OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steamboat

Steamboat (navaho Tóyééʼ) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 233 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Steamboat tenia 233 habitants, 56 habitatges, i 50 famílies La densitat de població era de 38,1 habitants/km².
Dels 56 habitatges en un 55,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 32,1% dones solteres, i en un 10,7% no eren unitats familiars. En el 10,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,9% tenia menys de 18 anys, un 13,3% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 16,7% de 45 a 60 i un 2,6% 65 anys o més. El segons el cens dels Estats Units de 2010 el 97,42% dels habitants són nadius americans.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 9.276 $ i la renda mediana per família de 9.276 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 3.767 $. Aproximadament el 83% de les famílies i el 75,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Steamboat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Steamboat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Steam Deck

El Steam Deck és un ordinador personal de mà per a jocs desenvolupat per Valve que fou llançat el 25 de febrer de 2022. El dispositiu utilitza la distribució Linux SteamOS de Valve, que incorpora la plataforma Steam. SteamOS empra la capa de compatibilitat Proton de Valve, que permet als usuaris executar programari i jocs de Windows. Disposant d'un ventall ampli i selecte de jocs, descartant-se jocs de Windows per no oferir una correcta compatibilitat i de Linux per no adaptar-se correctament al maquinari. A més de l'ús portàtil, el Steam Deck es pot connectar a un televisor o monitor a través d'un docking station i fer-se servir com un ordinador de sobretaula o una consola de videojocs domèstica. Funciona amb una APU d'AMD usant l'arquitectura x86_64. En mode escriptori, els usuaris poden instal·lar aplicacions de tercers basades en Linux.

## Referències

* ↑ Gopegui, Sergio Ruiz de. «Si te han regalado una Steam Deck esta Navidad, estos son los cinco accesorios imprescindibles que no le pueden faltar». 3djuegospc, 21-01-2024. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Medina, Eduardo. «Valve presenta Steam Deck, su consola híbrida con Linux - MuyLinux». MuyLinux, 16-07-2021. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Pomeyrol, J. «Steam Deck ya está aquí: ¿logrará la nueva consola de Valve hacernos olvidar a las Steam Machines? - MuyLinux». MuyLinux, 28-02-2022. [Consulta: 25 gener 2024].
# Ren (mitologia)

Ren és el nom d'una persona, un dels components espirituals de l'ésser humà, segons la mitologia egípcia.
Ren en jeroglífic :
El jeroglífic que compon la paraula Ren és el signe d'una boca "R" i una ondulació "N". Encara que sembla evident que aquest jeroglífic té un marcat simbolisme, no s'ha aclarit el seu significat, que pogués ser simplement fonètic.
Ren és el nom que una persona rebia en néixer però que canviava a mesura que aquesta persona anava evolucionant, rebent així nous títols. Sovint la prolongació o modificació del Ren suposaven un acte honorífic en el qual l'individu podia obtenir reconeixement per un acte realitzat o una circumstància social.
El Ren era un nom únic per a cada persona que permetia que l'home perdurés, es creia que aquest no moria del tot mentre el seu Ren fos pronunciat, és a dir, mentre el nom del difunt no fos oblidat del tot. Això explica per què els faraons i altres personatges influents feien enormes esforços a preservar el seu nom, inscrivint una vegada i una altra en els monuments que construïen, en tombes, en documents, etc., I explica també per què la damnatio memoriae era un càstig tan sever per a ells.
Així, una part del Llibre dels Respirs , narració que prové del Llibre dels morts, conté precises instruccions per assegurar la supervivència del nom. Alguns noms, com el d'Akhenaton, van ser minuciosament eliminats de qualsevol lloc on estiguessin escrits després de la mort del seu propietari, ja que, per algun motiu, aquestes persones van ser considerades enemigues de l'Estat i, per tant, mereixedores de ser castigades amb l'oblit.
Els cartutxos emprats en l'escriptura jeroglífica són la representació esquemàtica d'una corda que envolta el nom escrit dins seu protegint per a l'eternitat, també servien per evitar una lectura equívoca, delimitant on comença i on acaba el nom.
Per als antics egipcis els components de l'esperit humà eren: Ib, Ca, Ba, Aj, Ren i Sheut.

## Vegeu també

* Ésser humà (Antic Egipte)
* Damnatio memoriae

## Nota

Viccionari
# Raad Hammoudi

Raad Hammoudi (Bagdad, 20 d'abril de 1953) és un exfutbolista iraquià de les dècades de 1970 i 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de l'Iraq amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1986. Pel que fa a clubs, durant tota la seva carrera fou jugador de Al-Shorta FC Bagdad.

## Referències

* ↑ «Profile». Olympic Council of Asia. Arxivat de l'original el 28 de febrer 2018. [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ Hassanin Mubarak. «Player Database». iraqsport.com. Arxivat de l'original el 8 març 2003.
* ↑ Perfil a sports-reference
* ↑ Raad Hammoudi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Raymond Sommer

Raymond Sommer (31 d'agost del 1906, Mouzon, Ardenes, França - 10 de setembre del 1950, Cadours, Alta Garona) fou un pilot de curses automobilístiques francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Sommer va morir en un accident disputant una cursa.

## Carrera automobilística

Va debutar a la segona cursa de la història de la Fórmula 1 disputada el 21 de maig del 1950, el GP de Mònaco, que formava part del campionat del món de la Temporada 1950 de Fórmula 1, de la que va disputar només dues curses. Raymond Sommer va participar en un total de cinc curses (assolí 3 punts) puntuables pel campionat de la F1, disputant gairebé completa la primera temporada a la F1. També va disputar i guanyar curses no puntuables pel mundial de la F1, entre les quals destaquen les 24 hores de Spa.

## Resultats a la F1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | Posició | Punts |
| 1950 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | GBR | MON 4 | 500 | | | | | 16è | 3 |
| 1950 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | | | | SUI Ret | | | | 16è | 3 |
| 1950 | Raymond Sommer | Talbot-Lago | Talbot | | | | | BEL Ret | | ITA Ret | 16è | 3 |
| 1950 | Automobiles Talbot-Darracq SA | Talbot-Lago | Talbot | | | | | | FRA Ret | | 16è | 3 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 |

## Enllaços externs

* The F1 Arxivat 2008-10-02 a Wayback Machine.
* Més dades a 500race.org Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. (anglès)
* Grandprix.com (anglès)
# Pau per Luhansk

Pau per Lugansk (en rus: Мир Луганщине, romanitzat: Mir Luganshchine) és el major moviment social de la República Popular de Lugansk, fundat el 6 d'octubre de 2014. Més de 100.000 persones formen part d'aquest moviment. Fruit de la seva participació en eleccions considerades "il·legals" per part d'Ucraïna, el moviment està sota sancions internacionals de la Unió Europea i d'altres països.

## Història

El moviment va participar en les primeres eleccions del cap de govern de Luhansk celebrades el 2 de novembre de 2014, en les quals va postular a Ígor Plotnitski com a candidat presidencial i va participar en les eleccions per a triar als membres del Consell Popular. En elles, Plotniski va ser electe amb el 63,08% dels vots, mentre que el moviment va obtenir el 69,42% dels vots en les eleccions del Consell Popular, obtenint 35 escons i la majoria absoluta.
A les eleccions celebrades l'11 de novembre de 2018, el moviment va postular a Leonid Pasechnik com a candidat presidencial, obtenint el 68,30% dels vots i el moviment va mantenir la seva majoria en el parlament, amb 37 escons, dos més que la passada legislatura.

## Estructura

Leonid Pasechnik és actualment el líder del moviment des de principis de 2018. Des de la seva fundació, fins a 2017, el moviment va ser presidit per Ígor Plotnitski. D'acord amb la informació en la seva pàgina web, els seus màxims òrgans són el Comitè Executiu Republicà i el Comitè Republicà. Denis Miroshnichenko, presideix el Comitè Executiu Republicà des del 17 de febrer de 2018. El moviment duu a terme set projectes.

## Programa

El moviment defensa la construcció d'una Lugansk independent i democràtica, així com també que el país reforci els llaços amb Rússia.

## Resultats electorals
### President

| Elecció | Candidat | Primera ronda | Primera ronda | Segona | Segona | Resultat |
| Elecció | Candidat | Vots | % | Vots | % | Resultat |
| 2014 | Ígor Plotnitski | 589,095 | 77.04% | - | - | Sí |
| 2018 | Leonid Pàssetxnik | 596,230 | 68.30% | - | - | Sí |

### Consell Popular

| Elecció | Líder de partit | | | | | | Posició | Govern |
| Elecció | Líder de partit | Vots | % | ± pp | Regidors | +/– | Posició | Govern |
| 2014 | Ígor Plotnitski | 485,508 | 69.42% | Nou | 35 / 50 | Nou | 1er | Supermajoria |
| 2018 | Leonid Pàssetxnik | 647,013 | 74.12% | 4.70 | 37 / 50 | 2 | = 1er | Supermajoria |

## Referències

* ↑ «Centro de Información de Lugansk - El movimiento social "Paz para la Región de Lugansk" cuenta con más de 107.000 miembros» (en rus). lug-info.com. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Общественное движение «Мир Луганщине» | Война и санкции» (en rus). Arxivat de l'original el 2023-01-09. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Sobre Nosotros - Mir Luganshchine» (en rus), 29-10-2018. Arxivat de l'original el 2022-01-08. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Programa - Mir Luganshchine» (en rus), 23-10-2018. Arxivat de l'original el 2022-01-08. [Consulta: 8 gener 2022].
# El Tiemblo

El Tiemblo és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. En el seu terme municipal hi ha el conjunt escultòric dels Toros de Guisando. Limita amb El Barraco, Cebreros, San Martín de Valdeiglesias, Casillas, Rozas de Puerto Real i Navahondilla.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Larkana

Larkana o Larkano (urdú لاڑکانہ, sindi لاڙڪاڻو) és una ciutat de Pakistan, la quarta més important del Sind, capital del districte de Larkana a la riba sud del canal de Ghar, uns 65 km al sud de Shikarpur. La població al cens del 1998 era de 270.283 habitants; el 1881 tenia 13.188 habitants i el 1901 de 14.543 habitants; se l'anomenava l'Eden del Sind. La llengua habitual és el sindhi però la majoria coneix l'urdú; l'anglès és la llengua franca.
El monument més destacat és la tomba de Shāh Bahārah, oficial militar de Nur Muhammad Kalhora mort el 1735; en edificis destaca l'antic edifici del col·lectorat (de 1902). La municipalitat es va establir el 1855. El 2000 va celebrar justament els dos mil anys de la seva suposada fundació.
La ciutat disposa d'un aeroport a Mohenjo-daro a 28 km al sud. A Mohenjo-daro hi ha l'important jaciment arqueològic de la cultura de l'Indus. A la rodalia hi ha altres importants jaciments arqueològics.
Personalitats notables de la ciutat són l'antic primer ministre i president Zulfikar Ali Bhutto, i la seva filla Benazir Bhutto primera ministra del Pakistan, així com altres membres de la família Bhutto. Un ciutadà de Larkana, Wazir Muhammad Jagirani, fou operat el 24 de juny de 2008 i se li va treure una pedra del ronyó de 620 grams, que és el record del món.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Commercial and Official Website
* http://www.larkano.com
* https://web.archive.org/web/20090125074341/http://geocities.com/siyal/larkana.htm Larkana City and District] a geocities.
# Eragrostiella

Eragrostiella és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Eragrostiella bifaria (Vahl) Bor
*** Eragrostiella bifaria var. bifaria
*** Eragrostiella bifaria var. secunda (Nees ex Steud.) Lazarides
*** Eragrostiella bifaria var. walkeri (Stapf) Lazarides
* Eragrostiella brachyphylla (Stapf) Bor
* Eragrostiella collettii (Stapf) Bor
* Eragrostiella coromandelina (J. König ex Rottler) Keng f. i L. Liou
* Eragrostiella leioptera (Stapf) Bor
* Eragrostiella lolioides (Hand.-Mazz.) Keng f.
* Eragrostiella nardoides (Trin.) Bor
* Eragrostiella secunda (Nees ex Steud.) Bor
* Eragrostiella walkeri (Stapf) Bor
# Endymion

Endymion, publicada en llengua anglesa el 1996, és la tercera novel·la de ciència-ficció de la tetralogia Els Cants d'Hiperió de l'escriptor Dan Simmons. Encara que no ha estat guardonada amb prestigiosos premis del gènere com la predecessora Hiperió, Endymion ha merescut el reconeixement dels seguidors de l'univers de ficció creat per Simmons.

## Trama

274 anys després de la caiguda d'Hyperion, l'Hegemonia s'ha transformat en una teocràcia regida per Pax, l'organització civico-militar de l'església catòlica, i que tem l'arribada d'un nou messies. Gràcies al cruciforme, la immortalitat és efectiva i la fe, universal.
La trama gira al voltant d'un jove pastor condemnat per assassinat, Raul Endymion, que haurà de protegir, amb l'androide Bettik, al nou messies: Aenea, filla del Poeta Keats, destinada a salvar la humanitat i que torna des del passat a les Tombes del Temps d'Hyperion. Raul i Aenea han de trobar el planeta Terra, desaparegut misteriosament, derrotar el TechnoCore, una aliança hostil i immensament poderosa d’intel·ligència artificial avançada; formar una amistat amb els estranys Ousters que habiten l'espai, i destruir Pax i enderrocar l'Església. Malauradament, Pax sap d'Aenea i envia al capità de Soya amb seva nau espacial ultraràpida per capturar-la i Raul, Aenea i Bettik fugen per una xarxa de portals interplanetaris. Finalment, un constructe invulnerable, enviat pel nucli del futur, per assassinar Aenea, però serà defensada per l'enigmàtic Shrike.

## Referències

* ↑ «1997 Award Winners & Nominees». Worlds Without End. [Consulta: 16 juliol 2009].
* ↑ «Reprints». Arxivat de l'original el 2008-05-12. [Consulta: 18 juny 2008].
* ↑ «Endymion, de Dan Simmons» (en castellà). El Caballero del Arbol sonriente, 22-02-2016. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Endymion» (en anglès). kirkus, 20-05-2010. [Consulta: 13 març 2021].

## Enllaços externs

* Book Review at Mostlyfiction.com Arxivat 2005-07-28 a Wayback Machine.
* Endymion a Worlds Without End
# Ermes Muccinelli

Ermes Muccinelli (Lugo, 28 de juliol de 1927 - Savona, 4 de novembre de 1994) fou un futbolista italià de la dècada de 1950.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, jugà a la Juventus FC (1946-1957 i 1959) i a la SS Lazio (1957-1958), guanyant dos Scudettos (1950, 1952) i unae Coppa Italia (1958). Jugà 15 partits amb Itàlia, on marcà 4 gols, entre els anys 1950 i 1957. Participà a dos Mundials, les edicions de 1950 i 1954.

## Referències

* ↑ «Ermes Muccinelli». weltfussball.de. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «L'ultimo allenamento degli azzurri a S. Paolo nello stadio del Palmeiras». L'Unità (ed. piemontese), 23-06-1950. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r abril 2015].
# Escola catedralícia

Una escola catedralícia o episcopal és una institució d'origen medieval que es desenvolupa al voltant de les biblioteques de les catedrals europees amb la funció específica de la formació del clergat. El seu origen està en les escoles municipals romanes, les quals, després de la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident i la subsegüent desaparició de les institucions romanes, acaben per adherir-se a l'Església, única organització que sobreviu a la dissolució imperial.
Durant el renaixement carolingi es posen les bases per a la reorganització d'aquestes institucions, que adopten estructures similars a la de l'Escola Palatina d'Aquisgrà, fundada pel mateix Carlemany i dirigida pel seu conseller Alcuí de York. Aquestes primeres escoles són la llavor de la qual sortirà la reforma gregoriana, i, amb ella, la plenitud de les escoles catedralícies. Definitivament adopten el sistema d'ensenyament basat en els estudis de les arts liberals, segons l'esquema didàctic ideat per Severino Boecio. Aquests estudis eren previs a les disciplines eclesiàstiques pròpiament dites: Teologia, Apologètica, Sagrades Escriptures i Dret.
Quan comencen a aplicar-se els principis de la ref orma gregoriana, aquestes escoles i els seus alumnes van a poc a poc separant-se del poder civil per dos mitjans: aconsegueixen de l'Església (de cada bisbat) exempcions i mitjans suficients, i de les autoritats civils, l'estatut gremial d'estudiants i mestres... això és l'inici de la major part de les universitats medievals.
Hi va haver escoles catedralícies de gran importància en tota la Cristiandat, encara que destaquen especialment les de Chartres, París, Reims i Tolosa a França, la d'Oxford a Anglaterra, la de Salamanca a Lleó, la de Palència a Castella, la de Lleida a Aragó, la de Leipzig al Sacre Imperi Romanogermànic, les de Pisa i Siena a Itàlia... la major part d'elles es convertiren, al llarg del segle xiii, en Estudis Generals i, més endavant, moltes d'aquestes en universitats.
De tota manera, no totes aquestes institucions arriben a constituir-se en Estudis Generals, de manera que sobreviuen fins al Concili de Trento els cànons les recomponen per formar els seminaris majors.

## Referències

* ↑ Riché, 1978, p. 126–127, 282–298.

## Bibliografia

* NN (1999), "Domschulen", Lexikon des Mittelalters, vol. 3, Stuttgart: J.B. Metzler, p. columns 1226–1229
* Kottje, R. (1999), "Klosterschulen", Lexikon des Mittelalters, vol. 5, Stuttgart: J.B. Metzler, p. columns 1226–1228
* Riché, Pierre (1978), Education and Culture in the Barbarian West: From the Sixth through the Eighth Century, Columbia: University of South Carolina Press, ISBN 0-87249-376-8
* Riché, Pierre (1988), Daily life in the world of Charlemagne, [Philadelphia]: University of Pennsylvania Press, ISBN 0-8122-1096-4

## Enllaços externs

* Les escoles urbanes i els mestres Arxivat 2010-10-05 a Wayback Machine.
# Est Em

Est Em (en japonès えすとえむ; Tòquio, 2 d'abril de 1981), pseudònim de Maki Sato, és una autora de manga especialitzada en el gènere romàntic homosexual. Una de les seues obres més destacades és Golondrina.
Inicià la seua carrera el 2006 creant doujinishi yaoi mostrant la seua formació clàssica del dibuix. Els dibuixos eren realistes i utilitzava trasos de tinta gruixuda.

## Referències

* 1 2 López, Francisco Javier «Morir en una plaza de toros por desamor. Reseña de Golondrina». Revista Tebeosfera, tercera época, 2, 11-03-2017.
* ↑ «EST EM». Manga-News. [Consulta: 27 novembre 2018].
* 1 2 Thompson, Jason «Jason Thompson's House of 1000 Manga - est em». Anime News Network, 19-07-2012 [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ Santiago Iglesias, José Andrés. «Iberomanga: From mainstream to gafotaku and gendered niches». A: Kobe University & Kyoto Seika University IMRC. 4th International Scholarly Conference “Manga Worlds: Subculture, Japan, Japanology”, 2012, p. xxv-xxvi [Consulta: 27 novembre 2018].
# Est Ensemble

L' Est Ensemble és una de les divisions o Établissement public territorial de la Metròpoli del Gran París creada al 2016.
Està formada per 9 municipis que pertanyen al districte de Bobigny del departament del Sena Saint-Denis.

## Municipis

* Bagnolet
* Bobigny
* Bondy
* Les Lilas
* Montreuil
* Noisy-le-Sec
* Pantin
* Le Pré-Saint-Gervais
* Romainville

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2017-10-27 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Est Ensemble
# Est-ce ainsi que les hommes vivent?

Est-ce ainsi que les hommes vivent? (en català: És així com viuen els homes?) és una cançó de Léo Ferré a partir d'un fragment extret del poema Bierstube Magie allemande de Louis Aragon que figura en el recull Le Roman inachevé (1956).
Aquesta cançó ha estat interpretada i versionada per Bernard Lavilliers, Bianchi, Catherine Sauvage, Francesca Solleville, Françoise Kucheida, Les Hurlements D'leo, Manu Lann Huel, Marc Ogeret, Michel Hermon, Philippe Léotard, Serge Utgé-Royo i Yves Montand; i també pel mateix Léo Ferré.

## Enllaços externs

* Lletra de la cançó Arxivat 2006-02-20 a Wayback Machine.
* Marc Ogeret canta Est-ce ainsi que les hommes vivent?
* Catherine Sauvage canta Est-ce ainsi que les hommes vivent?
* Bernard Lavilliers canta Est-ce ainsi que les hommes vivent?
* Léo Ferré canta Est-ce ainsi que les hommes vivent?
# Església de Santa Anna

«Església de Santa Anna» té aquests significats:
* Capella de Santa Anna, edifici construït l'any 1563 a la ciutat de Granollers (Vallès Oriental)
* Església de Santa Anna d'Artesa
* Església parroquial de Santa Anna (Castell de Castells), edifici religiós construït al segle xviii al que es va afegir a mitjan segle XX la torre campanar
* Església parroquial de Santa Anna (Xóvar), temple catòlic a la comarca de l'Alt Palància
* Església parroquial de Santa Anna d'Argeleta
* Església de Santa Anna de Vílnius
* Església de Sant Jaume i Santa Anna (Benidorm), temple catòlic d'estil neoclàssic, a Benidorm (la Marina Baixa)
* Santa Anna (l'Estartit), església parroquial al poble de l'Estartit, integrat a construccions annexes
* Santa Anna d'Almudèfer
* Santa Anna de Banyuls dels Aspres, església al poble rossellonès de Banyuls dels Aspres, a la Catalunya Nord
* Santa Anna de Barcelona, església i antic monestir amb claustre i sala capitular, vinculat a l'Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem
* Santa Anna de l'Hostal Roig o de Montllor, antiga capella
* Santa Anna de Llavorsí, església parroquial al poble de Llavorsí (el Pallars Sobirà)
* Santa Anna de Mediona, església de Mediona (l'Alt Penedès)
* Santa Anna de Mataró, església al municipi de Mataró (el Maresme)
* Santa Anna de Montornès
* Santa Anna de Passarell, capella de la masia de Passarell, al terme municipal de Moià (el Moianès)
* Església de Santa Anna (Elda), parròquia més antiga d'Elda
* Sant Joaquim i Santa Anna de Casa Bertran, capella particular de Casa Bertran, al poble de Surp (Rialb)
* Convent de Santa Anna d'Alcover, monument als afores de la vila d'Alcover (l'Alt Camp)
* Ermita de Santa Anna d'Albal, temple al Parc de Santa Anna, en el municipi d'Albal
* Ermita de Santa Anna d'Ontinyent