OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Troy (Nou Hampshire)

Troy és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.962 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Troy tenia 1.962 habitants, 733 habitatges, i 527 famílies. La densitat de població era de 43,5 habitants per km².
Dels 733 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 19,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.875$ i la renda mediana per família de 47.500$. Els homes tenien una renda mediana de 28.816$ mentre que les dones 23.980$. La renda per capita de la població era de 17.323$. Entorn del 3,8% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Troy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Troy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tory

* No s'ha de confondre amb Tori.
«Tory» té aquests significats:
* Partit Tory, partit polític britànic fundat al segle xviii.
* Geoffroy Tory (Bourges c. 1480 - París, 1533), humanista i gravador francès.
Viccionari
# Torysky

Torysky és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord-est del país. La primera referència escrita de la vila data del 1284.
# Sant Esteve d'Escós

Sant Esteve d'Escós és l'església del poble d'Escós, en el terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Estac. Està situada en el mateix petit poble d'Escós, en el seu extrem de ponent.

## Descripció

Petita església de planta rectangular, amb capçalera orientada a ponent i façana a llevant, situada sota el pinyó que forma la coberta de teula a dos aigües, en la que s'obre una porta amb senzill arc de mig punt, i per damunt d'aquesta un petit ull de bou. Adossat al mur de migdia, es troba un petit cloquer de planta rectangular a mig camí entre l'espadanya i la torre.

## Referències

* ↑ «Sant Esteve d'Escós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Esteve d'Escós en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Miquel de Colldelrat

Sant Miquel de Colldelrat és una església del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Sant Miquel de Colldelrat s'emplaça fora del nucli més antic de Colldelrat (agregat d'Artesa de Segre), però dins la concentració de cases del llogarret. Es tracta d'un temple d'una sola nau, aïllat, amb una capella adossada a la paret nord, amb un petit jardí al costat de la paret sud.
La façana, que dona just al carrer de l'Església, compta amb una gran porta amb arc de mig punt amb dovelles àmplies i regulars amb un escut en relleu a la clau, molt alterat i no se n'observa detalls ni figures o inscripcions. Per sobre hi ha una espitllera rematada amb arc de mig punt i, per sobre d'aquesta,una espadanya amb dues grans obertures, amb sengles campanes, amb una altra petita a sobre, entre aquestes, també amb arc de mig punt. A la part posterior de l'espadanya hi ha un cobert construït recentment.
La coberta, a dues vessants, està acabada amb teula àrab. L'aparell de l'edifici és irregular en sentit ampli. Per una banda, la façana descrita, compta amb una gran regularitat, de sòcol fins espadanya, format per grans carreus regulars. Per contra, la resta de murs presenten un aparell diferent i heterogeni, de petit a gran, col·locat de manera poc ordenada. Només els carreus cantoners situats acuradament trenquen aquesta imatge.

## Història

No se'n coneixen dades històriques referent a aquest edifici. Únicament la presència de dates en cases en el carrer de l'Església d'entre el XVII-XVIII podria marcar la cronologia del temple, datació que també es correspon bé amb els trets arquitectònics observats a l'església parroquial de Sant Miquel de Colldelrat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Miquel de Colldelrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].

## Enllaços externs

* Sant Miquel de Colldelrat Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Sant Miquel de Cirera

* No s'ha de confondre amb Sant Miquel de la Cirera (Alt Empordà).
Sant Miquel de Cirera és una ermita del mas de can Massana del municipi de Rajadell (Bages). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Per anar-hi cal prendre la carretera asfaltada a Castellfollit del Boix que surt de l'extrem del carrer Major de Rajadell. Està indicat.

## Descripció

És una capella del segle xvii edificada per la família Massana a partir d'una capella romànica anterior que fou totalment modificada. L'obra és de l'any 1632 i correspon a un petit edifici de planta rectangular amb el presbiteri quadrat i amb la porta i façana al mur de migdia. Un petit campanar d'espadanya corona l'edifici. La característica més particular de la capella són els plafons de ceràmica laterals i el frontal de l'altar, també de ceràmica.

## Història

Situada dins l'antic terme del castell de Rajadell, al lloc de Cirera, fou capella rural i acolli durant un segle un priorat femení de dones. L'església s'esmenta el 1275 quan el bisbe de Vic Ramon d'Anglesola li cedí la regla de Sant Agustí perquè la comunitat encapçalada per Na Cirera la regís, càrrec que encara tenia el 1287. El 1304 una part de la comunitat, formada per sis monges va traslladar-se a Cervera, on fundà el convent de Santa Caterina mentre que la resta quedà a Sant Miquel fins a mitjans del segle xiv, quan, amb l'ajut del senyor de Rajadell, es fusionà amb la comunitat de la capella de Santa Llúcia. A partir d'aleshores, la capella de Sant Miquel quedà com a ermita formant part del mas de Can Maçana.
La família Massana, propietari d'aquesta capella, la reconstruí de nou el 1632, mantenint la mateixa advocació a Sant Miquel; la construcció de la nova capella correspon als anys de prosperitat de la masia veïna i de la majoria de masies del terme.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel de Cirera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Monestirs de Catalunya Priorat de Sant Miquel de la Cirera Arxivat 2010-08-15 a Wayback Machine.
# Sakontala

Sakontala, D. 701, és una òpera inacabada en tres actes composta el 1820 per Franz Schubert sobre un llibret de Johann Philipp Neumann. L'òpera es basa en la història en sànscrit de l'amor de Shakuntala pel rei Duschmanta i el seu rebuig.

## Origen i context

Schubert va començar a compondre aquest treball l'octubre de 1820, però es va aturar a la primavera de 1821 perquè el Wiener Staatsoper li va demanar que adaptés Zemire und Azor de Louis Spohr, amb un tema molt proper. Per al primer i segon acte, només hi ha esbossos per a onze escenes fragmentades que reprodueixen les línies melòdiques fonamentals dels cants i els baixos.

## Estructura

L'obra és per a catorze sopranos, tres mezzosopranos, cinc tenors, nou baixos, cor mixt i orquestra.
       Acte I
          1. Introduktion: Das holde Licht des Tages
          2. Arie: Du hoffest im Arme des Gatten
          3. Quintett: Hier liegen wir im Staub gebeuget
          4. Arie: Wie fühl' ich, ihr Götter
          5. Chor der Waldnymphen: Wo du wandelst
          6. Arie: Noch schläft Dau goldne Sonne
          7. Finale Jo: Sieg deinen Fahnen, König
       Acte II
          8a. Terzett: Komm nur Dieb
          8b. Terzett: Així que liebes Brüderchen
          9. Quartett: Rosenzeit der Freuden
          10. Septett: Mit liebendem Verlangen
          11. Arie: Trauet auf Götter

## Enregistraments

* Karl Aage Rasmussen, Frieder Bernius 2CD Carus 2008

## Referències

* ↑ «Multimedia-Revue statt Märchenexotik: Schuberts „Sakontala“ in Saarbrücken» (en alemany). nmz. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ Franz Schubert (1797-1828) / Sakontala - opera in two acts (ca. 1820)
# Sant Miquel de Mata

Sant Miquel de Mata és una església gòtica de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici religiós, una petita ermita d'una sola nau coberta per una volta ogival de tres trams, dos d'ells de planta quadrada, i absis poligonal. Les voltes tenen les nervadures de pedra. Només hi ha esculturades les claus i les carteles d'arrencament de les voltes. Exteriorment està coberta per una teulada de dos vessants. L'entrada principal és al mur lateral dret, que presenta una gran porta dovellada, una espitllera i tres contraforts. Al costat de l'Evangeli hi ha la capella de la Mare de Déu, possiblement de finals del segle xvii o principis del xviii. De la mateixa època és també la sagristia adossada al mateix costat, amb una porteta que comunica amb el presbiteri.
El retaule principal és d'estil renaixentista.
A l'exterior, a l'entorn de l'absis i al davant està situat el cementiri del veïnat, i adossat a l'altre mur del temple hi ha la casa de l'ermità, masoveria coneguda com a Cal Monjo.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel de Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Santa Joleta

Santa Joleta era una església, actualment desapareguda, del terme municipal de Llimiana, al Pallars Jussà.
Era situada a un dels indrets més enlairats del municipi, al vessant meridional, però a prop de la carena, de l'extrem occidental de la Serra de la Vall de Llimiana, a llevant de la vila de Llimiana, al sud-est del lloc anomenat Tanya.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Josefina (São Tomé i Príncipe)

Santa Josefina és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Caué, al sud-est de l'illa de São Tomé. La seva població és de 17 (2008 est.). A 2 km al sud hi ha el punt més meridional de l'illa i a uns 5 km al sud de l'Equador. Limita al sud amb Vila Malanza i Porto Alegre. Es troba a la petita carretera que uneix la capital São Tomé i Porto Alegre, la Carretera 1 que discorre a l'est de l'illa.

## Evolució de la població

Població de Santa Josefina (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 15 | 17 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Ugo Francescu Peretti della Rocca

Ugo Francescu Peretti della Rocca (Levie, 1747 - 1838) fou un polític, militar i escriptor cors. Descendent directe de Napoleone delle Vie (di Livia), natu a Livia, escriví en italià i en cors. Fill d'un oficial cors, estudià a la Universitat de Corti. El març de 1765, es posà de part de la República de Còrsega i lluità a la batalla de Pontenovo. Quan Pascal Paoli va tornar el maig de 1793 intentà arrestar a Ajaccio a la famíglia de Napoleó Bonaparte. Fou comissari del Departament de Còrsega i es posà de part de la Consulta Extraordinaria de Corte quan s'oposà a la Convenció francesa. El gener de 1797, fou arrestat a Porto Vecchio. Quan Lluís XVIII de França fou restaurat, fou reintegrat a l'exèrcit amb el grau de tinent coronel i va rebre la Creu de Sant Lluís. Va escriure en italià Ottave rusticane i Versi di Figari i en cors Versi di Sagra, Versi di Nunzia, Versi di Brunu i Versi di Liona.

## Referènze

* ↑ Archivi della famiglia Pustianaz von Priel è Cheynet de Beaupré, discendenta della famiglia Peretti della Rocca.
* ↑ Brevettu in l'archivi della famiglia Pustianaz von Priel è Cheynet de Beaupré.
* (cors) Cronaca di a Corsica, Orsu Ghjuvanni Caporossi Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.
# Ugo Colombo

Ugo Colombo (San Giorgio su Legnano, 22 de febrer de 1940 - Pontremoli, 10 d'octubre de 2019) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1964 i 1974. Durant la seva carrera professional destaquen les 3 etapes aconseguides al Giro d'Itàlia, a banda d'una tercera posició final en l'edició de 1971.

## Palmarès

* 1968
** 1r del Gran Premi de Montelupo
** 1r al Gran Premi de Tarquinia
** Vencedor d'una etapa de la Cronostafetta
* 1969
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia
* 1970
** 1r a la Coppa Placci
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1971
** 1r a la Coppa Placci
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1972
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1974
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 1966. 44è de la classificació general
* 1967. 34è de la classificació general
* 1968. 10è de la classificació general

### Giro d'Itàlia

* 1964. 39è de la classificació general
* 1965. 23è de la classificació general
* 1966. 18è de la classificació general
* 1968. 38è de la classificació general
* 1969. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1970. 17è de la classificació general
* 1971. 3r de la classificació general
* 1972. 23è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1974. 39è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Addio a Ugo Colombo». tuttobiciweb, 10-10-2019.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ugo Colombo a sitiodeciclismo.net
# Union List of Artist Names

Union List of Artist Names (ULAN) és una base de dades en línia amb un vocabulari controlat, un registre d'autoritats que actualment conté al voltant de 293.000 noms i altra informació sobre artistes. Ulan pot incloure noms, pseudònims, variants ortogràfiques, noms en diversos idiomes, i els noms que han canviat amb el temps (per exemple, noms de casada). Tot i que es mostra com una llista, Ulan s'estructura com un diccionari de sinònims, que compleix amb les normes ISO i NISO per a la construcció de tesaurus; conté jeràrquica, equivalència i relacions associatives.
L'enfocament de cada registre Ulan és un artista. Actualment (2014) hi ha al voltant de 120 mil artistes a Ulan. A la base de dades, cada registre d'artista (també anomenat un tema en aquest manual) s'identifica mitjançant un identificador numèric únic. Vinculat a cada registre hi ha noms, artistes relacionats, fonts de les dades i notes. La cobertura temporal d'Ulan abasta des de l'Antiguitat fins al present i l'abast és global.
Ulan inclou noms propis i la informació associada sobre els artistes. Els artistes poden ser tant particulars (persones) o grups d'individus que treballen junts (entitats corporatives). Els artistes a Ulan generalment representen els creadors que participen en la concepció o la producció de les arts visuals i l'arquitectura. Alguns artistes de performance s'inclouen (però normalment no actors, ballarins, o altres artistes).

## Referències

* ↑ About ULAN

## Enllaços externs

* Union List of Artist Names Online Cerca gratuïta a ULAN
# Ust-Txórnaia

Ust-Txórnaia (en rus: Усть-Чёрная) és un poble (possiólok) del krai de Perm, a Rússia, que forma part del raion de Gaini. El 2010 tenia 1.078 habitants.
# Santa Maria de Castellar de n'Hug

Santa Maria és l'església parroquial de Castellar de n'Hug (el Berguedà). Situada al centre de la població, es conserva poc de l'edifici romànic, sent bàsicament d'estil neoclàssic. El campanar és l'element més destacat que queda de la construcció medieval, és de torre de planta quadrada amb quatre pisos, a la seva part inferior té una gran finestra amb arc de mig punt, que correspon al romànic, a partir del segon pis és d'època posterior. Al costat del campanar, al mur sud, s'obre la porta d'entrada amb forjat medieval.

## Arquitectura

És un edifici ubicat a la plaça, presidint el nucli antic de la població. Algunes de les parts es consideren romàniques. És una església de dimensions no gaire grans, construïda en diverses campanyes constructives. La nau és coberta amb volta de canó i l'altar amb volta de creueria. El parament és de grans carreus ben escairats i disposats en filades.
La porta es troba centrada al mur dels peus. És l'únic element que trenca la monotonia de la façana. La porta està a migjorn, és de dos batents de fusta que s'obre cap a dins i tanca el portal d'entrada, molt auster, amb dos arcs de mig punt en degradació. és a destacar la ferramenta de la pora, amb formes senzilles d'espirals entrellaçades. el ferro era utilitzat com a element de protecció i evolucionà cap a la seva utilització com a element decoratiu.
El campanar és una massissa torre de planta quadrangular amb obertures dovellades d'arc de mig punt, algunes d'elles parcialment cegades. El parament és força diferent, els carreus són de menors dimensions que els de la façana, menys homogenis i no tan ben escairats. La coberta és a dues aigües de teula àrab. Actualment la base del campanar correspon a un tram de la nau lateral de l'església modificada al segle XVII-XVIII aprofitant elements de l'antiga església romànica.

## Història

Documentada al segle x, a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell. Hug de Mataplana i la seva esposa Elisenda, l'any 1229 van prendre sota la seva protecció l'església, la van dotar de diversos béns, així com van fer construir un altar dedicat a sant Miquel. L'any 1376 depenia del baró de Pinós. Va tenir com a sufragània seva, al segle xviii, l'església de Sant Vicenç de Rus.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Castellar de n'Hug». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Bibliografia

* Pladevall, Antoni (2001), El Berguedà, Col·lecció Catalunya romànica. Guies comarcals ; 16; Barcelona, Pòrtic. ISBN 84 7306 697 9
# Unió Deportiva Polvoritense La Marina

La Unió Deportiva Polvoritense La Marina (UD Polvoritense La Marina), també conegut com a Polvoritense, fou un club català de futbol del districte de Sants-Montjuïc de Barcelona. Fundat l'any 1975, va assolir el campionat de primera territorial del seu grup el 2002-03 i va competir a la preferent catalana entre 2003 i 2005. També va tenir un equip femení que competí a la primera estatal femenina, Jugava els seus partits al camp municipal Julià de Capmany.

## Palmarès

* 1 Segona catalana de futbol: 2002-03

## Referències

* ↑ «Unió Deportiva Polvoritense La Marina». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Polvoritense-Cornellà del Terri». El 9 Esportiu, 15-03-2010. [Consulta: 19 desembre 2011].
* ↑ Abadía i Naudí, Sixte. Esport i democratització en un període de canvi. Evolució del fenomen esportiu a Barcelona durant la transició democràtica (1975-1982) (tesi). Barcelona: Universitat de Barcelona. Departament de Teoria i Història de l'Educació, 2007, p. 335-336 [Consulta: 19 desembre 2011].
# Vaginisme

El vaginisme és la contracció persistent i involuntària de la vagina en produir-se un espasme que impedeix la penetració. No causa dolor directament, però dificulta l'entrada del penis i impedeix el coit. Aquesta disfunció es presenta en diferent intensitat segons els casos; pot ser des d'una molèstia que dificulta la penetració a un bloqueig total de l'entrada del penis. Només afecta el coit i en la majoria dels casos hi pot haver satisfacció sexual a partir de carícies o estimulacions que no són intravaginals, és a dir, del clítoris, preferentment. El vaginisme té tractament i es diferencia de la disparèunia perquè no és dolorós.

## Causes

Hi pot haver causes orgàniques i no orgàniques. Les causes orgàniques més freqüents són:
* Endometriosi
* Vaginitis
* Himen rígid
* Inflamació de la pelvis
* Estenosi de la vagina
* Existència de tumors, quists o adherències
Les causes no orgàniques poden ser fruit de:
* Una educació que ha provocat por de la sexualitat o de l'embaràs.
* Un fet traumàtic, com una relació violenta.
* Una relació coital sense preàmbul.
* Una estimulació inadequada.
A vegades no se'n troben les causes. Cal recordar que és un espasme involuntari.

## Tractament

Com en totes les disfuncions sexuals, és molt important fer la consulta mèdica i no pensar que se solucionarà sol. Si la causa no és orgànica, el tractament consistirà en un aprenentatge del control de la musculatura vaginal i del coneixement del propi cos. Per fer aquest aprenentatge caldrà el compromís de la parella en el procés. En alguns casos caldrà prendre algun medicament per ajudar o complementar el tractament.

## Referències

* 1 2 3 «La Salut de la A a la Z.». Web. Generalitat de Catalunya, 2013. [Consulta: maig 2013].

## Enllaços externs

* «Vaginisme». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
# Valojin

Valojin (en belarús: Валожын) és una ciutat de Belarús, de la Província de Minsk, a 75 quilòmetres al nord-oest de Minsk, la capital del país. La ciutat es troba a prop del Riu Vałožynka, centre del districte municipal homònim.

## Història

La regió va pertànyer al Principat de Polotsk, i en el segle xii, ja existien edificacions en el lloc, algunes de les quals es conserven actualment en la plaça central. Els prínceps de Valojin van ser bandejats del lloc en 1440, per rebel·lar-se contra Casimir IV Jagelló de Lituània. En el segle xv, la ciutat formava part del Gran Ducat de Lituània, i en tal condició es va integrar en la República de les Dues Nacions, en 1569. La regió era coneguda per la seva terra fèrtil, on prosperaven el cultiu de lli, així com la ramaderia de cavalls i vaques.
En 1681 es va establir el monestir Bernardí, que tenia una facultat de teologia. Des de 1795, la ciutat va passar a formar part de l'Imperi Rus. En 1803, va ser construït el Palau Tyszkiewicz. Durant el segle xix va funcionar la famosa Ieixivà de Valojin, un centre d'estudis jueu. En 1839, Jozef Tyszkiewicz va plantar un gran parc, i va establir un zoològic públic, al llarg del Riu Valozhynka. Tres grans incendis, en 1815, 1880, i 1886, van afectar la ciutat que va ser després reconstruïda.
El 1918 l'Exèrcit Alemany, va ocupar Valojin. El 1919, l'Exèrcit Polonès, va prendre la ciutat, que va romandre sota domini polonès durant 20 anys. Des d'aleshores, es van produir atacs als residents jueus.
El 1939, Valojin va ser annexada a la República Socialista Soviètica de Belarús. Durant la Segona Guerra Mundial, la ciutat va estar ocupada per les tropes de Tercer Reich, entre el 25 de juny 1941, i el 5 de juliol 1944, en un període durant el qual, els nazis van aniquilar als més de 3.000 habitants jueus, i als ciutadans russos residents en la ciutat. Després de la dissolució de l'antiga Unió Soviètica el 1991. Valojin es va integrar en la Belarús independent. L'economia de la ciutat depèn de la indústria alimentària, la indústria tèxtil, i la indústria de la fusta.
# Valois

«Valois» té aquests significats:
* Valois (França), comarca francesa
* Dinastia de Valois, dinastia francesa
* Comtat de Valois, comtat i ducat feudal