OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Niccolò Acciaiuoli (bisbe)

Nicolò Acciaiuoli (Florència, 6 de juliol de 1630 - Roma, 23 de febrer de 1719) fou un noble romà de la família dels Acciaiuoli, dedicat a la vida eclesiàstica que va ostentar els següents càrrecs principals:
* Cardenal 1669
* Cardenal bisbe de la diòcesi suburbicària de Frascati el 1693, de Porto i Santa Rufina el 1700, d'Òstia i Velletri el 1715
* Legat pontifici a Ferrara 1670, confirmat el 1680 (ho fou fins al 1682)
* Degà del col·legi cardenalici 1715

## Enllaços externs

* The Cardinals of the Holy Roman Church - Acciaiuoli
Fitxa a catholic-hierarchy.org
# Tit Fonteu Capitó

Tit Fonteu Capitó (en llatí Titus Fonteius Capito) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fonteia, una gens romana d'origen plebeu procedent de Tusculum.
Va ser pretor l'any 178 aC i va rebre el govern de la província d'Hispània Ulterior. L'any 177 aC li va ser prorrogat el comandament de la província amb títol de procònsol.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XL,59; XLI 2,19
# INTERCAL

INTERCAL va ser creat l'any 1972, i probablement fou el primer llenguatge de programació esotèric (almenys conegut).
Va ser dissenyat per Donald R. Woods i James M. Lyon amb la finalitat de crear un llenguatge sense semblança amb cap dels llenguatges de programació ja existents, i ho varen aconseguir.
La seva sintaxi consisteix en llistes d'instruccions peculiarment formulades, les quals sempre començaran per fórmules d'educació com per exemple PLEASE, PLEASE DO, DO, DO NOT, o PLEASE DO NOT.
# Capella del Sant Crist (Alella)

La Capella del Sant Crist és una obra d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Capella o oratori en de planta rectangular amb coberta de maons plans a dues vessants i carener perpendicular a la façana principal. Parets d'obra enlluïda i pintades de blanc. Tres graons de paredat amb paviment de maons plans de 15 x 30 cm, donen accés a l'interior. Disposa d'un motiu decoratiu trilobulat en relleu damunt l'obertura de la cel·la, en el capcer.
Dues fileres de motius decoratius tipus antefixes, col·locades a l'extrem de la volada de la coberta, ornamenten la façana.

## Referències

* 1 2 «Capella del Sant Crist». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Dídac Cuevas Simarro

Dídac Cuevas Simarro (Barcelona, 20 de juny de 2000) és un jugador de bàsquet català. Amb 1,78 metres d'alçària juga en la posició de base.

## Carrera esportiva

Es va formar a les categories inferiors del Club Joventut Badalona, arribant el 2016, sota les ordres de Daniel Miret, a l'equip júnior del club. El 2017, encara en edat júnior, va jugar al CB Arenys de la lliga EBA, equip vinculat al Joventut, on va aconseguir una mitjana de 9,4 punts, 3,2 rebots i 1,8 assistències en menys de 20 minuts per partit. La temporada 2018-19 la comença cedit al Bodegas Rioja Vega de LEB Plata. En el mes novembre de 2018, després de la lesió del base lituà del CB Prat Arturs Zagars, el jove base és repescat per la Penya per ser cedit al filial del Joventut de LEB Or, tornant a treballar així amb Dani Miret.

### Selecció nacional

Ha estat internacional a les categories inferiors de la selecció espanyola, sent Campió d'Europa sub16 a Polònia el 2016 i Plata amb la sub18 a Bratislava el 2017.

## Referències

* ↑ «El internacional U18, Didac Cuevas, completa la dirección del Bodegas Rioja Vega» (en castellà). FEB, 27-07-2018 [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «Dídac Cuevas, firma por el CB Prat para sustituir Zagars» (en castellà). FEB, 08-11-2018 [Consulta: 10 gener 2019].
# Gustav König

Gustav König (Schwabach, 12 d'agost de 1910 - 5 de febrer de 2005) va ser director d'orquestra alemany i director general de la música a Essen.
König va estudiar en una escola de primària humanística i va assistir al conservatori de la seva ciutat natal mentre encara era a l'escola. Va estudiar a l'Acadèmia de Música de Múnic.
Va començar la seva carrera com a director d'orquestra el 1932/33 com a director d'òpera i director de concerts a Osnabrück i va treballar a Stettin (des de 1934/35), Berlín (des de 1936/37: "Theater am Nollendorfplatz, Volksoper") com a Aquisgrà (des de 1941/42 com primer director i adjunt del director musical general d'Herbert von Karajan). Des de 1943/44 va ser cap del sistema musical municipal i director musical de l'òpera a Essen. El 1951/52 va ser nomenat director musical general i va treballar amb els directors artístics Karl Bauer, Erich Schumacher i Jürgen Dieter Waidelich. El 1975, König es va retirar.
König era conegut per muntar estrenes originals o d'obres alemanyes de modernitat, com ara Le vin herbé de Frank Martin (1948), Lulu d'Alban Berg (1953), Il prigioniero de Luigi Dallapiccola (1954) o Die Brücke von San Luis Rey de Hermann Reutter.

## Referències

* ↑ Dirigenten der Essener Philharmoniker
* 1 2 14.02.2005 Trauer um Gustav König Deutsches Musikinformationszentrum
* ↑ mmer Essen – Der Dirigent Gustav König ist gestorben. Frankfurter Allgemeine Zeitung, 16 February 2005, Number 39, p. 38
* ↑ Dirigent Gustav König mit 94 Jahren gestorben. Beliner Morgenpost, 16. February 2005
# Nephelomys moerex

Nephelomys moerex és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'est de l'Equador. La seva localitat tipus és Mindo, una comunitat rural molt petita situada a 0°02'S, 78°48'O i una altitud de 1.264 msnm. Els forats incisius són més petits que en altres espècies de Nephelomys. Fins al 2006 se'l considerà un sinònim d'Oryzomys albigularis.

## Referències

* 1 2 Weksler, M., Percequillo, A. R.; Voss, R. S. 2006. «Ten new genera of oryzomyine rodents (Cricetidae: Sigmodontinae) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.». American Museum Novitates, 3.537: 1-29
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Esteve Soler i Miralles

* Aquest article tracta sobre el dramaturg català. Vegeu-ne altres significats a «Esteve Soler».
Esteve Soler i Miralles (Barcelona, 1976) és un dramaturg català, format a l'Institut del Teatre i la Sala Beckett, on fa classes d'escriptura dramàtica. Des de 2008, la trilogia formada per les obres “Contra el progrés”, “Contra l'amor” i “Contra la democràcia” ha estat traduïda a dotze idiomes (anglès, francès, alemany, castellà, grec, italià, danès, romanès, txec, hongarès, rus i croat), mentre que més de mig centenar de directors les han fet seves en països com ara Anglaterra, Alemanya, Estats Units, França, Romania, Suïssa, Àustria, Grècia, Veneçuela i Xile. Ha format part de les seccions oficials dels festivals Theatertreffen i Literaturfestival, ambdós de Berlín, i del certamen francès La Mousson d'Été (en dues ocasions). Algunes de les seves altres obres s'han estrenat al Teatre Nacional de Catalunya i el Teatre Lliure. Contra la democràcia va ser guardonada amb el premi Serra d'Or i Contra el progrés va guanyar el premi francés Godot, en tots dos casos com a millors textos teatrals de l'any. Ha dirigit amb l'arquitecte Jordi Queralt la instal·lació artística “Contra la ciutat”, estrenada a FiraTàrrega.

## Referències

* ↑ Esteve Soler i Miralles al Qui és Qui de les Lletres Catalanes

## Enllaços externs

* Reportatge del programa ‘Ànima', del Canal 33, sobre les obres
* Entrevista per a l' Institut Ramon Llull
# Bartoloméievski

Bartoloméievski (en rus: Бартоломеевский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 318 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Capella de Sant Isidre (Sant Joan de les Abadesses)

La Capella de Sant Isidre o Pedró de Sant Isidre és una capelleta barroca de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capelleta o pedró de planta quadrada amb teulat a dos vessants i amb un nínxol o obertura a la cara de tramuntana. Per sobre d'aquesta obertura i a la llinda principal, ja quasi arran de teulat hi ha la inscripció següent: "Consalba dirruhida, añ 1777".
Aquesta obertura és en forma d'arc de mig punt i té els cantons molt ben perfilats i treballats, i té una reixa de ferro que es tanca amb un forriac i que l'any 1993 encara es conservava.
L'interior de la minúscula capella o pedró era força gran i estava enrajolat i pintat, però actualment està molt malmès. En aquesta capelleta hi era venerada una imatge de Sant Isidre que actualment ja no hi és.

## Història

El pedró o capelleta de Sant Isidre de la casa de la Serra del Cadell fou construïda l'any 1777, tan com s'indica la llinda de la inscripció.
Al lloc on es va edificar el pedró hi havia hagut un mas de nom Consalba, derruït quan es construí el pedró, per això la inscripció diu "Consalba dirruhida". Es té constància de l'existència del mas per capbreus, censals i altres documents de l'arxiu del monestir de Sant Joan de les Abadesses i l'última data en què ve citat el mas habitat és a mitjans de segle xviii.
El pedró es va conservar fins a la guerra. Datació per font i per la data a la mateixa capella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Capella de Sant Isidre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 juliol 2017].
# El Taulí

El Taulí és un pla de la ciutat de Sabadell on avui hi ha l'Hospital Taulí i la Caserna de la Guàrdia Civil sabadellencs.
És un topònim que designa una gran plana de límits imprecisos. Aproximadament, s'estén des de la plaça de les Dones del Tèxtil (antiga pl. de l'Alcalde Marcet) fins a la timba del Ripoll, i del carrer de la Salut i la carretera de Caldes fins al carrer del Montseny. Aquest indret ja s'anomenava així en dates molt reculades.
Al Taulí hi havia hagut l'antic convent dels Caputxins –o almenys l'horta–, el Templet de les Aigües i un cementiri –a l'actual plaça del Taulí–. Al segle xix, la línia del tren de Barcelona a Lleida va travessar pel mig aquesta plana.
Avui porten el nom del Taulí el Consorci Hospitalari del Parc Taulí, el parc del Taulí, un carrer i una plaça de Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 4 Lluís Fernàndez i Cesc Prat (coord.). Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Sabadell: Amics del Ripoll, 2004, p. 54.
* ↑ Fernàndez, Lluís. Itineraris pel rodal de Sabadell. Sabadell: Unió Excursionista de Sabadell, 2004, p. 225.
* ↑ Nomenclàtor. «Parc del Taulí». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 23 maig 2014].
* ↑ Nomenclàtor. «Carrer del Taulí». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 23 maig 2014].
* ↑ Nomenclàtor. «Plaça del Taulí». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 23 maig 2014].
# Gevins

Els gevins (en llatí: gevini, en grec antic: γηουινοί) eren un poble esmentat per Claudi Ptolemeu com un dels pobles de la Sarmàcia europea, que vivien al nord dels carps o carpians i al sud dels budins. Es creu que vivien a la Bucovina.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gevini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 setembre 2024].
# Oakland (desambiguació)

«Oakland» té aquests significats:
* Geografia:
** Oakland, ciutat a Califòrnia a East Bay dins de la Badia de San Francisco.
** Oakland (Carolina del Sud)
** Oakland (Florida)
** Oakland (Maine)
** Oakland (Maryland)
** Oakland (Mississipi)
** Oakland (Missouri)
** Oakland (Illinois)
** Oakland (Iowa)
** Oakland (Nebraska)
** Oakland (Nova Jersey)
** Oakland (Kentucky)
** Oakland (Oklahoma)
** Oakland (Oregon)
** Oakland (Comtat de Susquehanna), població de l'estat de Pennsilvània, Estats Units d'Amèrica.
** Oakland (Tennessee)
** Oakland Acres, població dels Estats Units a l'estat d'Iowa.
** Oakland City, població dels Estats Units a l'estat d'Indiana.
** Oakland Park, població dels Estats Units a l'estat de Florida.
* Esport:
** Oakland Athletics, club professional de beisbol estatunidenc de la ciutat d'Oakland.
** Oakland Raiders, franquícia de futbol americà actualment establerta a Oakland, Califòrnia.
# Timeu de Locres

Timeu de Locres (grec antic: Τίμαιος, llatí: Timaeus) fou un filòsof pitagòric grec nascut a Locres Epizefiris, a la Magna Grècia, i suposadament mestre de Plató, segons Ciceró.
Existeix una obra que porta el seu nom escrita en dialecte dòric, titulada περὶ ψυχᾶς κόσμου καὶ φύσιος (Peri psychās kósmō kai phýsios, 'Sobre la naturalesa del món'), però la seva autenticitat és dubtosa i probablement és un resum del Timeu de Plató, del qual aquest Timeu n'és el protagonista. També és un dels interlocutors del Críties. L'enciclopèdia Suides diu que va escriure una vida de Pitàgores, però podria ser una part de la història de Sicília i Itàlia de Timeu de Tauromenium.

## Referències

* ↑ 2.Timaeus of Locri a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1131
# Esgrafiat

La paraula esgrafiat ve de l'italià sgraffiare, és a dir, fer incisions o gratar amb un estil. L'esgrafiat és una tècnica de dibuix que consisteix a fer incisions sobre el cos de l'objecte o paret, en la part superficial, de manera que quedi al descobert la capa inferior. L'esgrafiat s'aplica sobre l'arrebossat d'un mur, sobre objectes de ceràmica, làpides i, en l'edat mitjana, sobre manuscrits en les il·lustracions en or.
* Puig i Cadafalch, Casa Amatller, Barcelona.
* Esgrafiat Maison du peuple a Pâturages (Bèlgica).
* Esgrafiat de Paul Cauchie, Maison Delune, Brussel·les.
* Esgrafiat de tema agrícola, plaça de George Orwell, Barcelona.
* Casa del gremi dels revenedors, al barri Gòtic de la Ciutat Vella

## Procés

El procés d'esgrafiat sobre un mur té una preparació prèvia. S'estén un arrebossat que generalment és el de to més fosc i es deixa assecar. Quan ja està eixut, s'estén una capa fina del mateix color. Abans que s'assequi del tot aquesta segona capa, s'estén una altra de diferent to que acostuma a ser més clara i amb un gruix especial, segons els casos. Al cap d'un temps prudencial, s'hi fa l'estergit, que consisteix a estampar els dibuixos sobre la superfície passant una brotxa o estri apropiat per la plantilla on els dibuixos estan retallats i després es fa el gratat i les incisions oportunes perquè quedi al descobert la capa o les capes de dintre. En la ceràmica, es fan les incisions amb un utensili molt afilat o amb punxons, sobre la terracota i abans de la primera cocció. Es fa també sobre la terracota esmaltada deixant veure el color del fang.

## Història

És una tècnica molt antiga que utilitzaven ja les civilitzacions del IV mil·lenni aC. Els romans van usar també aquesta decoració amb dibuixos senzills. Des del segle xii al XVI, abunden les ceràmiques esmaltades esgrafiades i cobertes després amb una capa vidriosa. Tenen gran difusió a Itàlia. En el món musulmà hispànic, es practicava la tècnica del manganès esgrafiat, que consistia a estendre una capa elaborada amb òxid de manganès per esgrafiar després i deixar al descobert la terracota. A Catalunya, l'esgrafiat esdevé un procediment molt emprat per revestir i decorar façanes a partir del segle xviii. N'hi ha nombrosos exemples a Barcelona entre els quals destaca la casa del gremi dels velers, per exemple. La façana de l'església parroquial de sant Celoni ofereix així mateix un notable exemple d'esgrafiat barroc. Aquesta tècnica té moments d'especial brillantor durant el modernisme i el noucentisme. Citem com a exemple els esgrafiats del carrer Ample, 50 de Reus. Entre les seves expressions contemporànies destaquen els esgrafiats de la façana de la seu del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya a Barcelona, basats en un disseny de Picasso executat per Carl Nesjar (1962).

## Referències

* ↑ Esgrafiats i Esgrafiadura al diccionari de les arts del TERMCAT [Consulta: 25 juliol 2016].

## Bibliografia

* Marià CASAS i HIERRO. Esgrafiats. Tarragonaː Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics, 1983.
# Bartomeu Amengual Andreu

Bartomeu Amengual Andreu. (Felanitx, Mallorca, 1866 — Barcelona, 1961). Va ser periodista, economista i jurista. Estudià dret a la Universitat de Barcelona.
Establert a Barcelona el 1894, ocupà diversos càrrecs relacionats amb el sector de l'economia i del comerç —impulsor de la Zona Franca de Barcelona, secretari de la Cambra de Comerç (1904) i fundador dels sindicats d'iniciativa i societats d'atraccions de forasters de Barcelona (1907) El 1902, fou secretari de la Cambra i Navegació de Barcelona i va ocupar càrrecs en el Consell d'Economia Nacional de Madrid. El 1909 va fundar la Societat d'Atracció de Forasters de Barcelona. També participà en empreses nacionals i internacionals, i en l'organització de cursets especials.
Com a periodista va escriure en diverses publicacions d'àmbit català i estranger sobre economia i literatura. Va escriure El Felanigense, va col·laborar a l'Almudaina de Palma i fou crític teatral del Diari de Barcelona entre 1896 i 1905.

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
* ↑ Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Carving

Càrving és un tipus d'esquís parabòlics que han reemplaçat als rectes tradicionals. El càrving serveix per dur a terme un gir parabòlic.

## Avantatges

Aquest tipus d'esquís permeten accelerar l'aprenentatge. El disseny és més curt i ample, en forma de paràbola i permet velocitat sense pèrdua de control. Dona a l'esquiador una major estabilitat i exigeixen menys esforç físic per realitzar els girs. Es diu que l'esquí càrving té forma de talla de vespa.

## Vegeu també

* Esquí

## Referències

* ↑ «Tipos de carving». El Comercio. Arxivat de l'original el 24/05/2013. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «Fundamentos». Arxivat de l'original el 05/12/2010. [Consulta: 26 abril 2021].
Viccionari
# El Parc i la Llacuna del Poblenou

El Parc i la Llacuna del Poblenou és un barri del districte de Sant Martí de Barcelona. Des de 2006 està delimitat per la Gran Via de les Corts Catalanes, els carrers de la Llacuna, de Pere IV, d'Àvila, de Llull, de Wellington, de Pujades, de Roger de Flor, dels Almogàvers i l'avinguda Meridiana fins a la Plaça de les Glòries Catalanes.
Els nuclis originals d'aquest barri es van establir al voltant de diversos parcs, el parc de l'Estació del Nord, el parc de la Ciutadella, i la via que unia el nucli del Poblenou amb el Clot, la Llacuna. La part més propera al parc de vegades se la considera part del Fort Pius (algunes entitats de la zona conserven aquesta referència), denominació que s'estenia també per algunes illes que avui corresponen al barri de la Vila Olímpica del Poblenou.
El barri està format per dues zones diferenciades, el veïnat del Parc i l'entorn de la plaça de les Glòries

## Educació, cultura i lleure

Donat el caràcter més industrial i comercial d'aquest barri, a data de 2008, el barri disposava només d'un centre d'idiomes, altre d'adults i la seu de l'Institut de Formació Contínua IL3, de nivell universitari. El barri allotja una sala de cinema i un multicine en el Centre Comercial Glòries, així com la biblioteca de la Gerència del Sector d'Urbanisme i Infraestructures i la biblioteca i museu de l'empresa municipal Serveis Fúnebres, el museu de les quals mostra carrosses fúnebres. Aquest barri comparteix al costat del Poblenou una zona de lleure nocturn conegut popularment com a Marina (encara que l'àrea principal s'allunya d'aquest carrer i se centra entre l'avinguda Meridiana i el carrer de Pere IV), on hi ha 7 discoteques (entre elles la coneguda Razzmatazz) i diversos bars musicals.

## Altres instal·lacions i serveis

Malgrat dur el nom de parc, cap dels parcs als quals fa referència el topònim queda allotjat en el barri ni en el districte, encara que la reforma prevista a la plaça de les Glòries preveu introduir-hi un parc de gran proporció. L'àmbit comercial queda cobert principalment amb els establiments del Centre Comercial Glòries. El barri disposa de quatre centres de culte evangèlics i un de catòlic. Els Mossos d'Esquadra tenen una seu en el barri amb objectiu de cobertura de tot el districte de Sant Martí.

## Arquitectura

El projecte 22@ i la remodelació general de l'antic Poblenou ha introduït diverses novetats en el barri en qualitat arquitectònica, com la incorporació de la coneguda Torre Agbar. La remodelació de les plaça de les Glòries va permetre la construcció del Museu del Disseny.

## Transports

La xarxa de tramvia de Trambesòs estén les seves estacions en aquest barri en 5 estacions, Marina, Auditori - Teatre Nacional, Estació de Glòries, on és terminal la línia T5, Ca l'Aranyó i La Farinera. La xarxa de Metro de Barcelona connecta el barri amb la resta de la ciutat mitjançant les estacions de Glòries i Bogatell. Per al transport públic ciclista el barri disposa de 10 estacions del servei Bicing.

## Enllaços externs

* El Parc i la Llacuna del Poblenou, a la web de l'Ajuntament de Barcelona
# Guy Lombardo

Gaetano Alberto "Guy" Lombardo (19 de juny del 1902 – 5 de novembre del 1977) va ser el líder d'una banda de música i un violinista estatunidenc-canadenc.
Formant "The Royal Canadians" en el 1924 amb els seus germans Carmen, Lebert, i Victor i altres musics de la seua ciutat local, Lombardo va dirigir el grup al seu èxit internacional.

## Enllaços externs

* La Societat Guy Lombardo Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Canadian Motorsport Hall of Fame (anglès)
# Glottiphyllum neilii

Glottiphyllum neilii (no s'ha de confondre amb el nom semblant Glottiphyllum nelii) és una espècie de planta suculenta, de la família de les aïzoàcies (Aizoaceae).

## Descripció

Glottiphyllum neilii és una planta suculenta perennifòlia que pot arribar a fer fins a 4 cm. Les seves fulles de vegades adquireixen un color verd porpra a les posicions exposades on sovint creix. Les flors són de color groc brillant i apareixen a la tardor. Conserva les seves càpsules de llavors durant més d'una temporada.
Aquesta planta s'ha de distingir de G. nelii que comparteix en part el mateix hàbitat al sud del Gran Karoo, però també es troba al Petit Karoo. Aquest últim té les fulles més curtes.

## Distribució i hàbitat

Glottiphyllum neilii és autòcton de la província sud-africana del Cap Occidental. Al seu hàbitat creix entre els 550 fins als 980 m i creix al Gran Karoo al nord de la ciutat de Prins Albert.

## Taxonomia

Glottiphyllum neilii va ser descrit per N.E. Br..

### Etimologia

Glottiphyllum: nom genèric que prové del grec "γλωττίς" (glotis = llengua) i "φύλλον" (phyllos =fulla).
neilii: epítet atorgat en honor del ramader lleter i recol·lector de plantes sud-africà Cornelius Bernardus van Neil (1897 – 1985).

## Referències

* 1 2 «Glottiphyllum neilii». Conservatori i Jardí Botànic de Ginebra: Flora africana. [Consulta: 30 novembre 2021].
* 1 2 3 «Glottiphyllum neilii» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ «Glottiphyllum neilii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r desembre 2021].
* ↑ Staples, Charles (Chuck) J. «Còpia arxivada» (en anglès). A historical record of authors of cactus & suculent "Plant names" & "Books" for the amateur hobbyist [Des Moines, Iowa, Estats Units], Vol 2: L-Z, Countries & Ref., pàg. 115. Arxivat de l'original el 2021-12-01 [Consulta: 1r desembre 2021].