OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Denain

Denain és un municipi francès, situat al departament del Nord i a la regió dels Alts de França. L'any 2006 tenia 20.339 habitants. Limita al nord-oest amb Hélesmes, al nord amb Wallers i Haveluy, al nord-est amb Oisy (Nord), a l'oest amb Escaudain, a l'est amb Wavrechain-sous-Denain, al sud-oest amb Lourches, al sud amb Douchy-les-Mines i al sud-est amb Haulchin.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 927 | 1 057 | 1 262 | 1 601 | 3 200 | 5 144 | 7 272 | 8 691 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 9 496 | 10 254 | 11 022 | 12 330 | 14 419 | 17 202 | 17 832 | 18 258 | 19 916 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 23 204 | 24 564 | 26 800 | 23 472 | 26 868 | 27 767 | 26 478 | 24 908 | 27 449 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 29 467 | 27 973 | 26 204 | 21 825 | 19 544 | 20 360 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Història

Denain pertanyia a la família Ostrevent durant l'Edat Mitjana i d'aquesta època (segle x) daten els primers documents que mencionen a la població. Hugues II canvià el patronímic, i passà a dir-se Huges II de Deanin per reflectir aquest domini sobre la regió, títol que conservarien els seus descendents.
A Denain es va dur a terme la batalla homònima dins la guerra de Successió espanyola. Després d'aquest enfrontament, amb victòria francesa després de diverses derrotes seguides, es va negociar una pau parcial. El líder francès era Marchal Villars, que va matar 18000 soldats austríacs amb només 5000 baixes franceses.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2001 | Arthur Brabant | PCF |
| 2001- | Patrick Roy | PS |

## Cultura

La ciutat va veure néixer Jules Mousseron, poeta picard i pare de Cafourgnette, un heroi fictici que ha estat adaptat als dibuixos animats.
# Hellboy

«Hellboy» té aquests significats:
* Hellboy (personatge), personatge de còmic
* Hellboy (pel·lícula de 2004), pel·lícula estatunidenca dirigida per Guillermo del Toro i protagonitzada per Ron Perlman
* Hellboy (pel·lícula de 2019), pel·lícula estatunidenca dirigida per Neil Marshall i protagonitzada per David Harbour
# Andrejs Eglitis

Andrejs Eglitis (Ļaudona, 21 d'octubre de 1912 – Riga, 23 de febrer de 2006) va ser un poeta letó. Va estudiar a l'Institut Tècnic de Riga. Durant la Segona Guerra Mundial, va lluitar contra l'exèrcit soviètic al costat de Wehrmacht, motiu pel qual el 1945 es va exiliar a Suècia. Va retornar el 1998 a Letònia. Va ser secretari general del Fons Nacional de Letònia i el 1992 va ser elegit membre honorari de l'Acadèmia de Ciències de Letònia. Eglitis va ser l'autor d'obres com Déu, la teva terra crema (1943) i Otranto (1956).

## Referències

* ↑ Apinis, Pēteris. 100 Great Latvians. Lauku Avize, 2006, p. 130. ISBN 978-9984-26-288-8.
* ↑ George, Emery Edward. Contemporary East European Poetry: An Anthology. Oxford University Press, 1993, p. 38. ISBN 978-0-19-508636-2.
* ↑ «Andrejs Eglitis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Làmpada de Döbereiner

La làmpada de Döbereiner és un encenedor inventat en 1823 pel químic alemany Johann Wolfgang Döbereiner i va romandre en ús fins al començament de la Primera Guerra Mundial. El llum està basat en el principi de la làmpada de Fürstenberg, inventada per Johannes Fürstenberg. En el contenidor, el zinc reacciona amb àcid sulfúric i produeix gasos hidrogen. Quan una vàlvula està oberta, s'allibera un raig d'hidrogen generant una flama. L'encesa és catalitzada per un filament de platí.
Aquest encenedor es va utilitzar per encendre xemeneies i pipes. Segons els rumors, s'hauria venut més d'un milió en els anys 1820.
Alguns exemples d'aquesta làmpada es mostren al Deutsches Museum i en antigues farmàcies del Castell de Heidelberg.

## Principi de funcionament

Es munta un mecanisme de difusió gasosa sobre un contenidor parcialment ple d'una solució diluïda d'àcid sulfúric. Es submergeix parcialment un elèctrode de zinc a la solució, i el gas d'hidrogen produït pel contacte del zinc amb la solució es recull en un altre recipient. Quan s'obre el bec del mecanisme superior, el gas d'hidrogen escapa per una esponja de platí. El platí catalitza l'hidrogen produït amb l'oxigen atmosfèric, que escalfa l'esponja fins al punt d'encendre l'hidrogen sense reaccionar amb l'oxigen; la flama que es produeix així és petita i estable..

## Vegeu també

* Johann Wolfgang Döbereiner

## Referències

* ↑ «Feuererzeugende Geräte» (en alemany). www.ijon.de. Arxivat de l'original el 2019-11-23. [Consulta: 29 novembre 2009].
* ↑ «Gedanken zum Feuer, von Joachim Acker» (en alemany). www.pfeife-tabak.de. [Consulta: 29 novembre 2009].
* ↑ Thomas, John Meurig; Thomas, W. John. Principles and Practice of Heterogeneous Catalysis (en anglès). John Wiley & Sons, p. 16. ISBN 9783527314584.
* ↑ Hoffmann, 1998.
* ↑ Kauffman, 1999, p. 126.
* ↑ Collins, 1986, p. 145.

## Bibliografia

* P. M. D. Collins «The pivotal role of platinum in the discovery of catalysis. The pioneering work of Johann Wolfgang Döbereiner during the 1820» (en anglès). Platinum Metals Rev., 30, 3, 1986. Arxivat de l'original el 2015-09-30 [Consulta: 11 gener 2018].
* Hoffmann, Ronald «Döbereiner's Lighter». American Scientist, 86.45, juliol-agost 1998, pàg. 326.
* Kauffman, George B. «Johann Wolfgang Döbereiner's Feuerzeug» (pdf). Platinum Metals Review, 43.3, 1999, pàg. 122–128. Arxivat de l'original el 2012-02-07 [Consulta: 11 gener 2018].

## Enllaços externs

* museum-digital: thüringen: Döbereinersches Feuerzeug aus dem GoetheStadtMuseum Ilmenau (alemany)
# A Semana

A Semana és un diari setmanal de Cap Verd que cobreix les notícies principals de l'arxipèlag i històries locals. A Setmana té la seu a la ciutat capital de Cap Verd, Praia i és un dels diaris de més circulació a Cap Verd. Va ser fundat el 1991.

## Informació

A Semana també informa sobre esports, el temps, negocis i entreteniment. A Semana compta amb una secció especial anomenada "Kriolidadi" o "Kriolidade"; dedicada a l'entreteniment i la cultura capverdiana, també té circulació setmanal. La primera pàgina es visualitza a la part superior esquerra de la pàgina principal. Les notícies i fotos d' A Setmana es poden consultar asemana.publ.cv online des de 2006, mentre que Kriolidadi és assequible en format pdf amb informació i històries. La secció esquerra de la pàgina d'inici compta amb notícies de Cap Verd i les seves illes habitades i del món, esports i el temps de ciutats d'arreu del món.

## Editors

* Sanny Fonseca

## Referències

* ↑ Arena, Joaquim. «Filomena Silva, a Dama de Ferro de Cabo Verde» (en portuguès). SAPO Notícias, 23-09-2010. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ The Dialogic Nation of Cape Verde; Slavery, Language and Ideology. Lexington Press, 2015, p. 216. ISBN 9780739193785.

## Vegeu també

* Llista d'empreses de Cap Verd

## Enllaços externs

* A Semana Online
# Festa Major de l'Esquerra de l'Eixample

La Festa Major de l'Esquerra de l'Eixample se celebra els últims dies de setembre i la primera setmana d'octubre a l'Esquerra de l'Eixample, un dels cinc barris del districte de l'Eixample de Barcelona. S'hi destaquen la trobada gegantera i de capgrossos, les ballades i les demostracions de danses populars catalanes, un gran correfoc, àpats populars, concerts, xerrades, competicions esportives, tallers i espectacles d'animació infantil, la tradicional trobada de puntaires, etc.

## Actes destacats

* Trobada de gegants i capgrossos. Transeixample. La imatgeria festiva popular té una jornada de protagonisme dins el programa festiu de l'Esquerra de l'Eixample. Aquell dia s'apleguen gegants i capgrossos de la ciutat i de fora i fan una cercavila pels carrers del barri.
* Trobada de puntaires. Gairebé mig miler de puntaires barcelonins i de les comarques veïnes participen cada any en una trobada a l'avinguda de Roma, on els assistents poden admirar les filigranes fetes a mà i fins i tot adquirir-ne alguna.
* Correfoc. La Colla de Diables de l'Esquerra Infernal capitaneja el gran correfoc de la festa, que recorre els carrers principals del barri. L'espectacle es divideix en dues parts: la infantil –amb els Diablons de la colla– i l'adulta.
* Sardanes i ballets. El programa festiu inclou cada any una ballada de sardanes oberta als veïns del barri, amb la música de la cobla convidada. També es poden veure més danses tradicionals de casa nostra en l'espectacle dels Ballets de Catalunya, entitat dedicada a la recuperació i la difusió de balls populars catalans.
* Activitats infantils. La festa major de l'Esquerra de l'Eixample té especialment en compte els més petits. Tant, que ha arribat a presentar un programa infantil paral·lel, amb activitats ben diverses: campionats esportius, taller de treballs manuals, contes, exposicions, xerrades i, fins i tot, un correfoc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Festa Major de l'Esquerra de l'Eixample». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# San Martino Alfieri

San Martino Alfieri (San Martin d'Ast en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Antignano, Costigliole d'Asti, Govone i San Damiano d'Asti.
Pertanyen al municipi les frazioni de Fagnani, Firano, Garibaldi, Marelli, Quaglia i Saracchi.
# Bosquerola protonotària

La bosquerola protonotària (Protonotaria citrea) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae) i única espècie del gènere Protonotaria. En estiu habita pantans i boscos de l'est dels Estats Units i passa l'hivern més al sud, arribant fins al nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Bosquerola protonotària». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 08/02/2013 (català)
# Ana Bacalhau

Ana Bacalhau (Lisboa, 5 de novembre de 1978) és una cantant portuguesa. La seva popularitat arribà com a veu solista del grup Deolinda, grup inspirat pel fado i pels seus orígens tradicionals.

## Biografia

Llicenciada en Llengua i Literatures Modernes, en el vessant de llengua portuguesa i llengua anglesa, també és llicenciada en. Va exercir la seva professió com a arxivera fins al març del 2009, quan la va abandonar per dedicar-se professionalment al grup Deolinda.
Anteriorment, fou vocalista del grup Lupanar, del qual fou membre fundadora. Amb aquell mateix grup, gravà un CD ("Abertura" de 2005) i participà en un àlbum d'homenatge a Carlos Paredes. També participà en un trio de jazz anomenat Tricotismo. És casada amb el contrabaixista José Pedro Leitão, integrant del grup Deolinda.

## Referències

* 1 2 3 cineteatroestarreja.com
* ↑ Correio da manhã
* ↑ Caras

## Enllaços externs

* MySpace de Deolinda
* MySpace de Lupanar
# Bosquerola tigrada

La bosquerola tigrada (Setophaga tigrina) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae) que habita els boscos centrals i sud-orientals del Canadà i les zones limítrofes del nord-est dels Estats Units. Passa l'hivern a les Antilles, Amèrica Central i nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Bosquerola tigrada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 08/02/2013 (català)
# Hemiloba

Hemiloba és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrita per Charles Swinhoe el 1901. Conté només una espècie, Hemiloba excisa, descrita en el mateix article, que es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.
# Luca Siligardi

Luca Siligardi (Correggio, 26 de gener del 1988) és un futbolista italià que des del 2008 juga pel Feralpisalò.
Nadiu de la província de Reggio de l'Emília, va començar la seva carrera a equips com el Campagnola i el Riese, i l'Dorando Pietri en la província de Mòdena. Es va unir a un dels clubs més famosos a l'Emilia-Romagna, el Parma F.C. per una temporada, abans de tornar al Dorando Pietri i jugar en l'Eccellenza.
L'estiu del 2006, es va unir al Inter de Milà, i va fer el seu debut amb el primer equip el 17 de gener del 2008, a un partit de la Coppa Italia que es va guanyar 3 a 0 contra el Reggina. En eixe encontre, substituí a Dejan Stanković en la mitja part. Ell va jugar un altre partit aquesta vegada contra el S.S. Lazio, la primera semifinal de la Coppa Italia, el 16 d'abril del 2008.
Luca Siligardi va renovar el seu contracte amb l'Inter fins al 30 de juny del 2012 i va ser cedit tant al AS Bari com al Piacenza Calcio la temporada 2008-09 de la Serie B, passant la primera part de la temporada al Bari i la segona al Piacenza. El 13 de juliol del 2009 Siligardi va ser cedit al Triestina per la temporada 2009-10 de la Serie B. El 16 de juliol del 2010 Siligardi va ser cedit al Bologna per la temporada 2010-11 de la Serie A.

## Referències

* ↑ «Inter v Reggina: Mancini's Primavera call-ups». Inter.it, 17-01-2008. Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 27 gener 2008].
* ↑ «Tim Cup: Inter 3-0 Reggina (agg. 7-1)». Inter.it, 18-01-2008. Arxivat de l'original el 2012-02-22. [Consulta: 27 gener 2008].
* ↑ «Siligardi rewews and joins Bari on loan». FC Internazionale Milano, 09-07-2008 [Consulta: 27 octubre 2010]. Arxivat 2012-10-11 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-10-11. [Consulta: 12 agost 2011].
* ↑ «Deals done for six yougnsters». Inter.it, 13-07-2009. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 13 juliol 2009].

## Enllaços externs

* gazzetta.it (italià)
* Fitxa de Siligardi (italià)
# Sgurr nan Gillean

Sgurr nan Gillean (en gaèlic escocès significa 'Pic dels homes joves'; es pronuncia s̪kuːrˠ nəŋ ˈkʲiʎən) és una muntanya en la secció septentrional de la serralada dels Cuillin a l'illa de Skye, a Escòcia (Regne Unit). Amb una altura de 964 msnm, és un dels onze munros de la cadena Cuillin.
Sgurr nan Gillean és la muntanya més propera a Sligachan, i el seu impressionant perfil triangular és visible darrere de l'hotel de Sligachan, fent d'ella potser el pic més recognoscible de la cadena Cuillin. El cim és una petita plataforma aèria que ofereix magnífiques vistes.
La ruta d'ascens més popular, coneguda de manera equívoca com la Ruta del Turista, segueix una sendera que porta al sud, creuant un petit corrent. La ruta segueix cap amunt fins a un circ, el Coire Rhiabhach. Les seccions finals, des del cap del circ i al llarg de la cresta sud-est al cim són extremadament exposades, i requereixen habilitat per la grimpada. Rutes alternatives al cim inclouen la cresta occidental, que és una paret de roca molt estreta, i la cresta nord de la muntanya, coneguda com a Pinnacle Ridge, i ambdues requereixen una habilitat per a la grimpada encara major.
La cresta occidental porta a un bealach que separa Sgurr nan Gillean d'Am Basteir. Al voltant de dos terços del camí cap avall, hi ha una secció particularment estreta i exposada, que forma les restes d'una gran roca recta, coneguda com the Gendarme, que es va trencar a causa dels efectes de l'erosió per la gelada durant l'estiu de 1986-87, i en deixà només la base. La secció estreta pot evitar-se fent ràpel o remuntant un barranc, conegut com a Nicholson's Chimney (la 'Xemeneia de Nicholson') al costat nord de la cresta.

## Referències

* ↑ «Walkhighlands Sgurr nan Gillean». walkhighlands.co.uk, 2013. [Consulta: 13 octubre 2013].
# Perclorat de calci

El perclorat de calci, de fórmula ${\ce {Ca(ClO4)2}}$, és un compost iònic, una sal, que es presenta en fora cristal·lina de color groc. Com un fort agent oxidant, reacciona amb agent reductors quan s'encalenteix. El perclorat de calci es caracteritza per tenir una explosiva reacció. El Ca(ClO₄)₂ és un compost present al sòl del planeta Mart, comptant per a gairebé 1% de la pols de Mart, en pes.

## Preparació

El perclorat de calci es pot preparar amb l'escalfament d'una mescla de carbonat de calci i una dissolució d'àcid perclòric:
${\ce {CaCO3_{(s)}~+~HClO4_{(aq)}~->~Ca(ClO4)2*4H2O_{(s)}~+~CO2_{(g)}}}$El producte que s'obté és el perclorat de calci—aigua(1/4), que pot transformar-se en perclorat de calci anhidre per escalfament.
També pot preparar-se mitjançant un mètode electrolític en aigua a partir de clorat de calci, ${\ce {Ca(ClO3)2}}$, en un ànode de platí emprant un càtode d'acer inoxidable.

## Propietats

El perclorat de calci és un agent oxidant inorgànic fort, que augmenta la combustió d'altres substàncies que potencialment poden conduir a l'explosió. L'ió perclorat, ClO₄$^-$, té una estructura tetraèdrica que està fortament estabilitzada degut a la seva relativament baixa polaritzabilitat.
La conductància electròlita de Ca(ClO4)2 i cations de metall doblement carregats s'ha provat en solucions orgàniques d'acetonitril. L'interès en les interaccions dels cations metàl·lics dels perclorats amb lligands fotosensibles ha augmentat degut al desenvolupament d'uns molt específics indicadors fluorescents.

## Reaccions

Una molècula híbrida orgànica-inorgànica es forma amb l'ús de dioxazaphosphocanes, vuit fosfonats cíclics d'hidrogen i calci. El calci del perclorat de calci contribueix en l'integritat estructural de la molècula oligomèrica; els quatre ions de calci estàn lligats entre quatre grups funcionals de dioxazaphosphocanes.

## Toxicitat

El perclorat de calci és tòxic per als humans, tant sigui per ingestió o inhalació de partícules de pols, o en menys quantitat, per contacte amb la pell.

## Referències

* ↑ Ropp, Richard C. Encyclopedia of the Alkaline Earth Compounds (en anglès). Newnes, 2012-12-31. ISBN 9780444595539.
# Luca Rota

Luca Rota (Ponte San Pietro, província de Bèrgam, 24 de juny de 1963) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1985 i 1993.

## Palmarès
### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1985. 24è de la classificació general
* 1986. No surt (20a etapa)
* 1988. 52è de la classificació general
* 1989. Abandona (21a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it (italià)
* Fitxa a cyclebase.nl
# Antoine de Jussieu

Antoine de Jussieu (Lió, 6 de juliol de 1686 - 22 d'abril de 1758) va ser un naturalista i botànic francès.
Jussieu nasqué a Lió, fill de Christophe de Jussieu (o Dejussieu), un farmacèutic, que publicà Nouveau traité de la theriaque (1708). Antoine estudià a la Universitat de Montpeller, i viatjà amb el seu germà Bernard per Espanya, Portugal i sud de França. S'establí a París el 1708, i al mateix any morí Joseph Pitton de Tournefort, a qui succeí al Jardí Reial de les Plantes Medicinals, més tard dit Jardí de les Plantes, seu del Museu Nacional d'Història Natural de França. Les seves publicacions originals no són d'importància remarcable, però va ser l'editor pòstum de l'obra de Jacques Barrelier, Plantae per Galliam, Hispaniam, et Italiam observatae, &c. (1714). Antoine practicà la medicina dedicant-se als més pobres. El 1718 va ser admès a la Royal Society.
La seva signatura com a botànic és: Ant.Juss.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ «De Jussieu». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
# Festa Major de Torre Baró

La Festa Major de Torre Baró se celebra entre final de juny i principi de juliol al barri de Torre Baró, al districte de Nou Barris de Barcelona. El barri compta amb un teixit associatiu capaç de dinamitzar la vida veïnal amb activitats molt diverses que es palesa durant la festa major. L'Associació de Veïns de Torre Baró munta una gran festa amb activitats per a tots els gustos i edats. Amb la col·laboració dels comerciants i les entitats del barri, elabora un programa amb actes tan diversos com torneigs esportius, àpats populars, mostres de danses d'arreu del món, excursions, tallers i balls de festa major. Els Gegants del Districte de Nou Barris representen la figura històrica del baró de Pinós, el noble propietari d'una finca coneguda popularment com a torre del Baró, que va acabar donant nom al barri.

## Referències

* 1 2 «Festa Major de Torre Baró». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# A Selva

A Selva és una pel·lícula hispano-portuguesa-brasilera de l'any 2002 dirigida per Leonel Vieira. Es tracta d'una adaptació del conte A Selva, de Ferreira de Castro, que retrata les seves experiències al Brasil. La pel·lícula va guanyar el premi "Millor Pel·lícula" als Globes de Ouro del 2003 i fou nominada al Goya al millor so.

## Argument

Alberto (Diogo Morgado) és un jove monàrquic portuguès que en 1912 es va exiliar al Brasil. Allí, ell és contractat per Velasco (Karra Elejalde), un capatàs espanyol per a treballar al cor de la selva. Alberto descobreix un món estrany i salvatge, en la qual els indis, la febre i la bogeria dels homes són perills quotidians.

## Repartiment

* Diogo Morgado - Alberto
* Karra Elejalde - Velasco
* Maitê Proença - Dona Yayá
* Chico Díaz - Firmino
* Cláudio Marzo - Juca Tristão
* Gracindo Júnior - Sr. Guerreiro
* José Dumont - Agostinho
* Roberto Bonfim - Caetano
* João Acaiabe - Tiago
* Carlos Santos - Macedo
* António Melo - Filipe
* Ruy de Carvalho - Comendador
* Francisco Mendes - Mulato

## Referències

* ↑ La selva al web dels Goya
* ↑ A Selva a dvdpt.com
# Escut de Ca Martí

L'Escut de Ca Martí és un escut d'armes en un edifici cantoner entre el carrer Major i el carrer del Forn.de Vinebre (Ribera d'Ebre) declarada bé cultural d'interès nacional. Ca Martí, ara casa Poquet, comunica amb tres carrers: carrer Major, el carrer del Forn i l'avinguda d'Enric d'Ossó. És una de les cases pairals de Vinebre. L'edifici és de tres crugies i consta de tres nivells d'alçat. Entre els dos portals, sota la base del balcó, hi ha un escut que sembla correspondre's amb la clau d'un portal adovellat, avui inexistent. El tauler de l'escut està dividit en quatre parts, tipus escarteller. Als quarters superiors hi ha un arbre i, a l'altre, una esquadra i un clau. Als de baix hi ha els anagrames de Jesús i Maria. Sota l'escut hi ha inscrit "FRA NRE / BOLLAR / AÑO 1706".

## Notes

* 1 2 3 «Escut de Ca Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Escut de Ca Martí». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Dihidrostreptomicina

La dihidrostreptomicina és un derivat de l'estreptomicina que té propietats bactericides. És un antibiòtic aminoglucòsid semisintètic utilitzat en el tractament de la tuberculosi.
Actua unint irreversiblement la proteïna S12 a la subunitat ribosòmica bacteriana 30S, després de ser transportat activament a través de la membrana cel·lular, la qual cosa interfereix amb el complex d'iniciació entre l'ARNm i el ribosoma bacterià. Això condueix a la síntesi de proteïnes defectuoses i no funcionals, que provoca la mort de la cèl·lula bacteriana.
Provoca ototoxicitat, motiu pel qual ja no s'utilitza en humans.

## Referències

* 1 2 «Dihydrostreptomycin (Code C61724) - NCI Thesaurus». [Consulta: July 7, 2016].
* ↑ «Dihydrostreptomycin Sulfate - MeSH - NCBI». [Consulta: July 7, 2016].
* ↑ Quarterly Bulletin. Northwestern University, 28, 3, 1954, pàg. 271–3. PMC: 3803976. PMID: 13186082.

## Enllaços externs

* Dihydrostreptomycin | C21H41N7O12 - PubChem