OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Las viudas

Las viudas va ser una sèrie de TV emesa per TVE el 1977 protagonitzada per Lola Herrera i amb guions de Francisco Ors.

## Argument

La sèrie narra, en to de comèdia, la forma en què afronten la seva viudetat diferents dones (una en cada episodi) en diferents llocs i èpoques, totes elles interpretades per l'actriu Lola Herrera. S'ha posat de manifest que en l'episodi titulat Viuda romántica, s'aborda per primera vegada en televisió la posteriorment denominada violència de gènere.

## Llista d'episodis (parcial)

* Viuda futura - 29 de març de 1977
** Fernando Tejada
* Viuda romántica - 5 d'abril de 1977
** Jesús Puente
* Viuda apetitosa - 12 d'abril de 1977
** Tomás Blanco
** Cándida Losada
** Francisco Marsó
* Viuda habilidosa - 19 d'abril de 1977
** Nélida Quiroga
* Viuda desconsolada - 26 d'abril de 1977
** Manuel Gallardo
* Viuda castellana - 3 de maig de 1977
** Mary González
** Ana Marzoa
** Paco Valladares

## Premis

* TP d'Or 1977 a la Millor actriu per Lola Herrera.

## Enllaços externs

* Entrevista a la protagonista sobre la sèrie al Diari ABC de 27 d'agost de 1976
* Crítica al diari La Vanguardia de 5 de març de 1977

## Referències

* ↑ Palacio, Manuel. La televisión durante la Transición española. Cátedra, 2012. ISBN 978-84-376-3068-7. Arxivat 2014-12-05 a Wayback Machine.
* Revista Teleprograma. Número 575. 11 d'abril de 1977.
# Le Cri Socialiste

Le Cri Socialiste (El Crit Socialista) fou el nom que va prendre a partir de novembre de 1936 el setmanari de Perpinyà Le Cri Catalan, ja com a òrgan oficial de la Secció Francesa de la Internacional Obrera, dirigit per Joan Payrà. Des d'octubre del 1936 esdevingué l'òrgan de la Federació Socialista del departament dels Pirineus Orientals. Es va deixar d'editar durant l'ocupació francesa en la Segona Guerra Mundial, però s'ha tornat a editar des del novembre del 1944.

## Referències

* «Le Cri Socialiste». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hopatcong

Hopatcong és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 15.491 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hopatcong tenia 15.888 habitants, 5.656 habitatges, i 4.236 famílies. La densitat de població era de 559,7 habitants/km².
Dels 5.656 habitatges en un 38,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 25,1% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 34,8% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.799 $ i la renda mediana per família de 73.277 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.083 $ mentre que les dones 34.238 $. La renda per capita de la població era de 26.698 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hopatcong». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hopatcong». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hop by hop

Hop-by-hop de transport és un principi de controlar el flux de dades en una xarxa. Amb el hip-hop pel transport, trossos de les dades es transmeten de node a node en una manera store and forward. Com hop-by-hop de transport implica no només la font i el node de destinació, sinó més aviat part o la totalitat dels nodes intermedis, així, es permet que les dades es transmetran fins i tot si la ruta entre l'origen i destinació no està connectat permanentment durant la comunicació.
Tanmateix, el principi End-to-end afirma que el control del transport ha de ser aplicat d'extrem a extrem a menys que aplicació hop-by-hop transport aconsegueix un rendiment molt millor. D'altra banda, hop-by-hop requereix el transport per informació sobre l'estat de flux en els nodes intermedis, el que limita el seu escalabilitat. Aquesta és una de les raons per què gairebé totes les comunicacions d'avui en dia està controlada per l'extrem a extrem de protocols de transport com el TCP.
La investigació actual en l'àmbit de les xarxes mòbils és escassa considerant hop-by-hop de transport per als escenaris d'aplicació en què d'extrem a extrem de connexió només està disponible de manera intermitent, ja que en aquestes condicions, hop-by-hop de transport poden obtenir guanys substancials en el rendiment.

## Enllaços externs

* End-to-end vs. hop-by-hop transport sota connectivitat intermitent.
* The Transport Layer Revisited.
* CAT: Contention Aware Transport Protocol for IEEE 802.11 MANETs.
# Innerste

L'Innerste és un riu de 95 km de llargària que discorre per la Baixa Saxònia a Alemanya. La seva conca comprèn 1264 km². No és navegable. Neix a un lloc dit Innerstesprung a Clausthal-Zellerfeld a la serralada Harz al nord d'Alemanya a 615 m d'altitud.
La serralada Harz és una zona densament boscosa amb molta neu a l'hivern. La font està situat a 4 km al sud-est de la petita ciutat de Clausthal-Zellerfeld. Primer, el riu es dirigeix com un petit rierol cap a l'oest. El Entensumpf és el primer d'un sistema de llacs pels que transcorra després. El primer poblet pel qual passa és Buntenbock (550 m). Continua el seu curs per la serralada i es dirigeix cap al nord. Petites ciutats al llarg del riu a la serralada Harz són Wildemann (390 m) on recull les aigües del rierol de Spiegelbach, i Lautenthal (300 m) on recull les aigües del rierol de Laute. Prop de Lautenthal passa per la presa Innerstetalsperre que fou construïda entre 1963 i 1966. Les inundacions que provoca el riu durant el desglaç són ara menors gràcies a la construcció d'aquesta presa. Alguns quilòmetres després, prop de la ciutat de Langelsheim (204 m), es troba la vora de la serralada Harz. Aquí l'Innerste recull les aigües de l'afluent Grane (de 12 km de llargada).
A partir d'aquí es dirigeix cap al nord-oest passant per un terreny accidentat i poc poblat i recull les aigües d'altres afluents: el Nette (43 km de llargada), el Lamme (21 km de llargada), el Neile, el Bruchgraben, el Beuster (12 km de llargada) i de molts petits rierols. Al sud de la ciutat de Hildesheim, passa pel davant del Castell de Marienburg.
La ciutat més important per la qual passa és Hildesheim, a una altitud de 90 m. El riu recull les aigües del petit riu Kupferstrang al nord de Hildesheim prop del Castell de Steuerwald i entra a una plana baixa que s'anomena Norddeutsche Tiefebene en alemany. Continua el seu curs al nord-oest i discorre per la petita ciutat de Sarstedt (66 m) a 15 km al nord de Hildesheim a la plana baixa.
Aproximadament a 18 km al nord de Hildesheim, desemboca al Leine, del qual n'és el tributari més important. La desembocadura es troba a una altitud de 65 m prop del poble de Ruthe.

## Etimologia

El seu nom és d'origen indogermànic: prové de la paraula "indistra" que significa "impetuós". Noms antics del riu: Indrista (1013), Entrista (1065), Indistria (1313), Inderste (1567).
* El naixement de l'Innerste a la serralada Harz a l'hivern.
* El naixement de l'Innerste a la serralada Harz a l'hivern.
* L'Innerste al poblet de Buntenbock.
* L'Innerste a la ciutat de Wildemann.
* Desembocadura del rierol Spiegelbach al Innerste a Wildemann.
* El Laute, un tributari de l'Innerste, a la ciutat de Lautenthal.
* Desembocadura del Laute a l'Innerste a Lautenthal.
* El riu a Lautenthal.
* Presa de l'Innerste a la serralada de Harz.
* El riu davant del Castell Marienburg.
* El riu davant del Castell Marienburg.
* El riu prop del Castell de Steuerwald.
* Desembocadura del riu Kupferstrang (al primer pla) a l'Innerste.
# Leixa

San Pedro de Leixa és una parròquia i localitat del municipi gallec de Ferrol, a la província de la Corunya. Es troba a l'est del terme municipal. Entre el seu patrimoni destaca l'església parroquial.
L'any 2015 tenia 101 habitants agrupats en una única entitat de població.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística
# Iuri Patrikéiev

Iuri Patrikéiev (nascut el 28 de setembre de 1979) és un lluitador armeni d'origen rus, que guanyà la medalla de bronze en la categoria de lluita grecoromana masculina de 120 kg durant els Jocs Olímpics d'estiu 2008.

## Enllaços externs

* Biografia
# Lisa Evans

Lisa Katharine Evans (Perth, 21 de maig de 1992) és una davantera de futbol internacional per Escòcia des del 2011. Ha guanyat 4 lligues i 3 Copes d'Escòcia amb el Glasgow City i 1 Lliga d'Alemanya amb el Bayern.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| 08/09 - 11/12 | Glasgow City | 4 Lligas, 3 Copes, 3 Copes de la Lliga |
| 12/13 - 14/15 | Turbine Potsdam |
| 15/16 - act. | Bayern Múnic | 1 Lliga |

## Referències

* ↑ The Guardian
# Llibre dels Vuit Senyals

El Llibre dels Vuit Senyals és la primera compilació coneguda del dret català, anterior al Llibre dels Quatre Senyals. El document s'escrigué entre el 1415 i 1425 com a resposta a les ingerències de la dinastia dels Trastàmara. Després de la coronació de Ferran I l'ambient de preocupació entre diputats catalans era generalitzat ja que va donar a entendre que la Generalitat es podia eliminar des del poder reial. Les institucions catalanes van reaccionar amb la publicació d'aquest document amb la intenció de demostrar que això no era factible.
El document va ser localitzat a l'Arxiu de la Corona d'Aragó per Pere Ripoll Sastre i la seva anàlisi apareix a la tesi de 2018 titulada Llibre de vuit senyals (15th century): an edition, legal and comparative study.

## Referències

* 1 2 Vibrant. «El “Llibre dels vuit senyals” confirma l'antiguitat de la Generalitat», 13-12-2019. [Consulta: 15 desembre 2019].
* 1 2 «Localitzen el manuscrit que conté els orígens de la Generalitat de Catalunya», 12-07-2018. [Consulta: 15 desembre 2019].
* 1 2 Ripoll Sastre, Pere. Llibre de vuit senyals (15th century): an edition, legal and comparative study (Tesi: Doctorat). Universitat Pompeu Fabra, 2018-06-26.
# Iuri Ussatxov

Iuri Ussatxov (Donetsk, 9 d'octubre de 1957), nom complet amb patronímic Iuri Vladímirovitx Ussatxov, rus: Ю́рий Влади́мирович Усачёв, és un antic cosmonauta que resideix a la Ciutat de les Estrelles, Moscou. Ussatxov va realitzar quatre vols espacials, incloent dues missions de llarga duració a bord de la Mir i una altra a bord de l'Estació Espacial Internacional. Durant la seva carrera, també va realitzar set passeigs espacials abans de la seva jubilació el 5 d'abril de 2004.

## Referències

* ↑ «Biographies of USSR/Russian Cosmonauts: Yuri Vladimirovich Usachyov». SPACEFACTS.de, 06-07-2009.
# Ielets (Lípetsk)

* Per a altres significats, vegeu «Ielets».
Ielets (en rus Елец) és una ciutat de l'óblast de Lípetsk, Rússia. Es troba a 73 km al nord-est de Lípetsk i a 350 km al sud de Moscou. Es troba a la riba del riu Sosnà.

## Història

La primera ciutadella de la ciutat va construir-se el 1146, però fou destruïda dues vegades pels mongols el 1395 i el 1414. El segle xvii va esdevenir un important centre comercial i de negocis en el cor d'una rica terra agrícola de txernozem.

## Fills il·lustres

* N. Orlov (1892-1964), pianista i pedagog musical.
* Alexander Petschnikoff (1873-1949), violinista.

## Galeria d'imatges

* Capvespre amb la catedral de l'Ascensió al fons
* L'església Rojdestsva de la Mare de Déu
* Dos ponts de la ciutat
* La filial de l'institut EGU de Bunina a Zasosne
* Catedral Voznezenski
* Església Pokrovski a Txórnaia Sloboda
* Casa Togorovi
# Ieliomka

Ieliomka (en rus: Елёмка) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Museu Phuthadikobo

El Museu Phuthadikobo és un museu a la ciutat de Mochudi, Botswana. Està situat en un edifici històric d'interès arquitectònic. Es tracta d'un museu que té una àmplia gamma d'exposicions, una botiga d'artesania i un taller de serigrafia que són exclusius d'Àfrica. El museu se centra en la vida local, les tradicions i el disseny de Bakgatla.
El museu està situat en un edifici històric d'estil afrikaners construït el 1920 per servir com una escola nacional per als nens del poble Kgatla, que van arribar a la regió cap al 1870 sota la pressió dels colons Boers. El 1976 es va convertir en un museu.

## Referències

* ↑ (francès) Marie Lory, Le Botswana, Karthala, Paris, 1995, p. 59 et 182 ISBN 2-86537-529-3

## Bibliografia complementària

* (anglès) M. Hartland-Rowe, «The Textile Prints of the Phuthadikobo Museum», in African Arts, 1985, vol. 18, 3, p. 84-86
* (anglès) Sarah Anne Hughes (dir.), «Looking Back Over 15 Years at Phuthadikobo Museum», en Tshomarelo Ngwao: the museums of Botswana celebrate twenty-five years of independence, National Museum, Monuments, i Art Gallery (Botswana), 1991, p. 69-72 ISBN 9789991210469
* (anglès) Morwadi Marjorie Pilane, An account of the collections at Phuthadikobo museum, Universitat de Botswana, 1985, 90 p. (tesi)
# Estat insular

Un estat insular és un estat independent que es troba enterament en una o més illes, o en un o més grups d'illes, i que no té cap territori continental. Dels 192 estats reconeguts per les Nacions Unides, quaranta-cinc són considerats com a insulars. Austràlia no hi està inclosa, ja que es considera una massa continental.
Els països insulars es poden dividir en aproximadament dos grups:
* El primer és un grup de països grans en extensió i molt poblats que es troben a prop d'algun continent, com ara el Japó, Sri Lanka, les Filipines, Cuba, el Regne Unit, Madagascar, i Indonèsia. Aquests països compartixen moltes característiques culturals i polítiques amb llurs veïns continentals. La localització de les illes ha estat naturalment avantatjosa per a la majoria d'aquests països, ja que els proveïx d'aïllament i protecció de les invasions. Per altra banda, el desenvolupament de les flotes navals per a comunicar-se amb el continent, els va donar un punt d'avantatge històric en el comerç internacional.
* El segon grup inclou illes molt més petites com ara Malta, Comores, les Bahames, Tonga i les Maldives. Aquests països sovint presenten diferències culturals o polítiques de llurs veïns continentals. Llur extensió sovint implica que hi ha poca agricultura i pocs recursos naturals, tot i que recentment, s'han convertit en centres turístics importants.
# Batxillerat Europeu

El Batxillerat Europeu és el títol oficial que reben els alumnes que completen el programa de l'Escola Europea.
Existeixen 14 escoles europees en ciutats de 6 estats de la Unió Europea on hi ha organismes de la Unió Europea, i altres escoles estan en procés d'obtenir la qualificació.
La majoria dels estudiants són fills de persones que treballen de manera permanent o temporal en les Institucions de la Unió Europea de les ciutats on aquestes tenen la seua seu. Els estudis del batxillerat europeu permeten que els alumnes puguen incorporar-se a ell a mitjans de batxillerat des d'un batxillerat nacional i reincorporar-se posteriorment als estudis de batxillerat nacionals dels estats membres de la Unió Europea en cas necessari sense dificultats, ja que és compatible amb els dels Estats membres de la Unió Europea. Açò pot ser important en el cas d'alumnes que només realitzen una part dels seus estudis en les Escoles Europees o els alumnes de pares que realitzen funcions que els duen a canviar de país cada cert temps.

## Referències

* ↑ «The European Schools and the European Baccalaureate: Guidance for Universities and Colleges» (en anglès), 01-09-2009. Arxivat de l'original el 2011-05-05. [Consulta: 30 març 2011].

## Vegeu també

* Batxillerat Internacional

## Enllaços externs

* Lloc oficial del Consell Superior de les Escoles Europees (anglès) (francès) (alemany)
# Estació de Saint-Rémy-en-l'Eau

L'estació de Saint-Rémy-en-l'Eau és una estació ferroviària situada al municipi francès de Saint-Rémy-en-l'Eau (al departament de l'Oise).
És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Amiens | Saint-Just-en-Chaussée | TER Picardie | Avrechy | Paris-Nord |

## Referències

* ↑ «TER Hauts-de-France - Horaires et informations pratiques au départ de la gare de Saint-Rémy-en-l'Eau». [Consulta: 9 gener 2021].
# Cantó de Merville

El cantó de Merville (neerlandès Kanton Meregem) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Nord a la regió dels Alts de França. Forma part del Westhoek (Flandes francès)

## Composició

El cantó aplega 6 comunes:
* Estaires (neerlandès: Stegers)
* Haverskerque (Haverskerke)
* La Gorgue (De Gorge)
* Le Doulieu (Zoeterstee)
* Merville (Meregem)
* Neuf-Berquin (Nieuw-Berkijn)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| | | | | | 23.626 | 24.449 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Josette Fruchart | UMP |
| 2008- | Jacques Parent | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# FNB Stadium

L'Estadi Soccer City o també conegut com a FNB Stadium (First National Bank) per motius publicitaris, és un estadi de futbol situat a la ciutat de Johannesburg a Sud-àfrica, que fou una de les seus de la Copa del Món de futbol 2010 i on es disputà la final.
El propietari del camp és l'empresa The Stadia and Soccer Development Trust. La selecció de Sud-àfrica hi juga els seus partits com a local. La seva capacitat màxima inicial era de 87.000 espectadors tot i que actualment compta amb una aforament total de 94.700 espectadors, després de ser remodelat amb motiu de la copa del món 2010, essent així l'estadi amb major aforament d'Àfrica. Va ser inaugurat el 1989. L'estadi també ha estat seu de dues edicions de la Copa d'Àfrica de Nacions, la del 1996 i la del 2013, essent la seu on es disputà la final, entre altres partits, en les dues ocasions. Aquí s'hi va disputar la final de l'única Copa Africana de Nacions que la selecció de futbol de Sud-àfrica té a les vitrines.

## Copa del món de futbol de 2010

Partits del torneig que es jugaren a l'estadi:

### Primera fase

| Sud-àfrica | 1 - 1 | Mèxic |
| Tshabalala 55' | Fitxa | Márquez 79' |
* 14 juny 2010: Països Baixos vs Dinamarca
* 17 juny 2010: Argentina vs Corea del Sud
* 23 juny 2010: Alemanya vs Ghana
* 25 juny 2010: Brasil vs Costa d'Ivori

### Vuitens de final

| Argentina | 3 - 1 | Mèxic |
| Tévez 26', 52' Higuaín 33' | Fitxa | Hernández 71' |

### Quarts de final

| Uruguai | 1 - 1 | Ghana |
| Forlán 55' | Fitxa | Muntari 45+2' |
| Tanda de penals |||
| Forlán Victorino Scotti Pereira Abreu | 4 – 2 | Gyan Appiah Mensah Adiyiah |

### Final

| Països Baixos | 0 - 1 (pròrroga) | Espanya |
| | Fitxa | Iniesta 116' |

## Referències

* ↑ «African Nations Cup 1996» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina Web de l'estadi Arxivat 2009-02-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Museu Patio Herreriano d'Art Contemporani Espanyol

El Museu Patio Herreriano d'Art Contemporani Espanyol és un centre d'art contemporani de la ciutat de Valladolid, que exposa una important suma d'obres d'estil contemporani espanyol, procedents de diverses col·leccions privades i que cobreixen el període entre 1918 i l'actualitat.

## Edifici

El museu s'ubica en un dels claustres de l'antic Monestir de San Benito el Real, concretament al Pati Herreriano que va començar a construir al segle xiv. El claustre va ser realitzat per l'arquitecte Juan de Ribero Rada de finals del segle xvi seguint els models herrerians que s'havien plasmat ja a la ciutat amb el projecte de la Catedral de l'Assumpció de Valladolid i també amb influències de l'arquitecte italià Palladio. Dins d'aquest espai destaquen La Capella dels Comtes de Fuensaldaña i la Sala Gil de Hontañon, d'aquesta última s'ha pogut rescatar part d'una pintura mural.
El mal estat de conservació del Pati Herreriano i les seves capelles adjacents van fer obligatori sotmetre-ho a una important restauració i reconstrucció. Els arquitectes del projecte de rehabilitació, que ha estat dirigit per Juan Carlos Arnuncio, Clara Aizpun i Javier Blanco, han dissenyat una organització que conjuga la part històrica amb les traces de nova factura.

## Col·lecció

Les obres procedeixen de col·leccions privades, pertanyents a diverses empreses i englobades sota el nom de "Col·lecció d'Art Contemporani". Es distribueixen en onze sales d'exposició, cadascuna amb una comesa. La col·lecció consta de 903 obres amb què es presenta una visió de l'art contemporani espanyol des de l'any 1918 fins als nostres dies. En aquesta mostra destaca l'aportació del Fons d'Àngel Ferrant, compost per 34 escultures i 406 dibuixos i amb un llegat de més de 35.000 documents. També alberga una representació d'artistes com Leandre Cristòfol, José Guerrero, Manolo Millares, Pablo Serrano, Jorge Oteiza, Adolfo Schlosser, Eusebi Sempere, Antoni Tàpies, Guillermo Pérez Villalta o Esteban Vicente.
El museu va sorgir gràcies a l'esmentat fons artístic, d'origen privat, i al suport de l'Ajuntament de Valladolid, va ser inaugurat el 4 de juny de 2002. Compta amb un Centre de Documentació i Biblioteca, un espai destinat per a diferents actes i un restaurant al costat de la plaça d'accés, que està presidida per un petit jardí i dues fonts d'aigua potable.

## Enllaços externs

* Web oficial del Museu Patio Herreriano