OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciclohexanol

El Ciclohexanol és un compost orgànic amb la fórmula química (CH₂)₅CHOH. La molècula està relacionada amb l'anell del ciclohexà, substituint un dels àtoms d'hidrogen per un grup hidroxil. Aquest compost és un sòlid incolor deliqüescent que quan és molt pur fon a temperatura ambient. Milers de milions de quilos es produeixen anualment, especialment com a precursor del niló. És bastant tòxic: el llindar límit (TLV) per al vapor durant 8 hores és 50 ppm.

## Producció

El ciclohexanol es produeix per oxidació del ciclohexà en l'aire, típicament usant cobalt com a catalitzador:
    C₆H₁₂ + 1/2 O₂ → C₆H$_{11}$OH

## Aplicacions

S'utilitza ciclohexanol en la producció de polímers, especialment niló i altres plàstics. També en petites quantitats s'utilitza com solvent.

## Referències

* 1 2 Michael Tuttle Musser "Cyclohexanol and Cyclohexanone" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2005.
# Ceratop

* Aquest article tracta sobre gènere. Vegeu-ne altres significats a «Ceratop (infraordre)».
Ceratop (Ceratops, "cara banyuda") és un gènere de dinosaure ceratop que va viure al Cretaci superior. Les seves restes fòssils s'han trobat a Montana i a Alberta, Canadà. Tot i que no es coneix gaire bé, ceratop és important en la història dels dinosaures a causa del fet que és l'espècie tipus sobre la qual es basen els ceratops i els ceratòpsids.
# Leptodactylodon

Leptodactylodon és un gènere de granotes de la família Astylosternidae.

## Taxonomia

* Leptodactylodon albiventris
* Leptodactylodon axillaris
* Leptodactylodon bicolor
* Leptodactylodon blanci
* Leptodactylodon boulengeri
* Leptodactylodon bueanus
* Leptodactylodon erythrogaster
* Leptodactylodon mertensi
* Leptodactylodon ornatus
* Leptodactylodon ovatus
* Leptodactylodon perreti
* Leptodactylodon polyacanthus
* Leptodactylodon stevarti
* Leptodactylodon ventrimarmoratus
* Leptodactylodon wildi

## Referències

* Informació sobre aquest gènere de granotes. (anglès)
# José Isidoro Gómez Torres

Isidoro Gómez (Pedrera, 1 d'agost de 1986) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de defensa. Actualment fa d'entrenador assistent a l'IK Junkeren noruec.
Format al planter del Reial Betis, debutà a primera divisió a la temporada 06/07, en la qual hi disputa vuit partits amb l'equip sevillà. No ha tingut continuïtat les campanyes següents, tot formant part del filial bètic.

## Enllaços externs

* Isidoro a BDFutbol
* Isidoro, Fitxa a Soccerway
# Pentaquark

En física de partícules, un pentaquark és una partícula subatòmica formada per un estat lligat de quatre quarks i un antiquark. Donat que els quarks tenen nombre bariònic +1⁄3 i els antiquarks −1⁄3, el pentaquark tindria un nombre bariònic total d'1, sent per tant un barió. A més, com que tindria 5 quarks en comptes dels 3 habituals en els barions normals, seria classificat com un barió exòtic.
El nom pentaquark va ser proposat per Harry J. Lipkin el 1987, encara que la possibilitat de partícules de cinc quarks va ser ja suggerida el 1964 quan Murray Gell-Mann va postular el primer model de quarks. El mecanisme de lligam dels pentaquarks no és encara clar. Poden consistir en cinc quarks estretament lligats, o d'un estat lligat menys fortament constituït d'un barió (3 quarks) i un mesó (2 quarks) interaccionant relativament feblement per intercanvis de pions (la mateixa força que lliga els nuclis atòmics) en una molècula de tipus "barió-mesó".
La primera observació possible de pentaquarks va ser a l'experiment LEPS al Japó el 2003 i diversos experiments posteriors van confirmar descobertes de diferents estats de pentaquarks. Tanmateix, altres experiments no van ser capaços de reproduir els resultats de LEPS i finalment la "descoberta" va ser considerada un error de les anàlisis. No obstant, el juliol de 2015, l'experiment LHCb a l'LHC del CERN va anunciar nous resultats compatibles amb estats de pentaquarks mesurats en la desintegració de barions Lambda amb quarks fons (Λ0 b).

## Vegeu també

* Barió exòtic
* Hexaquark

## Referències

* ↑ N. Cardoso, M. Cardoso, and P. Bicudo «Color fields of the static pentaquark system computed in SU(3) lattice QCD». Physical Review D, 87, 3, 2013, pàg. 034504. arXiv: 1209.1532. DOI: 10.1103/PhysRevD.87.034504.
* ↑ H. J. Lipkin «New possibilities for exotic hadrons — anticharmed strange baryons». Physics Letters B, 195, 3, 1987, pàg. 484–488. Bibcode: 1987PhLB..195..484L. DOI: 10.1016/0370-2693(87)90055-4.
* 1 2 «Observation of particles composed of five quarks, pentaquark-charmonium states, seen in Λ0 b→J/ψpK$^−$ decays». CERN/LHCb, 14-07-2015. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ G. Amit. «Pentaquark discovery at LHC shows long-sought new form of matter». New Scientist, 14-07-2015. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ T. D. Cohen, P. M. Hohler, R. F. Lebed «On the Existence of Heavy Pentaquarks: The large N$_c$ and Heavy Quark Limits and Beyond». Physical Review D, 72, 7, 2005, pàg. 074010. arXiv: hep-ph/0508199. Bibcode: 2005PhRvD..72g4010C. DOI: 10.1103/PhysRevD.72.074010.
* ↑ K. Hicks. «Physicists find evidence for an exotic baryon». Ohio University, 23-07-2003. Arxivat de l'original el 2016-09-08. [Consulta: 8 gener 2010].
* ↑ See p. 1124 in C. Amsler et al. (Particle Data Group) «Review of particle physics». Physics Letters B, 667, 1-5, 2008, pàg. 1. Bibcode: 2008PhLB..667....1A. DOI: 10.1016/j.physletb.2008.07.018.
* ↑ R. Aaij et al. (LHCb collaboration) «Observation of J/ψp resonances consistent with pentaquark states in Λ0 b→J/ψK− p decays». Physical Review Letters, 115, 7, 2015. DOI: 10.1103/PhysRevLett.115.072001.
# Dentex congoensis

Dentex congoensis és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 50 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des del Senegal fins a Angola).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Shin Megami Tensei: Persona

Shin Megami Tensei: Persona, coneguda en el Japó com PERSONA (ペルソナ, Perusona) és una saga de videojocs de rol desenvolupada i publicada per Atlus. La saga és un spin-off de la saga Megami Tensei que se centra en uns invocadors de dimonis.

## Enllaços externs

* Atlus USA, Inc. (anglès)
* Atlus Japan (japonès)
* Megami Tensei Wikia (anglès)
# Darling (pel·lícula de 1965)

Darling és una pel·lícula britànica dirigida per John Schlesinger, estrenada el 1965.

## Argument

Diane Scott (Julie Christie) sota un candor de façana dissimula un egoisme glaçador portant-lo a seduir diferents homes, entre els quals l'estatura moral (Robert Gold (Dirk Bogarde) com un amant madur) o social (Milles Brand (Laurence Harvey) com comunicant connectat, Cesare della Romita (José Luis de Vilallonga) com a noble italià) li permeten de guanyar seguretat i d'enlairar-se en la societat.

## Repartiment

* Laurence Harvey: Miles Brand
* Dirk Bogarde: Robert Gold
* Julie Christie: Diana Scott
* José Luis de Vilallonga: príncep Cesare della Romita
* Roland Curram: Malcolm
* Basil Henson: Alec Prosser-Jones
* Helen Lindsay: Felicity Prosser-Jones
* Jean Claudio: Raoul Maxim
* Zakes Mokae: un convidat (no surt als crèdits)

## Crítica

| « | L'amor, el matrimoni, la llibertat d'acció, la concepció de la vida, tants temes que sorgeixen de la pel·lícula. Però Schlesinger els il·lustra més que accionar-los. Dibuixa una lleugera caricatura sense creure gaire que és un tema molt seriós. | » |

## Premis i nominacions
### Premis

* 1966: Oscar a la millor actriu per Julie Christie
* 1966: Oscar al millor guió original per Frederic Raphael
* 1966: Oscar al millor vestuari per Julie Harris
* 1966: Globus d'Or a la millor pel·lícula de parla no anglesa
* 1966: BAFTA al millor actor britànic per Dirk Bogarde
* 1966: BAFTA a la millor actriu britànica per Julie Christie
* 1966: BAFTA al millor guió britànic per Frederic Raphael
* 1966: BAFTA a la millor direcció artística per Ray Simm

### Nominacions

* 1966: Oscar a la millor pel·lícula
* 1966: Oscar al millor director per John Schlesinger
* 1966: Globus d'Or al millor director per John Schlesinger
* 1966: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Julie Christie
* 1966: BAFTA al millor director per John Schlesinger
* 1966: BAFTA a la millor fotografia per Kenneth Higgins

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 380 (anglès)
* Sight and Sound, tardor 1965, p. 196 (anglès)
* Positif, Número 83, abril 1967

## Referències

* ↑ «Darling, Pòster». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Darling». The New York Times.
* ↑ La saison cinematographique 67
# Formigueret gorjatacat oriental

El formigueret gorjatacat oriental (Epinecrophylla amazonica) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida de les terres baixes del centre i sud del Brasil i el nord de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Formigueret gorjatacat oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Chamane

Chamane és la segona pel·lícula realitzada per Bartabas, estrenada el 6 de març de 1996 i coproduïda per França i Rússia. Explica la fugida a la taigà d'un xaman i un violinista confinats en un gulag a Sibèria, a lloms de dos cavalls iacuts.

## Argument

Dimitri és un violinista d'Irkutsk confinat en un gulag siberià. Un dels seus companys en la desgràcia, un xaman, crida en la seva ajuda dos petits cavallets salvatges que els permeten escapar. Durant el camí, el xaman mor d'un tret, però li revela a Dimitri que els esperits estan amb ell i li donaran la força per continuar el seu viatge a la gelada Sibèria. Finalment, Dimitri aconsegueix tornar a Irkutsk, però es nega a posar-se en marxa i recupera la llibertat amb el seu cavallet.

## Filmació

Aquesta és la segona pel·lícula de Bartabas, écuyer i director de l'espectacle eqüestre. En una entrevista, explica que aquesta pel·lícula neix de la seva voluntat de fer un cinema diferent,
| « | en la urgència de la imaginació i sense un gran pressupost, perquè els diners paralitzen el cinema contemporani | » |
. Durant el rodatge es va enfrontar moltes dificultats, com ara el robatori d'una part del pressupost de la pel·lícula per part del director rus, i el rodatge als escenaris naturals de Sibèria, en condicions dures i amb un material antiquat.

## Recepció

Segons Bartabas, la pel·lícula va ser molt mal rebuda pels professionals del cinema a Canes, que l van "ferir": ell va respondre en una entrevista que
| « | la pel·lícula no està exempta de defectes, però almenys existeix, i potser el redescobrirem algun dia | » |

## Notes i referències

* ↑ «Chamane». Premiere.fr..
* ↑ «Chamane». bartabas.fr via Wikiwix. Arxivat de l'original el 2010-11-10. [Consulta: 7 novembre 2023]..
* 1 2 Garcin Jérôme «Bartabas, retour de Sibérie». L'Express, 07-03-1996..
* ↑ Jean-Pierre THIBAUDAT «Bartabas, le facteur cheval en Sibérie. «Chamane», deuxième film du maître de Zingaro, galope en toute liberté.». Libération, 06-03-1996..

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Medzilaborce

Medzilaborce és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, és capital del districte de Medzilaborce.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1543.

## Ciutats agermanades

* Náměšť nad Oslavou, República Txeca
* Kozienice, Polònia
# José Iván González Torres

José Iván González Torres (Santa Cruz de Tenerife, 21 de setembre de 1979) és un futbolista canari, que ocupa la posició de defensa.
Sorgeix del planter del CD Tenerife. A la campanya 98/99 hi debuta a Primera Divisió amb l'equip canari, en partit contra la UD Salamanca i substituint a Jacob, que també havia debutat en eixe mateix encontre. Aquest matx enfrontava dos equips que ja havien perdut la categoria matemàticament, motiu pel qual l'entrenador tinerfeny va donar oportunitats a futbolistes de la cantera. La temporada següent, amb el club canari a Segona Divisió, el defensa no va tenir continuïtat.

## Referències

* ↑ «El Tenerife gana el duelo de descendidos» (en castellà). El País [Madrid], 19-06-1999. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Dentalització

La dentalització és un fenomen fonètic consistent a fer dental un so que no ho és. Es tracta d'un tipus d'assimilació en què un so apropa o torna el seu punt d'articulació dental per influència del context, com passa amb la n de cantar en català. S'indica amb un diacrític sota el fonema en forma de petita corba o claudàtor invertit (d̪). La dentalització afecta només les consonants. És un fenomen present en diversos idiomes, entre els quals es troba la majoria de les llengües romàniques.
En català es dentalitzen els sons nasals i laterals davant [t] o [d], però les consonants resultants no tenen rang de fonema sinó solament d'al·lòfon, ja que no poden constituir un parell mínim, és a dir, no hi ha cap paraula que es diferenciï només pel canvi entre un fonema i la seva variant dentalitzada. Per això a vegades s'obvia en la transcripció fonètica.

## Referències

* ↑ «dentalitzar», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
# Shin Yung-kyoo

Shin Yung-kyoo (Corea del Nord, 30 de març de 1942 - Belarús, 18 de març de 1996) fou un futbolista nord-coreà de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Corea del Nord amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1966.
A nivell de club destacà com a jugador de Moranbong Sports Club.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Inglaterra 1966 Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine.
* ↑ Shin Yung-kyoo a National-Football-Teams.com (anglès)
# DAMA

Drets d'Autor de Mitjans Audiovisuals (DAMA) és l'entitat de gestió col·lectiva de drets d'autor que recapta, gestiona i distribueix drets d'autor de guionistes i directors de cinema i televisió a Espanya. Els seus àmbits d'actuació són:
* La còpia audiovisual per a ús privat
* La comunicació pública d'obres audiovisuals
* El lloguer d'obres audiovisuals
* Els drets d'explotació (reproducció, distribució, comunicació pública i transformació) que hagin estat reservats per part de l'autor. En són exemple els drets de reproducció mecànica per venda de l'obra audiovisual en vídeo, CD o DVD.
El Ministeri de Cultura va autoritzar la societat de gestió DAMA el 6 d'abril de 1999, després que l'any 1998 fos constituïda com a associació.

## Referències

* ↑ Morera, Sergi. Societats gestores de drets d'autor a Espanya. Generalitat de Catalunya, 2007 [Consulta: 13 setembre 2014].
# Formigueret ornat

El formigueret ornat (Epinecrophylla ornata) és una espècie d'ocell sud-americana de la família Thamnophilidae. Se li pot trobar a Perú, Colòmbia, l'Equador, Bolívia i el Brasil.

## Taxonomia

La població del centre del Brasil ha estat considerada per alguns autors una espècie diferent:
* Epinecrophylla hoffmannsi (Hellmayr, 1906) - formigueret de Hoffmann.

## Referències

* ↑ formigueret ornat«Formigueret ornat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman et GM Kirwan, 2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ formigueret de Hoffmann«Formigueret ornat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Peter Ludwig Mejdell Sylow

Peter Ludwig Mejdell Sylow (AFI:) (Oslo, Noruega, 12 de desembre de 1832 - 7 de setembre de 1918) fou un matemàtic noruec famós pels seus treballs en teoria de grups. Els grups de Sylow prenen també el seu nom.

## Biografia

Fill del capità de cavalleria i ministre noruec Thomas Edvard von Westen Sylow (1792 - 1875) i de Magdalena Cecilie Cathrine Mejdell (1806 - 1898), fou el gran de deu germans. Va estudiar ciències naturals a la Universitat d'Oslo i en acabat, en no haver-hi places de professor a la universitat, va exercir de professor de secundària entre els anys 1858 i 1898. Mentrestant però va estudiar funcions el·líptiques i resolubilitat d'equacions algebraiques per radicals. L'any 1861 va obtenir una beca per viatjar a París i Berlín. A París rebé classes de Michel Chasles sobre còniques, de Joseph Liouville sobre mecànica racional i de Duhamel sobre teoria de límits. A Berlín va poder intercanviar opinions amb Leopold Kronecker però no va poder rebre classes amb Karl Weierstrass, que era malalt.
L'any 1862 va substituir breument a Broch a la Universitat d'Oslo, on va poder impartir teoria d'equacions algebraiques, però no va ser fins a la publicació de Théorèmes sur les groupes de substitutions l'any 1872 que va fer-se famós. Allà hi demostrava els tres teoremes de Sylow i, gràcies a aquests resultats, va aconseguir la responsabilitat d'editor a la revista Acta Mathematica, el doctorat honoris causa per la Universitat de Copenhaguen i una càtedra creada per Sophus Lie a la Universitat d'Oslo, que ocupa a partir del 1898.

## Referències

* 1 2 3 4 Aznar, Enrique R. «Peter Ludwig Mejdell Sylow» (en castellà). Universitat de Granada. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Ludwig Sylow» (en anglès). math.info. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 10 març 2016].
* 1 2 «Peter Ludwig Mejdell Sylow» (en anglès), 2014. [Consulta: 10 març 2016].

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Peter Ludwig Mejdell Sylow» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Freudenthal, J.D. «Sylow, Peter Ludvig Mejdell». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 21 maig 2017].
# Sant Andreu de Sant Feliu d'Avall

Sant Andreu de Sant Feliu d'Avall és l'església parroquial del poble de Sant Feliu d'Avall, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada al bell mig de la cellera del poble vell de Sant Feliu d'Avall.
L'església és esmentada el 1077, però fou reconstruïda en gran part el 1863. Tanmateix el sector de ponent conserva un tros de la nau romànica primitiva i la capçalera, poligonal, amb arcuacions llombardes. Aquests dos trams de la primitiva nau única del temple romànic s'han convertit en transsepte, dins de l'església del XIX. L'arrebossat exterior i interior de l'església impedeix de veure exactament quant de tros de l'antiga nau es conserva en l'actualitat, tot i que quasi tots els elements són en el lloc que els correspondria en bona lògica de les construccions romàniques: a ponent, per exemple, hi ha una porta de l'església, poc usada actualment, que correspondria a la porta del frontis de ponent.
La neteja feta a l'exterior ha permès descobrir, a la darrera dècada del segle XX les finestres de doble biaix de l'absis semioctogonal; aquestes finestres presenten un arc de punt rosó resolt amb una petita arquivolta en espiral, una de les quals conserva el guardapols adornat amb motius geomètrics. A l'absis romànic, a l'interior, es van trobar les mènsules que sostenen una cornisa. Tot plegat és una obra del segle xii d'influència llenguadociana.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Feliu d'Avall». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 267 i 268. Sant Andreu de Sant Feliu d'Avall». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 334. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Sant Feliu d'Avall: Sant Andreu de Sant Feliu d'Avall». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Andreu, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-16. [Consulta: 25 agost 2016].
# Sant Andreu de Samalús

Sant Andreu de Samalús és l'església romànica parroquial del poble de Samalús, pertanyent al terme municipal de Cànoves i Samalús, al Vallès Oriental. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada en el petit nucli de Samalús, al costat de migdia de la carretera BP-5107, a migdia del Castell d'en Bori, a ponent de la capella de la Mare de Déu de la Salut. Se suposa que fou construïda a la segona meitat del segle xi, possiblement sobre les restes d'una esglesiola primitiva.

## Descripció

És una església d'una sola nau amb absis rodó i capelles laterals. Està coberta per volta de canó seguit i encapçalada amb un absis semicircular cobert amb volta de quart d'esfera. A la banda de l'esquerra té dues capelles cobertes amb voltes ogivals i en les claus de volta es representa la Verge del Roser i Sant Francesc Xavier. A la dreta hi ha una capella que se situa sota el campanar. Té una portada rectangular i al seu damunt una fornícula d'arc conopial i una finestra d'ull de bou. A l'absis hi ha tres finestres de doble esqueixada, centrades exteriorment entre bandes llombardes separades per quatre lesenes que divideixen les dues arcuacions de cada tram. L'absis va ser sobrealçat amb un aparell més regular, on es van obrir cinc espitlleres.
Del campanar primitiu es conserva la part baixa, el primer cos, rematat amb tres arcuacions llombardes a cada cara i amb una finestra central. El segon cos del campanar també és romànic. I el tercer cos, més modern, possiblement del segle xvi, té un finestral amb un arc de mig punt a cada costat per a les campanes, i està acabat amb merlets i gàrgoles.

## Història

La parròquia de Sant Andreu de Samalús se cita per primera vegada l'any 1060, formant part d'un feu que el bisbe de Barcelona, Guislabert (1034-1062), cedí a Guilia i als seus fills. L'any 1218 apareix esmentada en una donació. Segurament, l'església romànica de Sant Andreu fou construïda a la segona meitat del segle xi, possiblement sobre les restes d'una esglesiola primitiva. Als segles xvi i xvii es van fer importants ampliacions com la construcció de les capelles.

## Referències

* ↑ Comas, Pere. «L'Església de Sant Andreu de Samalús». Patrimoni. Ajuntament de Cànoves i Samalús, 27-05-1990. Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 6 març 2014].
* 1 2 3 4 «Església de Sant Andreu de Samalús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Bibliografia complementària

* ANGLADA I BAYÉS, Manuel i PLADEVALL I FONT, Antoni. «Sant Andreu de Samalús» a El Vallès Occidental. El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4
* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-85180-14-3.
# Pic Saint Saud

El Pic Saint Saud és una muntanya de 3.003 m d'altitud, amb una prominència de 15 m, que es troba al massís de Perdiguero, al departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.