OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canon RF 100-400mm f/5.6-8 IS USM

El Canon RF 100-400mm f/5.6-8 IS USM és un teleobjectiu zoom amb muntura Canon RF.
Aquest, va ser anunciat per Canon el 14 de setembre de 2021, amb un preu de venda suggerit d'uns 790€.
Aquest objectiu s'utilitza sobretot per fotografia de fauna i esport.

## Característiques

Les seves característiques més destacades són:
* Distància focal: 100-400mm
* Obertura: f/5.6 - 32 (a 100mm) i f/8 - 45 (a 400mm)
* Motor d'enfocament: USM (Motor d'enfocament ultrasònic, ràpid i silenciós)
* Estabilitzador d'imatge de 5,5 passes
* Distància mínima d'enfocament: 88cm
* Rosca de 67mm
* Distorsió òptica a 100mm d'1,74% (tipus coixí) i a 400mm d'1,57% (tipus coixí).
* A 100mm i f/5.6 l'objectiu ombreja les cantonades amb més d'un pas i mig de llum, a partir de f/11 aquest efecte arriba al seu mínim, mig pas de llum. A 400mm i f/8 l'òptica ombreja les cantonades amb gairebé un pas, i a f/16 arriba al seu mínim, amb 0,7 passes d'ombrejat.
* La millor qualitat òptica a 100mm la trobem a f/8 al centre i a f/11 a les cantonades. A 400mm la millor qualitat es troba a f/11.

## Construcció

* La muntura és de metall, però la resta de parts són de plàstic.
* El diafragma consta de 9 fulles, i les 12 lents de l'objectiu estan distribuïdes en 9 grups.
* Consta d'una lent asfèrica, una d'ultra baixa dispersió i un revestiment super spectra (ajuda a reduir els efectes fantasma).

## Accessoris compatibles

* Tapa E-67 II
* Parasol ET-74B
* Filtres de 67mm
* Tapa posterior RF
* Funda LP1224
* Multiplicador RF 1.4x
* Multiplicador RF 2x

## Referències

* 1 2 «Canon RF 100-400mm F5.6-8 IS USM Specs» (en anglès). Dpreview.
* 1 2 «Canon presenta un 16 mm f2.8 y un 100-400 mm f5.6-8 para su sistema sin espejo» (en castellà). Photolari.
* 1 2 «Canon RF 100-400mm F/5.6-8 IS USM Lens Review - Performance» (en anglès). E photo zine.
* ↑ «Canon RF 100~400mm IS USM» (en anglès). Kenrockwell.
* ↑ «Objetivo RF 100-400mm F5.6-8 IS USM de Canon» (en castellà). Canon store.
# Norberto Mola

Norberto Mola (Torí, 26 de setembre de 1902 - Asti, 2 de setembre de 1973) va ser un director de cor i director d'orquestra italià.
Es va graduar musicalment, en la seva ciutat natal amb els mestres, F. Bufaletti, Cordone i Rolle, va començar la seva activitat artística als teatres provincials, però també va treballar a Milà (Teatro Carcano, Teatro Dal Verme, Teatro alla Scala), a la Arena de Verona, al Teatro Regio de Torí a Balbo, a San. Martino, al Romano, com a professor substitut o director d'orquestra en òperes, opereta, revistes i ballets.
Després de dues temporades d'estiu al Teatre Puccini de Rodes com a director d'orquestra, el 1925 va ser convocat a la Scala, de Milà per Arturo Toscanini amb el càrrec de professor i director suplent per a les actuacions de dansa; ocuparà el càrrec des de fa diversos anys, convertint-se així en el professor substitut del cor de Vittore Veneziani.
Romanent sempre dins de la Scala a l'abril de 1951 va ser nomenat director del cor per celebrar el cent-cinquentenari del Teatre Comunale Giuseppe Verdi de Trieste. De 1951 va ser sempre el director del cor per a la temporada d'estiu a "Castello di San Giusto" a la ciutat a Trieste. Des 1955 es va convertir en el director del cor del "Teatre alla Scala", dirigint també en la gira realitzada en totes les capitals europees. Va acabar la seva carrera professional a Verona el 1963 (a causa dels límits d'edat). Però a la tardor del mateix any va reprendre la seva activitat a partir de gira per Dallas (Texas), on exerciria el càrrec de "Chorus Master" a l'Òpera Cívica, durant nou temporades consecutives. Al mateix temps, el 1964, la seva gira a Rio de Janeiro a Brasil va tenir molt èxit.
Amant apassionat de les muntanyes, sovint compartia opinions i experiències amb el seu amic fraternal i alpinista Ettore Zapparoli.
Va morir a Asti el 2 de setembre de 1973, descansant al cementiri de Villar Dora, un poble situat a la desembocadura de la Vall de Susa.

## Discografia

* 1955 - Puccini, Madama Butterfly - amb Maria Callas, Jeddah, Karajan (Naxos Historical)
* 1955 - Bellini, La Sonnambula - amb Maria Callas, Giuseppe Modesti, Orquestra i Cor de la Scala, Dir. Leonard Bernstein (EMI Classics)
* 1955 - Mascagni, Cavalleria rusticana - amb Giuletta Simionato, Antonino Votto, Orquestra i Cor del Teatro alla Scala de Milà (Myto Records)
* 1989 - Bellini, Norma (Àngel Records)
* 1990 - Maria Callas i Giuseppe di Stefano - Duets d'Òpera italiana - Herbert von Karajan, Orquestra i Cor del Teatro alla Scala de Milà, (Emi Classic)
* 2002 - Donizetti, L'elisir d'amore (Angel Records)
# Norberto Gimelfarb

Carlos Norberto Gimelfarb (Buenos Aires, 28 de novembre de 1941 — Yverdon-les-Bains, 24 de febrer de 2020) fou un traductor argentí. Ha traduït poesia del català al francès, poesia i prosa del castellà al francès i l'anglès, i del francès i l'anglès al castellà. Ha publicat una novel·la en castellà i poesia i crítica musical (jazz, tango i músiques populars llatinoamericanes) en castellà, francès i anglès. Ha ensenyat castellà i francès a les universitats de Lausana i Ginebra a Suïssa.

## Referències

* ↑ «Norberto Gimelfarb». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Níjnie Kuriati

Níjnie Kuriati (en rus: Нижние Куряты) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que el 2012 tenia 509 habitants. Pertany al districte de Karatuzski.

## Referències

* ↑ Список населённых мест Сибирского края. – Том 1. Округа Юго-Западной Сибири. – Новосибирск: Сибирский Краевой Исполнительный Комитет. Статистический отдел, 1928. – 831 с.
# Schistura chrysicristinae

Schistura chrysicristinae és una espècie de peix d'aigua dolça de la família Balitoridae i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William; van der Laan, Richard; Fricke, Ron. «Schistura chrysicristinae» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. California Academy of Sciences, 07-12-2020.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i Theodor T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Nalbant, Theodor T. 1998. The presence of the genus Schistura (Pisces: Ostariophysi: Nemacheilidae) in Tigris drainage, western Asia. The description of a new species. Trav. Mus. Natl. Hist. Nat. `Grigore Antipa' Núm. 40: 371-375
# Extracel·lular

Extracel·lular o de vegades espai extracel·lular en biologia cel·lular, biologia molecular i camps científics relacionats significa "fora de la cèl·lula". Aquest espai es considera normalment com el que es troba fora de la membrana plasmàtica, i ocupat per un fluid. La verga es molt bona. Aquest terme es fa servir com contrast amb l'intracel·lular (dins la cèl·lula).
L'espai extracel·lular es defineix com la part d'un organisme pluricel·lular fora pròpiament de la cèl·lula, normalment fora de les membranes plasmàtiques i ocupat per un fluid. Estan fora de la cèl·lula però dins de l'organisme.
La composició de l'espai extracel·lular inclou metabòlits, ions, diverses proteïnes i substàncies no proteiques (per exemple. ADN, ARN, lípids, productes microbians, etc.) que poden afectar les funcions cel·lulars. Per exemple les, hormones, factors de creixement, citocines i quimiocines actuen desplaçant-se pels espais extracel·lulars cap a receptors bioquímics en les cèl·lules. Altres proteïnes que són actives fora de les cèl·lules són diversos enzims, incloent enzims digestius (tripsina, pepsina), proteïnases extracel·lulars (metal·loproteïnasa matriu, ADAMTSs, catepsina) i enzims antioxidants (superòxid dismutasa extracel·lular). Sovint proteïnes presents en l'espai extracel·lular s'emmagatzema fora de les cèl·lules unint-se a diversos components de matrius extracel·lulars (col·lagens, Proteoglicà, etc.). A més són presents productes proteolítics de la matriu extracel·lular en l'espai extracel·lular, especialment en teixits que experimenten una remodelació extracel·lular.
Amb el terme 'extracel·lular' sovint es fa referència al compartiment del líquid extracel·lular que es compon d'uns 15 litres en humans adults d'uns 70 kg.
La membrana cel·lular (i en plantes i fongs la paret cel·lular) és la barrera entre els dos, i la composició química del medi intra i extracel·lular pot ser radicalment diferent. En la majoria dels organismes es manté una alta concentració d'ions sodi fora de les cèl·lules mantenint el potassi que porta a una excitabilitat química. Moltes plantes tolerants al fred forcen l'aigua dins l'espai extracel·lular quan la temperatura davvalla per sota dels 0 °C i així no es fa la lisi de les cèl·lules de la planta.
L'espai extracel·lular té dos compartiments: l'espai vascular i l'espai intersticial.

## Vegeu també

* Intracel·lular

## Referències

* ↑ Extracellular Space by Gene Ontology database (EMBL-EBI)
* ↑ Didangelos A, Yin X, Mandal K, Baumert M, Jahangiri M, Mayr M. Proteomics characterization of extracellular space components in the human aorta. Mol Cell Proteomics. 2010 Sep;9(9):2048-62. Epub 2010 Jun 15. PMID: 20551380; PubMed Central PMCID: PMC2938114.
* ↑ Taiz, Lincoln. Plant Physiology, 4th ed. 2006. Sinaeur Associates, Inc.
* ↑ Fleischhauer J, Lehmann L, Kléber AG «Electrical resistances of interstitial and microvascular space as determinants of the extracellular electrical field and velocity of propagation in ventricular myocardium». Circulation, 92, 3, agost 1995, pàg. 587–94. Arxivat de l'original el 2008-02-14. PMID: 7634473 [Consulta: 2 desembre 2011]. Arxivat 2008-02-14 a Wayback Machine.
# Shamsuddin Amiri

Shamsuddin Amiri (nascut el 12 de febrer de 1985) és un futbolista afganès que juga de porter. Actualment és el futbolista amb més aparicions en partits internacionals, amb la selecció afganesa, amb un total de dotze aparicions. Juga a l'equip afganès Kabul Bank Football Club, des del 2004.

## Carrera

El 2005 va debutar a la selecció afganesa de futbol i el seu últim partit va ser l'any 2008, havent jugat sis partits durant aquell any.
En la seva carrera de clubs, va debutar al Pakistan a PTV Islāmabād, l'any 2002; posteriorment va jugar el 2003 en el club Maiwand, club afganès, i després en 2004 jugaria en el Kabul Bank Football Club.

## Referències

* ↑ Strack-Zimmermann, Benjamin. «Shamsuddin Amiri» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2019].
# Cerebus the Aardvark

Cerebus també Cerebus the Aardvark és una sèrie de còmics creada pel dibuixant canadenc Dave Sim publicada entre desembre de 1977 i març de 2004. El personatge principal de la sèrie de 300 números és un aardvark antropomòrfic que pren en diversos papers al llarg de la sèrie: bàrbar, primer ministre i papa entre ells. La sèrie destaca per la seva experimentació en la forma i el contingut, i per la destresa de la seva obra d'art, sobretot després que l'artista de fons Gerhard s'unís en el número 65. A mesura que la sèrie avançava, es va convertir cada cop més en una plataforma per a les creences controvertides de Sim.
El còmic va començar com una paròdia dels còmics d'espasa i bruixeria, principalment la versió de Conan el bàrbar editada per Marvel Comics, tanmateix, va evolucionar per explorar una varietat d'altres temes, com ara la política, la religió i les qüestions de gènere. Amb un total de 6.000 pàgines, es va anar fent progressivament més seriós i ambiciós que les seves arrels paròdiques. Sim va anunciar aviat que la sèrie acabaria amb la mort del personatge principal. La història compta amb un gran repartiment de personatges, molts dels quals van començar com a paròdies de personatges de còmics i de la cultura popular.
Començant amb la història de l'"Alta Societat", la sèrie es va dividir en "novel·les" autònomes, que formen part de la història general. Les deu "novel·les" de la sèrie s'han recollit en 16 llibres, coneguts com "guies telefòniques de Cerebus".
Cerebus fou autopublicat per Dave Sim sota la seva bandera editorial Aardvark-Vanaheim, Inc. Durant els primers anys l'editor de la companyia va ser Deni Loubert, la xicota de Sim (els dos es van casar i es van divorciar durant la tirada del còmic). La posició de Sim com a autoeditor pioner en còmics va inspirar nombrosos escriptors i artistes després d'ell, sobretot Jeff Smith (Bone), Terry Moore (Strangers in Paradise) i Martin Wagner (Hepcats).

## Referències

* ↑ Sean Michael Robinson. «Sean Michael Robinson: The Craft Behind Cerebus: An Interview with Gerhard (Part One of Three)» (en anglès). The Comics Journal, 14-02-2011. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2011. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Uzumeri, David. «The Cerebus Celibate: Issues 1 - 50» (en anglès). Comics Alliance, 05-05-2020. Arxivat de l'original el 4 setembre 2014. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ Hoffman, Eric. Cerebus the Barbarian Messiah: Essays on the Epic Graphic Satire of Dave Sim and Gerhard (en anglès). McFarland, 2014, p. 1. ISBN 9780786490325.
# Nicolau Forteza i Forteza

Nicolau Forteza i Forteza, nascut a Felanitx (Mallorca) l'any 1918, va ser un pintor de formació autodidàctica. Al principi era farmacèutic, però es desprengué de la seva farmàcia per dedicar-se exclusivament a la pintura. Des de l'any 1969 al 1977 va ser president de l'Agrupació Nacional Sindical de Belles Arts a Balears. A partir de l'any 1985 va ser membre de l'Acadèmia Europea de les Arts. Actualment suas obras son exposas en diverses punts a Mallorca i tot arreu del món, la coleccio mes numerosa e important es troba en Portugal en la ciutat de Queijas, .

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
# Museu Didàctic i Interactiu de Ciències d'Oriola

El museu Didàctic i Interactiu de Ciències del Baix Segura (MUDIC) és un museu dedicat a la ciència situat al campus de la seu dels Desemparats (Oriola) de la Universitat Miguel Hernández.
El 25 de novembre de 2008, el premi Nobel George Smoot va inaugurar el museu, creat per l'Associació de Professors de Ciències «Hypatia d'Alexandria» en col·laboració amb l'Escola Politècnica Superior d'Oriola de la Universitat Miguel Hernández i l'Ajuntament d'Oriola durant la Setmana de la Ciència d'Oriola. El museu és de titularitat municipal.
El caràcter del museu és eminentment didàctic i destinat al coneixement de la ciència a través de l'experimentació.
Està dirigit sobretot a xiquets i jóvens, encara que pot ser visitat pel públic en general.

## Contingut

El seu contingut inclou metarial per a la realització d'experiments científics i físics, així com robòtica, i tecnologia multimèdia.
El museu consta de tres sales, dedicades a diverses ciències:
* Sala Charles Darwin.
* Sala Maria Skłodowska.
* Sala Albert Einstein.
Les àrees temàtiques que alberga estan dedicades a diverses ciències com: matemàtiques, física, química, geologia, biologia i tecnologia.

## Referències

* ↑ «ORIHUELA / Inauguran en Orihuela nuevo Museo Didáctico e Interactivo de Ciencias de la Vega Baja del Segura en la EPSO».
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 30 de maig de 2009. [Consulta: 21 gener 2009].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 29 de maig de 2009. [Consulta: 21 gener 2009].
* ↑ «Museo Didactico E Interactivo De Ciencias». Arxivat de l'original el 2010-10-04. [Consulta: 3 juny 2020].
# Marc Atili Règul

Marc Atili Règul és el nom dels següents personatges:
* Marc Atili Règul (cònsol 335 aC), cònsol romà el 335 aC.
* Marc Atili Règul (cònsol 294 aC), cònsol el 294 aC.
* Marc Atili Règul (cònsol 267 i 256 aC), cònsol el 267 aC i el 256 aC.
* Marc Atili Règul (cònsol 227 i 217 aC), cònsol el 227 aC i el 217 aC.
# Sierra Madre de Chiapas

La Sierra Madre de Chiapas (també anomenada Cordillera Central, i coneguda a Guatemala com a Sierra Madre) és una serralada d'Amèrica Central, que travessa el sud-oest de Mèxic, Guatemala, El Salvador i part d'Honduras. És la major serralada de Centreamèrica i constitueix un extens sistema muntanyós que discorre en direcció nord-oest-sud-est, resseguint la costa de l'oceà Pacífic durant més de 600 km. La majoria dels volcans de Guatemala formen part de la Sierra Madre i els seus punts més alts superen els 4.000 msnm, sent el Tajumulco, amb 4.220 m el punt culminant de la serralada.

## Formació

Es formà al final de l'era Secundària, a finals del Cretaci superior, per la subducció de la Placa de Cocos sota la Placa del Carib i la parte sud de la Placa Nord-americana. Els moviments sísmics i l'activitat volcànica encara formen part d'aquest procés d'orogènesi.

## Característiques

La serralada, que representa una continuació de la Sierra Madre del Sur, és delimitada per una estreta franja costanera al sud-oest, i una sèrie de depressions al vessant nord-est que separen la serralada dels altiplans de Chiapas, Guatemala i Honduras. És la principal divisòria d'aigües de les conques hidrogràfiques de Centreamèrica creant els vessants pels rius que desemboquen a l'oceà Atlàntic o Pacífic.
A Mèxic la serralada s'inicia al riu Ostuta i segueix cap a la frontera amb Guatemala. En territori mexià té una llargada d'uns 250 km, una amplada de 50-65 km i una superfície de 2.125 km². El punt més alt a Chiapas és el volcà Tacaná (4.092 msnm) que marca la frontera amb Guatemala.
A Guatemala la Sierra Madre s'estén aproximadement 280 km en direcció sud-est cap a la frontera amb El Salvador i Honduras. En aquest país és on es troben les alçades més importants de la serralada, amb el Tajumulco, de 4.220 m.
A El Salvador la Sierra Madre segueix la seva orientació de nord-oest a sud-est marcant la frontera amb Honduras. Està tallada en dos sectors pel riu Lempa. En el sector occidental el cim principal és el cerro Montecristo (2.418 msnm), en la confluència del Salvador, Guatemala i Honduras. El cerro El Pital, amb 2.730 msnm és el punt més elevat de El Salvador.

## Principals cims

* Tajumulco, 4.220 m
* Tacaná, 4.092 m
* Acatenango, 3.976 m
* Cerro Chemal, 3.837 m
* Volcà Santa María, 3.772 m
* Volcà de Fuego, 3.763 m
* Volcà Atitlán, 3.557 m

## Referències

* ↑ Carabias Lillo, Julia. «Programa de manejo - Reserva de la biósfera La Sepultura, México» (doc), 1999. Arxivat de l'original el 2006-09-02. [Consulta: 18 febrer 2009].
* ↑ PeakBagger. «Cerro El Pital».
# Hackesche Höfe

Hackesche Höfe és una conglomeració d'edificis al voltant d'uns quants patis situat junt a Hackescher Markt, al districte de Mitte de Berlín. El complex consta de huit patis connectats entre ells, als quals s'hi accedeix a través de l'entrada principal al número 40 de Rosenthaler Strasse.
El complex va ser dissenyat en estil Jugendstill (o Art Nouveau) per August Endel. El primer pati està adornat amb una façana de rajola vidriada policromada. La construcció d'aquest projecte, iniciat en 1906, segueix un patró de separació clara entre àrees residencials, l'artesania, el comerç i la cultura, la qual cosa el distingeix respecte als patis del segle xix. Tot el complex va ser reconstruït al voltant de 1996.

## Referències

* 1 2 «Hackesche Höfe» (en anglés). Land Berlin. Arxivat de l'original el 2011-04-29. [Consulta: 29 gener 2016].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Hackesche Höfe
# Nicolau Gorranus

Nicolau Gorranus (Gorron (França), 1232 – 1295) (el nom del qual també apareix com a Nicolaus Gorran, Nikolaus von Gorra, Nicolaus de Gorrain, Nicolaus de Gorran, Nicolas de Mans, Nicolaus de Gorena, Nicolaus de Gorron, Nicolaus Gorhamus, Nicolaus Gorraeus, Nicolaus Gorranus, Nicolaus Gorraus o Nicolaus Gorrenc) fou dominic i un preeminent predicador i comentarista de les escriptures.

## Biografia

Religiós de l'orde dels dominics, va escriure diversos comentaris de textos bíblics. El 1280 era prior del convent dels dominics del carrer de Saint-Jacques a París. Fou nomenat per Felip IV, rei de França, confessor del seu fill, Felip el Bell, càrrec que continuà exercint després del seu accés al tron.

## Obres

* Commentaria in quattuor evangelia
* Commentarium in Gen. 4,1-17
* Distinctiones
* Enarratio in quattuor evangelia et Epistolas B. Pauli
* Fundamentum aureum anni sermonum
* In Apocalypsim
* Postilla I Cor
* Postilla super epistolas Pauli
* Sermons
* Expositio Evangelii Lucae.
* Glossa in Psalterium.
* Postilla super Sanctum Matthaeum.

## Difusió en terres de parla catalana

Consta que Pere Miquel Carbonell, humanista català del segle xv tenia un exemplar d'una obra de Gorranus a la seva biblioteca.

## Referències

* ↑ Vegeu exemplar de "Nicholas Gorranus, In Epistolas Pauli", Anglaterra, segle xv a la Eton College Library (disponible en línia)
* ↑ Edició de Lió (1692) de les In omnes divi Pauli epistolas
* ↑ http://www-cgi.uni-regensburg.de/Fakultaeten/Philosophie/Infotek/phil/view/Google/repn.html Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine.
* ↑ Eva Selecká Mârza ‘’A Középkori Lőcsei Könyvtár’’ Szeged, 1997.
# Can Pruna Vell

Can Pruna Vell és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
És a l'est del Rieral de Bigues, a l'esquerra del Tenes i a ponent de la urbanització de Can Barri. Queda a prop i al nord-oest de la Figuera, al costat sud-est de Can Flixer i al nord de Can Valls i Can Prat del Camí.
Can Pruna Vell el 2010 allotjava un restaurant.
Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Sevran

Sevran és una comuna francesa, situada al departament de Sena Saint-Denis i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 47.063 habitants.
Forma part del cantó de Sevran i del districte de Le Raincy. I des del 2016, de la divisió Paris Terres d'Envol de la Metròpoli del Gran París.

## Persones il·lustres

* Kaaris (Okou Gnakouri), raper francoivorià.
# Sempervivòidies

La subfamília de les Sempervivoideae és una de les sis subfamílies de la família de les Crassulaceae.
Aquesta subfamília de Sempervivoideae és nativa a les Illes Canàries, Madeira i Àfrica del Nord. Aquestes plantes formen rosetes de fulles en els extrems de les tiges de les branques.

## Gèneres

Inclou set gèneres:
* Aeonium Webb & Berthelot
* Aichryson Webb & Berthelot
* Greenovia Webb & Berthelot
* Jovibarba Opiz
* Monanthes Haworth
* Orostachys Fischer ex A. Berger
* Sempervivum L.

## Referències

* ↑ T. Swain Chemical plant Taxonomy, 1963
* ↑ http://es.mashpedia.com/Sempervivoideae Mashpedia
* ↑ El tàxon a datacanadensys

## Enllaços externs

* Charles H. Uhl The Chromosomes of the Sempervivoideae (Crassulaceae), American Journal of Botany,Vol. 48, No. 2 (febrer 1961), pp. 114-123
* J. D. Tenhunen, L. C. Tenhunen, H. Ziegler, W. Stichler and O. L. Lange Variation in Carbon Isotope Ratios of Sempervivoideae Species from Different Habitats of Teneriffe in the Spring, Oecologia, Vol. 55, No. 2 (1982), pp. 217-224
# Hermògenes (filòsof)

Hermògenes (en llatí Hermogenes, en grec antic Ἑρμογένης), fill d'Hipònic i germà del ric Càl·lies, fou un filòsof grec, que Plató va introduir en el seu diàleg Cràtil com un dels interlocutors, on sostenia que totes les paraules d'un idioma significaven el que les persones acordaven entre elles.
Diògenes Laerci afirma que va ser un dels mestres de Plató però cap més autor ho testifica. Del mateix diàleg Cràtil, es dedueix que Hermògenes amb prou feines coneixia els principis de la filosofia, i no era un home de talent. Encara que formava part de la gran família de Càl·lies-Hipònic, Xenofont diu que no tenia riqueses ni propietats. Alguns autors suposen que Hermògenes no era un fill legítim sinó un νόθος (bastard). Xenofont també diu que Càl·lies, el seu germà, va ser privat injustament de les seves riqueses.

## Referències

* ↑ 2.Hermogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 419