de la casa on la carta pugui haver estat amagada, però els seus intents, tal com la primera vegada, van ser en va. Sense saber què més fer o on buscar, el prefecte torna per l'ajuda de Dupin, oferint-li una gran recompensa per resoldre el cas. Dupin accepta, per entregar-li la carta que ell ja havia recuperat pels seus propis mitjans, utilitzant procediments més simples que els del prefecte. Dupin es posà en lloc del lladre, l'analitzà, i va deduir que aquest seria incapaç d'amagar-la en llocs on possiblement la policia podria revisar, sinó en el lloc més simple i visible, on, per la naturalesa exposada del lloc, la carta no seria buscada ni sospitada. Va trobar la carta en un targeter, molt tacada i arrugada, estava trencada, quasi en dos, pel mig, com si una primera intenció de fer-la bocins pel seu nul valor hagués estat canviada i detinguda. Dupin robà la carta i la reemplaçà fàcilment per una altra que havia preparat acuradament a casa, imitant el monograma de D***, amb molta facilitat, per mitjà d'un segell de molla de pa.
# La carta esférica

La carta esférica és una pel·lícula espanyola dirigida per Imanol Uribe, basada en la novel·la homònima d'Arturo Pérez-Reverte. Produïda per New Atlantis, va ser rodada a Algesires, Barcelona, Cadis, Cartagena, Madrid i Múrcia. La pel·lícula també feia referència als supòsits robatoris per part de caçatresors en els vaixells enfonsats en aigües espanyoles.

## Argument

El exmarinero Coy (Carmelo Gómez) coneix en una subhasta d'objectes navals a Tànger Soto (Aitana Sánchez-Gijón). Entre ells es formarà una relació que transcendeix el professional mentre busquen un bergantí enfonsat que uns altres també ambicionen.

## Repartiment

* Aitana Sánchez-Gijón: Tánger Soto
* Enrico Lo Verso: Palermo
* Darío Grandinetti
* Gonzalo Cunill: Kiskoros
* Carmelo Gómez: Coy
* Javier García Gallego: pilot
* Lucina Gil: Rocío Gamboa
* Carlos Kaniowsky: Perona
* Violeta Pérez
* Ignacio Ysasi: empleat de la gasolinera

## Premis
### XXII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor guió adaptat | Imanol Uribe | Candidat |

## Referències

* ↑ «España demanda en EE. UU. a la empresa cazatesoros Odyssey». 20 minutos. 31 de mayo de 2007.
* ↑ Imanol Uribe escribe sobre su adaptación de "La carta esférica", abcguionistas.com
* ↑ Uribe se atreve con los piratas en "La Carta Esférica", 20 Minutos, 5 de juliol de 2007
* ↑ La carta esférica al web dels Premis Goya
# La venjança de Fu Manxú

La venjança de Fu Manxú (títol original en anglès: The Vengeance of Fu Manchu) és la tercera obra dirigida per Jeremy Summers de la sèrie dels Fu Manxú amb Christopher Lee. Ha estat doblada al català.

## Argument

Fu Manxú no és mort. Des del seu palau amagat a la Xina, prepara l'eliminació dels caps de policia que han contribuït a la seva perdició.

## Repartiment

* Christopher Lee: Dr. Fu Manxú
* Douglas Wilmer: Nayland Smith
* Tsai Chin: Lin Tang
* Horst Frank: Rudy Moss
* Wolfgang Kieling: El Doctor Lieberson
* Maria Rohm: Ingrid Swenson
* Howard Marion-Crawford: El Doctor Petrie
* Peter Carsten: Kurt Heller
* Suzanne Roquette: Maria Lieberson
* Noel Trevarthen: Mark Weston
* Tony Ferrer: Inspector Ramos
* Mona Chong: Jasmin

## Al voltant de la pel·lícula

Aquest episodi és l'únic beneficiat d'un rodatge a Àsia amb una abundant figuració de natius i decorats autèntics. En resulta una recuperació de credibilitat per a un guió d'altra banda servit per un pressupost relativament modest. En una preocupació de rendibilitat, les dues obres que seguiran, dirigides pel polèmic Jesús Franco, desgraciadament no aconseguiran mateixos mèrits.

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 408 (anglès)

## Referències

* 1 2 esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ «The vengeance of Fu Manchu». The New York Times.
# Hesperidina

Hesperidina és un glucòsid flavonoide que es troba en els fruits dels cítrics. La seva forma aglicona s'anomena hesperetina. El seu nom deriva d'"hesperidi" (fruits dels cítrics)
L'hesperidina va ser aïllada primer l'any 1828 per Lebreton de la part blanca del fruit dels cítrics (mesocarpi, albedo).
Es creu que l'hesperidina té un paper en la defensa de les plantes.

## Fonts
### Rutaceae

* 700 - 2,500 ppm en el fruit de Citrus aurantium L. - Bitter Orange, Petitgrain
* en el suc de taronja (Citrus sinensis)
* en Zanthoxylum gilletii
* en la llimona
* en la Llimona dolça
* en fulles d'Agathosma serratifolia

### Lamiaceae

Menta conté hesperidina.

### Contingut en aliments

Contingut aproximat per 100 grams
* 481 mg menta, assecada
* 44 mg suc de sanguina
* 26 mg suc de taronja
* 18 mg suc de llimona
* 14 mg suc de llimona dolça
* 1 mg suc de poncem

## Metabolisme

L'hesperidina 6-O-alfa-L-ramnosil-beta-D-glucosidasa, és un enzim que usa hesperidina i H₂O per a produir hesperetina i rutinosa, es troba en els Ascomycetes.

## Referències

* ↑ Lebreton, M «Sur la matiere cristalline des orangettes, et analyse de ces fruits non encore developpes, famille des Hesperidees». Journal de Pharmacie et de Sciences Accessories, 14, 1828, pàg. 377ff.
* ↑ «Metabocard for Hesperidin (HMDB03265)». Human Metabolome Database, The Metabolomics Innovation Centre, Genome Canada, 11-02-2016. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «Citrus aurantium L.». Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases, 06-10-2014. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2004. [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Antifeedant constituents from Fagara macrophylla». Fitoterapia, 72, 5, 2001, pàg. 538–43. DOI: 10.1016/S0367-326X(01)00265-9. PMID: 11429249.
* 1 2 «Flavanones in grapefruit, lemons, and limes: A compilation and review of the data from the analytical literature». Journal of Food Composition and Analysis, 19, Supplement, 2006, pàg. S74–S80. DOI: 10.1016/j.jfca.2005.12.009.
* ↑ «UV-B modulates the interplay between terpenoids and flavonoids in peppermint (Mentha × piperita L.)». Journal of Photochemistry and Photobiology B: Biology, 100, 2, 2010, pàg. 67–75. DOI: 10.1016/j.jphotobiol.2010.05.003.
* ↑ «Foods in which hesperidin is found». Phenol-Explorer database, version 3.6. [Consulta: 15 març 2017].
* ↑ ; Piñuel, L; Minig, M; Breccia, J. D. «Extracellular monoenzyme deglycosylation system of 7-O-linked flavonoid beta-rutinosides and its disaccharide transglycosylation activity from Stilbella fimetaria». Archives of Microbiology, 192, 5, 2010, pàg. 383–93. DOI: 10.1007/s00203-010-0567-7. PMID: 20358178.
# La Colònia Montserrat

La Colònia Montserrat és un poble del municipi de Sant Cugat del Vallès, al Vallès Occidental, tocant a Valldoreix i al nucli de Vallpineda (Molins de Rei). Era una associació de propietaris que l'any 1936 tenia 61 socis.

## Referències

* ↑https://www.nodo50.org/casc/mota/Associacionisme
# La Colònia (documental)

La Colònia és un curtmetratge documental català del 2022 dirigit per Ismael "Zim" Muñoz. Tracta sobre la colònia ferroviària de l'Estació de Sant Vicenç de Calders (El Vendrell, Tarragona), repassant la seva història, la seva vida social, el seu paper a la guerra civil i l'actual estat de decadència. El documental, que compta amb el suport de la producció per part del Departament d'educació de la Generalitat de Catalunya va ser seleccionat en competició oficial a la 13a edició del festival Som Cinema.

## Referències

* ↑ Guitart, Marc. ««La colònia»: el Barri Ferroviari de Sant Vicenç de Calders ja té el seu documental», 14-07-2022. Arxivat de l'original el 2023-01-19. [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ ««Tras visitar la colonia ferroviaria de Sant Vicenç de Calders pensé: ‘Ya tengo la historia’»» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ «LA COLÒNIA». [Consulta: 19 gener 2023].