OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Màrius, Marta, Àudifaç i Àbac de Roma

Màrius, la seva esposa Marta i els fills d'ambdós Audifaç i Àbac (Roma o Pèrsia, segle iii - Roma, ca. 302) van ser un grup de cristians morts a Roma. Són venerats com a màrtirs i sants per l'Església catòlica.

## Història

Segons la passió llegendària del segle vi, eren perses i van anar a Roma per venerar les relíquies dels màrtirs. Alguns martirologis diuen que van anar-hi cap als anys 268-270, sota Claudi II el Gòtic, tot i que en aquell moment no hi havia persecucions contra els cristians. Altres fonts diuen que va ser al començament del segle iv, durant les persecucions de Dioclecià. Ja a Roma, juntament amb el prevere Joan, van donar sepultura a 260 màrtirs d'aquestes persecucions, vora la Via Salària. Per això, van ser arrestats i jutjats. El prefecte Flavià i el governador Marcià els van interrogar i els van convidar a abjurar del cristianisme, però no ho van fer, i els van condemnar a ser decapitats: els tres homes, a la Via Cornèlia, i Marta a un lloc diferent,in Nimpha.
La història podria correspondre a màrtirs existents realment, afegint-hi detalls ficticis com el fet que fossin perses o d'una mateixa família. Alguns estudiosos pensen que el grup de cristians podria procedir de la vil·la de Lorium, propera a Roma.

## Veneració

Els seus cossos els va recollir la matrona Felicitat i els sebollí a la seva finca agrícola de Buxus, actual Boccea. Al lloc del martiri s'aixecà una església que es va convertir en un lloc de pelegrinatge. Les relíquies es van portar a Roma, a les esglésies de Sant'Adriano i de Santa Prassede, i en 828, una part va ser enviada a Eginard, biògraf de Carlemany, que les donà al monestir de Seligenstadt.

## Referències

* ↑ «Mario, Marta, Audifax y Abaco». Catholic.net. [Consulta: 25 maig 2023].
# Hidroquerins

Els hidroquerins (Hydrochoerinae) són una subfamília de càvids que conté dos gèneres vivents, Hydrochoerus (capibares) i Kerodon. A més, una sèrie de gèneres extints relacionats amb el capibara també es classifiquen dins aquesta subfamília. La taxonomia dels hidroquerins resulta confusa pel fet que, fins fa poc, el capibara i els seus parents extints eren classificats dins la seva pròpia família, la dels hidroquèrids. Estudis filogenètics moleculars recents indiquen una estreta relació entre Hydrochoerus i Kerodon, donant suport a la classificació d'ambdós gèneres en una subfamília dels càvids. Les classificacions paleontològiques encara no han implementat aquesta nova taxonomia i continuen utilitzant Hydrochoeridae per tots els capibares, mentre que utilitzen Hydrochoerinae pel capibara vivent i els seus parents fòssils més propers, com ara Neochoerus. La taxonomia dels hidroquerins fòssils també està en un estat de flux. En els últims anys s'ha reduït substancialment la diversitat d'hidroquerins fòssils Això es deu principalment al fet que les seves dents molars varien molt de forma al llarg de la vida d'un individu. En un cas concret, el material que anteriorment era classificat en quatre gèneres i set espècies diferents basant-se en diferències en la forma dels molars ara es creu que representa exemplars d'edats diferents d'una única espècie, Cardiatherium paranense.

## Bibliografia

* Deschamps, C.M., A.I. Olivares, E.C. Vieytes i M.G. Vucetich. 2007. Ontogeny i diversity of the oldest capybaras (Rodentia: Hydrochoeridae; late Miocene of Argentina). Journal of Vertebrate Paleontology 27(3):683-692.
* McKenna, Malcolm C. i Bell, Susan K. 1997. Classification of Mammals Above the Species Level. Columbia University Press, Nova York, 631 p. ISBN 0-231-11013-8
* Prado, J.L., E. Cerdeño i S. Roig-Juñent. 1998. The giant rodent Chapalmatherium from the Pliocene of Argentina: New remains i taxonomic remarks on the Family Hydrochoeridae. Journal of Vertebrate Paleontology 18(4):788-798.
* Rowe, D. L. i R. L. Honeycutt. 2002. Phylogenetic relationships, ecological correlates i molecular evolution within the Cavioidea (Mammalia, Rodentia). Molecular Biology i Evolution, 19:263-277.
* Vucetich, M.G., C.M. Deschamps, A.I. Olivares i M.T. Dozo. 2005.«Capybaras, size, shape, and time: A model kit». Arxivat de l'original el 2007-07-02. [Consulta: 28 novembre 2008]. Acta Palaeontologica Polonica 50(2):259-272.
* Woods, C. A. i C. W. Kilpatrick. 2005. Infraorder Hystricognathi. Pp 1538-1600 in Mammal Species of the World A Taxonomic i Geographic Reference (D. E. Wilson i D. M. Reeder eds.). Baltimore, Johns Hopkins University Press.

## Referències

* ↑ McKenna i Bell, 1997
* ↑ Rowe i Honeycutt, 2002
* ↑ Woods i Kilpatrick, 2005
* 1 2 3 4 Vucetich et al., 2005
* 1 2 Deschamps et al., 2007
* ↑ Prado et al., 1998
# Bromuniola

Bromuniola és un gènere de plantes de la subfamília centotecòidia, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Bromuniola gossweileri Stapf i C.E. Hubb.
# Dale Russell

Dale A. Russell (27 de desembre de 1937) és un geòleg i paleontòleg canadenc. Entre els dinosaures que ha descrit es troba el daspletosaure.
# Gal·licà (orador)

Gal·licà (en llatí llatí: Gallicanus) va ser un orador romà conegut solament per una referència de Frontó.
Hi ha autors que proposen que no es tracta del nom de cap orador, sinó d'un simple gentilici per referir-se al sofista Favorí d'Arle, que era gal. D'altres, en canvi, el relacionen amb Marc Gavi Esquil·la Gal·licà, un correspondent de les cartes de Frontó, que és apareix als fastos com a cònsol l'any 127, en el regnat d'Hadrià, i tal vegada també el 150. La seva identitat, en qualsevol cas, roman insegura.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/229?rgn=full+text;view=image;q1=GallicanusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 219. ]
# Màrius Bernadó i Tarragona

Màrius Bernadó i Tarragona (Lleida, 1961) és un musicòleg i docent català.
Bernadó és llicenciat en Filosofia i Lletres i en Musicologia per la Universitat Autònoma de Barcelona i a l'École Practique des Hautes Études de París, ha estudiat música al Conservatori Municipal de Barcelona, com també estudis de litúrgia a la Facultat de Teologia de la Universitat Ramon Llull. En l'àmbit de la musicologia s'ha especialitzat en els himnes medievals, en el cant pla dels segles XV i XVI i en la vida i obra de Ricard Viñes. Des de l'any 1995 és professor d'història de la música de la Universitat de Lleida. És director del Servei Cientificotècnic Laboratori de Musicologia i de l'Aula de Música d'aquesta universitat. És director de la col·lecció DeMusica de Edition Reichenberger (Kassel) i responsable d'altres sèries editorials dedicades a estudis de música i musicologia. Des de les seves diverses responsabilitats professionals ha desenvolupat una important activitat de gestió cultural i difusió musical com a programador, crític i assagista.

## Referències

* 1 2 Bernadó i Tarragona, Màrius. Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 85. ISBN 84-297-5283-8 [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ Solé i Martí, Esther. L'Art i la vida artística a les terres de Lleida, 1875-1936: lectura sistèmica d'una perifèria (Tesi doctoral CC-BY-SA). Lleida: Universitat de Lleida. Departament de Història de l'Art i Història Social, 2015 [Consulta: 17 abril 2016].
* ↑ Memòria de Granados, dins Granados, 4 diàlegs [programa de mà]. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 2018.
# Sissela Bok

Sissela Bok (nascuda Sissela Myrdal, Estocolm, 2 de desembre de 1934) és una filòsofa moral nord-americana nascuda a Suècia.
És filla de dos guanyadors del Premi Nóbel: Gunnar Myrdal, guanyador del premi d'Economia amb Friedrich Hayek en 1974, i Alva Myrdal que va guanyar el premi Nóbel de la Pau en 1982.
Bok va iniciar la seva formació a Suècia i Suïssa, continuant-la posteriorment als Estats Units. Es va titular en psicologia per la d'Universitat George Washington en 1957, obtenint un màster en psicologia clínica en 1958, i en filosofia per la Universitat Harvard en 1970 amb una dissertació sobre l'eutanàsia voluntària.
Ha exercit com a Professor de Filosofia a la Universitat Brandeis, i posteriorment al Centre Harvard per a l'Estudi de la Població i el Desenvolupament, Escola de Harvard de Salut Pública.
Està casada amb Derek Bok, qui fou president de la Universitat Harvard entre 1971 i 1991, i interinament entre 2006 i 2007. La seva filla, Hilary Bok, és també és filòsofa. Sissela Bok té un germà, Jan Myrdal, que és un escriptor polític i periodista.
Dennis Thompson, director del programa d'ètica professional de la Universitat Harvard, va dir d'ella que era una de les primeres persones a aplicar la filosofia als assumptes que ens preocupen en l'actualitat, i que era una pionera en el camp de l'ètica pràctica, també coneguda com a filosofia moral aplicada.
El 24 d'abril de 1991 va rebre el premi al Valor de la Consciència "per les seves contribucions a les estratègies de pacificació en la tradició de la seva mare".

## Llibres

* Lying: Moral Choice in Public and Private Life (Pantheon Books, 1978; Vintage paperback editions, 1979, 1989, 1999).
* Secrets: on the Ethics of Concealment and Revelation (Pantheon Books, 1982; Vintage paperback editions, 1984, 1989).
* A Strategy for Peace: Human Values and the Threat of War (Pantheon Books, 1989; Vintage paperback edition, 1990).
* Alva Myrdal: A Daughter's Memoir (Addison-Wesley, 1991; paperback edition 1992).
* Common Values (University of Missouri Press, 1995; paperback edition 2002).
* Mayhem: Violence as Public Entertainment (Perseus, 1998; paperback edition 1999).
* Euthanasia and Physician-Assisted Suïcidi, with Gerald Dworkin and Ray Frey (Cambridge University Press, 1998).
* Exploring Happiness: From Aristotle to Brain Science (Yale University Press, 2010).

## Referències

* 1 2 3 Robert Birnbaum. «Believer», 01-11-2003. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Robert K. Fullinwider. «Sissela Bok on lying and moral choice in private and public life – an amplification» (en anglès), 2007. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «The Peace Abbey Courage of Conscience Recipients List». Arxivat de l'original el 2009-02-14. [Consulta: 16 març 2016].
* ↑ Who Is Happy and When?

## Enllaços externs

* The Pursuits of Happiness - Lowell Lecture, October 2003
* Transcript of interview by David Gergen on PBS' NewsHour "Mayhem" as Entertainment" 1998
# ELK Haus (equip ciclista)

L'equip ELK Haus (codi UCI: ELK) va ser un equip ciclista austríac que competó professionalment de 2002 a 2009, encara que abans ja existia de manera amateur. Va tenir categoria continental el 2005 i continental professional de 2006 a 2009.
No s'ha de confondre amb l'equip Varta-ELK Haus.

## Principals victòries

* Gran Premi de Frankfurt sub-23: Bernhard Kohl (2002), Stefan Denifl (2008)
* Poreč Trophy: Jochen Summer (2005)
* Volta a Àustria: Thomas Rohregger (2008)
* Neuseen Classics: Steffen Radochla (2008)
* Gran Premi Raiffeisen: Markus Eibegger (2009)
* Volta a Turíngia: Stefan Denifl (2009)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

Fins al 1998 els equips ciclistes es trobaven classificats dins l'UCI en una única categoria. El 1999 la classificació UCI per equips es dividí entre GSI, GSII i GSIII. D'acord amb aquesta classificació els Grups Esportius I són la primera categoria dels equips ciclistes professionals. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2002 | 11è (GSIII) | Bernhard Kohl (610è) |
| 2003 | 41è (GSIII) | Harald Morscher (1153è) |
| 2004 | 20è (GSII) | Stefan Rucker (830è) |
L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2008 | 12è | Stefan Rucker (74è) |
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2009 | 21è | Harald Starzengruber (96è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | 80è | Jochen Summer (287è) |
| 2006 | 55è | Christian Pfannberger (109è) |
| 2007 | 20è | Christian Pfannberger (20è) |
| 2008 | 36è | Thomas Rohregger (46è) |
| 2009 | 27è | Markus Eibegger (75è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Hidroromarchita

La hidroromarchita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La hidroromarchita és un hidròxid de fórmula química Sn₃O₂(OH)₂. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.FF - Hidròxids (sense V o U) amb OH, sense H₂O; diversos poliedres».

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les Boundary Falls del riu Winnipeg, al districte de Kenora (Ontario, Canadà). També ha estat descrita als Estats Units, Jamaica, Itàlia, Rússia i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Hydroromarchite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 febrer 2022].
# Bülend Ulusu

Saim Bülend Ulusu (Üsküdar, Istanbul, 1923 - Istanbul, 23 de desembre de 2015) fou un almirall turc que exercí com a Primer Ministre de Turquia des del cop militar de 1980 fins que es van permetre les eleccions de 1983.

## Biografia

Bülend Ulusu es va graduar a l'Acadèmia Naval Turca el 15 d'octubre de 1941 amb el rang de sotsoficial. Assolí el rang més alt possible (almirall) el 1974. Del 1977 al 1980 va ser comandant de l'Armada turca.

## Referències

* ↑ http://www.gazetevatan.com/12-eylul-un-basbakani-bulend-ulusu-da-oldu-897297-gundem/

## Enllaços externs

* Biyografi.net - Biografia de Bülend Ulusu (turc)
# Ctenomys tuconax

Ctenomys tuconax és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmica de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys tuconax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 agost 2014.
# Falls Creek (Pennsilvània)

Falls Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 983 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Falls Creek tenia 983 habitants, 414 habitatges, i 274 famílies. La densitat de població era de 399,5 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 414 habitatges en un 26,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.455 $ i la renda mediana per família de 39.219 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.417 $ mentre que les dones 19.732 $. La renda per capita de la població era de 16.410 $. Entorn del 7% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Falls Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Falls Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Màrino (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Màrino».
Màrino (en rus: Марино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 9 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Sulpici Camerí

Els Sulpici Camerí (llatí: Sulpicii Camerini) foren una família patrícia de la gens Sulpícia que portava el cognomen Camerí, el qual podria derivar de la ciutat de Camèria, Laci. Van tenir altes funcions de l'estat fins al 345 aC, any en què va ser cònsol Servi Sulpici Camerí Rufus. Més tard no tornen a aparèixer fins acabada la República, quan Quint Sulpici Camerí va ser cònsol l'any 9.
Els personatges principals van ser:
* Servi Sulpici Camerí Cornut, cònsol de Roma l'any 500 aC.
** Quint Sulpici Camerí Cornut, cònsol el 490 aC.
*** Servi Sulpici Camerí Cornut, cònsol el 461 aC.
**** Quint Sulpici Camerí Pretextat, tribú militar el 434 aC.
***** Servi Sulpici Camerí Pretextat, personatge suposat.
****** Servi Sulpici Pretextat, tribú amb potestat consular els anys 377 aC, 376 aC, 370 aC i 368 aC.
***** Quint Sulpici Camerí Cornut, tribú amb potestat consular el 402 aC i el 398 aC.
****** Servi Sulpici Camerí, tribú amb potestat consolar el 393 aC.
******* Servi Sulpici Camerí Rufus, cònsol el 345 aC.
****** Gai Sulpici Camerí, tribú amb potestat consolar el 382 aC.
* Quint Sulpici Camerí, cònsol l'any 9.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 590.
Viccionari
# Hidros (mitologia)

A la mitologia grega, Hidros era el déu primordial de l'aigua, de la mateixa manera que Tesis era la deessa primordial de la creació. En alguna Teogonia Hidros era essencialment idèntic a Ocèan, el riu que envoltava la Terra, com Tesis respecte a Tetis.
No va tenir progenitors: va sorgir al començament de l'Univers.

## Enllaços externs

* Hydros (anglès)
# Cabdill reial septentrional

El cabdill reial septentrional (Onychorhynchus mexicanus) és una espècie d'ocell de la família dels titírids (Tityridae). Es troba a l'Amèrica central i el nord-oest d'Amèrica del Sud, des del sud de Mèxic fins al nord de Colòmbia i l'oest de Veneçuela. Els seus hàbitats són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits, els cursos d'aigua i els pantans tropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Té un característic plomall al cap en forma de ventall, que al desplegar-se mostra plomes vermelles ataronjades, en el mascle, i de color groc-taronja en la femella.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «cabdill reial septentrional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 452. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Northern Royal Flycatcher. Onychorhynchus mexicanus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Sample, R., B. Shackelford, and R. Kannan (2020). Royal Flycatcher (Onychorhynchus coronatus), versió 1.0. In Birds of the World (T. S. Schulenberg, Editor). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. Consulta 8 Setembre 2021
# Dean-Charles Chapman

Dean-Charles Chapman (Essex, Anglaterra, 7 de setembre de 1997) és un actor anglès de teatre, cinema i televisió conegut per interpretar a Tommen Baratheon en la quarta, cinquena i sisena temporada de la sèrie de HBO Game of Thrones i a Billy Elliot en l'obra de teatre Billy Elliot: The musical. Va protagonitzar Into the Badlands en el paper de Castor.

## Filmografia
### Cinema

| any | Títol | Rol | notes |
| 2014 | Before I Go to Sleep | Adam | Debut al cinema |
| 2015 | Man Up | Harry | |
| 2018 | The Commuter | Danny MacCaulay | |
| 2019 | The King | Thomas of Lancaster | |
| 2019 | Blinded by the Light | Matt | |
| 2019 | Here Are the Young Men | Matthew | |
| 2019 | 1917 | Blake | |

### Televisió

| any | Títol | Rol | notes |
| Des d'abans de 2007 | Fun Song Factory | Ell mateix | Debut a la televisió |
| Des d'abans de 2007 | The Story Makers | Ell mateix | |
| 2007 | Casualty | William Mulhern | |
| 2012 | Cuckoo | Charlie | |
| 2012 | The Revolting World of Stanley Brown | Stanley Brown | protagonista 13 episodis |
| 2013 | The White Queen | Richard Grey | miniserie |
| 2013-2016 | Game of Thrones | Martyn Lannister / Tommen Baratheon | 18 episodis |
| 2014 | Glue | Chris | |
| 2015 | ripper Street | Harry Ward | |
| 2015 | Into the Badlands | Castor | |

## Teatre

| any | Títol | Rol |
| 2005 - 2011 | Billy Elliot, el musical | Diversos papers (2005-2009) Billy Elliot (2009-2011) |

## Referències

* ↑ http://deadline.com/2017/09/into-the-badlands-sherman-augustus-babou-ceesay-ella-rae-smith-season-3-series-regulars-1202176846/ (anglès)
# Geoglossàcies

Geoglossaceae és una família de fongs dins la classe Geoglossomycetes. Anteriorment s'havien definit 6 gèneres i 48 espècies però la filogenètica molecular que d'aquests gèneres els que tenien espores acolorides pertanyien als Leotiomycetes. La resta de gèneres amb espores negres s'ubiquen actualment a la nova classe (Geoglossomycetes) i ordre (Geoglossales). Aquests fongs viuen el sòl o sobre vegetació podrint-se. Normalment són fongs petits i de color negre amb una alçada de 2–8 cm. Cal un microscopi per identificar-los.

## Localització

Els Geoglossaceae abunden en lloc herbosos, en arbredes de coníferes, de planifolis i en arbredes mixtes.

## Referències

* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi.. 10th. Wallingford: CABI, 2008, p. 279. ISBN 978-0-85199-826-8.
* ↑ Schoch CL, Wang Z, Townsend JP, Spatafora JW, 2009. Geoglossomycetes cl. nov., Geoglossales ord. nov. and taxa above class rank in the Ascomycota Tree of Life. Persoonia 22, 129-138.«PDF».
* 1 2 L. Watson and M. J. Dallwitz. «The Families of Mushrooms and Toadstools Represented in the British Isles», 20-06-2009. Arxivat de l'original el 2011-12-17. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ "Family: Geoglossaceae." The Hidden Forest. 26 Aug. 2009 <http://www.hiddenforest.co.nz/fungi/family/geoglossaceae/geoglossaceae.htm>.
* ↑ "Geoglossaceae." Tree of Life Web Project. 19 Mar. 2007. <http://www.tolweb.org/Geoglossaceae/29055>.
* Cannon PF, Kirk, PM.. Fungal families of the world. Wallingford: CABI, 2007. ISBN 0-85199-827-5.