OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associació Numismàtica Espanyola

L'Associació Numismàtica Espanyola (ANE) és una associació d'àmbit internacional, de col·leccionistes, estudiosos i afeccionats a la numismàtica, fundada a Barcelona el 1955. El seu objectiu, el foment del col·leccionisme en les diferents branques de la ciència numismàtica.
Va ser fundada a Barcelona el 27 de març del 1955, encara que el seu funcionament comença el 1954, gràcies a la col·laboració d'un grup de numismàtics. L'ANE té com a objectiu el de fomentar el col·leccionisme i les diferents branques de la ciència numismàtica, en el seu sentit més ampli (monedes, medalles, paper moneda, etc.). El primer secretari general és Francesc Xavier Calicó i Rebull, promotor de la revista Gaceta Numismática, creada l'any 1966, la qual es publica en sis idiomes (anglès, francès, italià, portuguès, castellà, català i gallec). Anualment atorga el "Premi Javier Conde Garriga", al millor llibre sobre numismàtica, i el "Premi Excel·lent al Mèrit Numismàtic", a la institució o persona destacada en l'àmbit de la numismàtica. També celebra cada any la Setmana Nacional de Numismàtica, dins la qual organitza conjuntament amb la Universitat Autònoma de Barcelona les “Trobades d'Estudis sobre la Moneda" i el Saló Nacional i Internacional de Numismàtica. L'ANE també s'ocupa de la publicació de llibres, medalles i premis, el més important dels quals és el "Premi Javier Conde Garriga". La primera presidència la va ostentar Carlos Ruiz de Larramendi i Català, seguit pel Comte de Lacambra, per Ramon Martí Cot i més endavant Josep Pellicer i Bru. Des del 2019 el seu president és Simeón García-Nieto Conde.

## Referències

* 1 2 «.xml Associació Numismàtica Espanyola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Ruiz Trapero, María «La Asociación Numismática Española durante los 55 años de su fundación». Gaceta numismática, Núm. 178-179, 2010, pàg. 67-73. ISSN: 0210-2137.
* ↑ «Don Simeón García-Nieto Conde, presidente». ANE. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2019. [Consulta: 9 novembre 2019].

## Bibliografia

* Pellicer, Josep; Casas, Jaime. 50 aniversario A.N.E. 1955-2005. Barcelona: A.N.E. Asociación Numismática Española, 2005.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Associació Numismàtica Espanyola
# Guiu Guerra

* Per a altres significats, vegeu «Guiu II de Toscana».
Guiu Guerra o Guido Guerra (vers 1220 - Montevarchi, octubre de 1272) va ser un condottiero i polític italià, fill del comte Marcovald i de Beatrice dei Conti de Capraia.
Va passar un període en la cort de Frederic II de Hohenstaufen, on va passar a ser un dels pupils del rei, tot i que un cop va tornar a Florència va abraçar la causa güelfa, sent un dels principals líders i transformant-se en home de confiança del papa Innocenci IV. Des del 1248 va ser Capità General de la Santa Seu.
Com a home d'armes va combatre el 1255 al servei de Florència contra els aretins i el 1260 va participar en la batalla de Montaperti, on van ser derrotats els güelfs, el que fou la causa del seu exili de Florència. Entrat al servei de Carles I d'Anjou va combatre a San Germano i a la batalla de Benevent (1266), on la part güelfa va obtenir la seva revenja. En aquella ocasió Guiu es va distingir particularment, rebent honors i reconeixements (Vicari angeví de la Toscana, podestà de Lucca i capità general dels güelfs de Toscana). Tornat a Florència el 1267, va morir al castell de Montevarchi, de la seva propietat, el 1272.
Es va casar amb Agnesina, potser dels Fieschi parents del papa Innocenci IV, però va tenir dos fills il·legítims amb Joana de la casa dels marquesos Pallavicino, que foren el comte Guido Novello i el comte Simone anomenats "de Bastia".
La seva figura és també coneguda per ser un dels tres florentins que Dante Alighieri va posar en el gir dels sodomites, al costat de Jacopo Rusticucci i Tegghiaio Aldobrandi. Dante en el passatge del Cant XVI l'Infern tenia potser la necessitat d'almenys tres figures per crear l'escena dels condemnats que giraven corrent en cercles amb la pena de no poder aturar-se, variant sobre el tema del passeig al costat del poeta usat com a expedient en el precedent passatge sobre Brunetto Latini. El poeta va triar llavors tres figures preses del món polític i militar de la generació immediatament precedent a la seva, persones de gran fama que, ho fa dir el mateix Dante a Jacopo, no han d'enganyar pel seu aspecte miserable de condemnats, sent que en vida van ser homes valents i respectats.
De Guido es diu que va ser el net "de la bona Gualdrada", exemple de virtut femenina, i que "en la seva vida/amb el seu talent va fer molt amb la seva espasa" (vv. 38-39).
Els seus títols de noblesa complets eren comte i senyor de:
* Dovadola
* Montevarchi
* Pòrtic
* Bagno di Romagna (junt amb altres familiars)
* Corzano (en part)
* Modigliana (en part)
* Castel Ruggero (en part)
* Montauto (en part)
* Montepoli (en part)
* Musigliolo (en part)
* Agello (en part)
* Montauto (en part)
* Montebovaro (en part)
* Tredozio (en part)
* Collina (en part)
* Poggio di Vall (en part)
* Gransignano (en part)
* Castel di Vall (en part)
* Fontechiusa (en part)
* Verghereta (en part)
* Musignano
* Scannello
* Villa Rocca

## Bibliografia

* Vittorio Sermonti, Inferno, Rizzoli 2001.
* Umberto Bosco e Giovanni Reggio, La Divina Commedia - Inferno, Le Monnier 1988.
# El Segundo

El Segundo és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 16.033 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, El Segundo tenia 16.033 habitants, 7.060 habitatges, i 3.911 famílies. La densitat de població era de 1.117,4 habitants/km².
Dels 7.060 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,5% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 44,6% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 38,7% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.341 $ i la renda mediana per família de 74.007 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.486 $ mentre que les dones 41.682 $. La renda per capita de la població era de 33.996 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- El Segundo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- El Segundo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# MAGIC!

MAGIC! és un grup canadenc de reggae-pop. Format per compositor i productor discogràfic palestí Nasri Atweth, en la veu principal i Mark Pellizzer, Alex Tanas i Ben Spivak. L'any 2013, van llençar el seu primer single de debut: "Rude", el qual va ser número dos a Austràlia i Nova Zelanda i número dos a Canadà.
MAGIC! apareix a l'àlbum homònim de Shakira a la cançó titulada "Cut me deep" del març del 2014. Altres cançons del seu àlbum debut són «No way no, «No evil», «Don't kill the magic», «Mama didn't raise no fool» i «Let your hair down». La banda va signar amb Sony Music Entertainment i també s'ha associat amb Latium Entertainment.

## Membres de la banda

* Nasri Atweh - Veu principal
* Mark Pellizzer - Guitarrista
* Ben Spivak - Baix
* Alex Tanas - Bateria

## Discografia
### Senzills

| Cançó | Any | Posicions a la llista | Posicions a la llista | Posicions a la llista | Certificacions | Àlbum |
| Cançó | Any | CAN ² | AUS $^3$ | NZ $^4$ | Certificacions | Àlbum |
| «Rude» | 2013 | 7 | 2 | 2 | MC: Platí ARIA: 2× Platí⁵ RMNZ: Platí⁶ | Don't kill the magic |
| «Don't kill the magic» | 2014 | | | | | Don't kill the magic |
# Saló de l'Automòbil de Ginebra

El Saló de l'Automòbil de Ginebra és un dels salons de l'automòbil més grans i més prestigiosos del món, que se celebra anualment a Ginebra. La primera edició fou el 1905 i el visitaren unes 17.000 persones. El 2016, el saló va atreure 687.000 visitants.
Després d'uns inicis difícils, l'edició de 1924 generà tantes vendes, que el nombre d'automòbils a Suïssa passà de 33.000 a 39.000. El Saló començà a tenir renom internacional a partir de 1934 i la primera edició que es realitzà després de la Segona Guerra Mundial, el 1947, fou un èxit. Des de llavors, el saló ha seguit creixent arribant als 200.000 visitants el 1948, 300.000 el 1960 i per sobre de 500.000 el 1967. El rècord actual de visitants és del 2005, amb 747.700 persones. Posteriorment s'ha anat mantenint tot i que l'ha afectat la crisi del sector. El saló de París, el de Frankfurt, el de Ginebra, el de Beijing i el de Detroit són els salons de l'automòbil més grans del món.
El 2013, algunes de les novetats foren l'Scénic Xmod de Renault; l'Opel Cabrio; el tot terreny híbrid endollable Mitsubishi Outlander; l'híbrid de Lexus, IS 300h; i el Corvette Stingray descapotable de Chevrolet.
El 2014 es presentaren el Seat Cupra, el Volkswagen T-ROC, la nova edició de només 3 unitats del Veyron de Bugatti i l'esportiu Huracan de Lamborghini. Altres novetats foren la segona generació del Toyota Aygo, una nova versió del Citroën C1 i el nou Peugeot 108. Aquests últims tres models compartint el mateix motor i xassís.
El 2017 tingueren especial rellevància els esportius de luxe i els motors zero emissions. Algunes de les novetats foren l'Alpine A110, el Ferrari 812 Superfast i el Porsche 911 GT3.

## Referències

* ↑ de Haro, Nacho. «Todas las novedades del Salón de Ginebra 2017». AutoBild.es. [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ «History». Geneva Motor Show. Arxivat de l'original el 22 de juny 2017. [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ Garrett, Jerry «The Shrinking Paris Auto Show». The New York Times, 28-10-2014.
* ↑ «Las novedades presentes en el salón de Ginebra». La Vanguardia, 07-02-2013.
* ↑ «Un salón de Ginebra optimista». La Vanguardia, 04-03-2014.
* ↑ Galán, David. «Las mejores novedades del Salón del Automóvil de Ginebra 2017». El Economista. [Consulta: 8 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Saló de l'Automòbil de Ginebra - Lloc web oficial
# Cottiusculus nihonkaiensis

Cottiusculus nihonkaiensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* El mascle fa 7,8 cm de llargària màxima i la femella 6,13.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 100-150 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: costes del mar del Japó de Hokkaido, Honshu i Kyushu, i la península de Corea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Deer Park (Texas)

Deer Park és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 28.520 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deer Park tenia 28.520 habitants, 9.615 habitatges, i 7.941 famílies. La densitat de població era de 1.062,9 habitants/km².
Dels 9.615 habitatges en un 43,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,8% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 17,4% no eren unitats familiars. En el 14% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 7,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.334$ i la renda mediana per família de 66.516$. Els homes tenien una renda mediana de 50.867$ mentre que les dones 30.926$. La renda per capita de la població era de 24.440$. Aproximadament el 4% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deer Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deer Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Argelaga negra

L'argelaga, argelaga negra, bàlec o gatosa blanca/marina (Calicotome spinosa) és una planta amb flor del gènere Calicotome.
L'argelaga és un arbust molt espinós de fulles trifoliades amb els folíols arrodonits a l'extrem, que surten de la base i del mig de les punxes. Té flors grogues, solitàries o agrupades en feixos de 2 a 4 flors, amb el calze d'una sola peça que quan la flor s'obre es trenca transversalment, restant-ne tan sols la part baixa que forma una petita copa a la base de la corol·la. Floreix de març a maig o juny. El fruit és un llegum. Viu tant en sòls silicis com en calcaris, suporta bé el sol i és un arbust de brolla.
Als Països Catalans n'hi ha a les comarques costaneres a gairebé tot el territori, en altures fins a 1000 m, si bé cap al País Valencià va esdevenint més rara. En tota aquesta àrea se'n troba la subespècie spinosa, acompanyada a Menorca per la subespècie infesta.

## Noms populars

És anomenada també amb els següents noms vernaculars: argelaga vera, argelaga de forn, argelaga marina, argelaga pilosa, argelaguera, argelac, argentí, bàlec, gatosa blanca, gatosa marina, gatosa negra. Convindria, però, reservar el nom de bàlec per a (Genista balansae ssp. europaea, o Genista purgans), una espècie de ginesta que fa coixinets a les landes de muntanya, a sòls silicis, especialment a solana, dels estatges subalpí i alpí.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 77. ISBN 84-7306-407-0.
* 1 2 Masclans i Girvès, Francesc. Guia per a conèixer els arbusts i les lianes. (7a. ed. 1989). Barcelona: Montblanc-Martín/CEC, 1963. ISBN 84-85135-31-8.
* 1 2 3 4 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ «Calicotome spinosa». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
* ↑ Noms de plantes Arxivat 2014-02-26 a Wayback Machine., TermCat
* ↑ «bàlec». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ bàlec a la "Guia dels Espais Naturals de les Comarques Gironines", Diputació de Girona
* ↑ bàlec, dins Vigo i Bonada, Josep. L'alta muntanya catalana. Institut d'Estudis Catalans, 2008, pp. 132-33.
* ↑ bàlec, dins Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Editorial Pòrtic, 1990, pp. 84-85.
* ↑ bàlec dins Aragó, Josep Maria; i Pascual, Ramon. Flors silvestres de Catalunya. Pol·len Edicions, 1981, pp83-84.
# Guitín

Guitín (en hebreu: גיטין) és un tractat de l'ordre de Naixim de la Mixnà i el Talmud. La paraula guet (en hebreu: גט) és una paraula del acadi i generalment es refereix a un document escrit.
El contingut del tractat parla essencialment sobre les disposicions legals relatives al document del divorci. Les següents qüestions es tracten detalladament. El tractat conté una sèrie d'altres disposicions socials que només estan vagament relacionades amb el tema actual del tractat, però que ofereixen nombroses referències històriques relacionades amb l'època de l'aixecament jueu. Les possibles raons per dur a terme un divorci només s'expliquen al llarg del darrer capítol. L'escola de Xammai tenia la regla que els esposos no havien de divorciar-se, mentre que l'escola de Hilel acceptava la possibilitat d'un divorci. Altres relats i històries, es poden trobar a la Tosefta, així com a la Guemarà de la Terra d'Israel (Eretz Israel ), i al Talmud de Babilònia.

## Referències

* 1 2 www.kodesh.snunit.k12.il/
Naixim (סדר נשים)
Yevamot
Ketubot
Nedarim
Nazir
Sotà
Guitín
Kiduixín :
# Emil du Bois-Reymond

Emil Heinrich du Bois-Reymond (1818-1897) va ser un metge alemany conegut pels seus estudis del potencial elèctric dels actes nerviosos.

## Vida i Obra

Du Bois-Reymond va estudiar medicina a la universitat de Berlín, essent deixeble de Johannes Peter Müller, de qui finalment va ser successor en la càtedra de fisiologia. Gràcies als seus contactes amb Helmholtz, Brücke i altres intel·lectuals influents, va aconseguir fundar, el 1877, l'institut de fisiologia de Berlín, institució que va dirigir durant més de vint anys.
Era germà del matemàtic Paul du Bois-Reymond.
És considerat fundador de l'electrofisiologia, juntament amb Carlo Matteucci, l'obra del qual va estudiar molt atentament, tot i que la va considerar fraudulenta. A partir de 1840, va començar una recerca intensiva sobre l'electricitat animal, tan nerviosa com muscular, sobre la qual va publicar el seu primer treball el 1843: Vorläufiger Abriss einer Untersuchung über den sogenannten Frosch Strom und über die elektromotorischen Fische (Exposició preliminar d'una recerca sobre la granota comú i el peix elèctric). Els seus llibres principals sobre el tema es van publicar el 1849 (Untersuchungen über thierische Elektricität (Estudis sobre l'electricitat animal)) i el 1875-77 (Gesammelte Abhandlungen zur allgemeinen Muskel- und Nervenphysik (Recull d'assaigs sobre la física general dels muscles i els nervis)).

## Referències

* ↑ Dierig, 2000, p. 9.
* ↑ Pearce, 2001, p. 620.
* ↑ Finkelstein, 2013, p. 79.
* ↑ Finkelstein, 2013, p. 58.

## Bibliografia

* Dierig, S. «Urbanization, Place of Experiment And How the Electric Fish Was Caught by Emil Du Bois-Reymond» (en (anglès)). Journal of the History of the Neurosciences, Vol. 9, Num. 1, 2000, pàg. 5-13. DOI: 10.1076/0964-704X(200004)9:1;1-2;FT005. ISSN: 0964-704X.
* Finkelstein, Gabriel. Emil Du Bois-Reymond: Neuroscience, Self, and Society in Nineteenth-Century Germany (en (anglès)). MIT Press, 2013. ISBN 978-0-262-01950-7.
* Pearce, J.M.S. «Emil Heinrich Du Bois-Reymond (1818-96)» (en (anglès)). Journal of Neurology, Neurosurgery, and Psychiatry, Vol. 71, Num. 5, 2001, pàg. 620. DOI: 10.1136/jnnp.71.5.620.
* Veit-Brause, Irmline «Scientists and the cultural politics of academic disciplines in late 19th-century Germany» (en (anglès)). History of the Human Sciences, Vol. 14, Num. 4, 2001, pàg. 31-56. DOI: 10.1177/095269510101400402. ISSN: 0952-6951.

## Enllaços externs

* Rothschuh, K.E. «Dubois-Reymond, Emil Heinrich». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 11 maig 2017].
# MADS-box

MADS box és una seqüència motiu conservada que es troba en una família de factors de transcripció, la família de proteïnes MAD-box. La llargada de la MADS-box segons els informes de l'investigadors varia, però típicament va dels 168 als 180 parells de bases.

## Origen del nom

El nom és un acrònim que es refereix a la seqüència de gens identificats:
* MCM1 del llevat, Saccharomyces cerevisiae,
* AGAMOUS de Arabidopsis thaliana,
* DEFICIENS de la planta Antirrhinum majus,
* Serum response factor SRF d'Homo sapiens.

## Funció

Aquest element codifica el domini MADS que té propietats d'enllaçar amb ADN. En les plantes els gens MADS-box experimenten una radiació substancial que inclou, entre d'altres, gens homeòtics florals (com AGAMOUS i DEFICIENS) que participen en la identitat dels òrgans florals segons el model ABC de desenvolupament.
En Arabidopsis thaliana els gens MADS box SOC1 i el locus de floració C (FLC) s'ha vist que tenen un paper important en la integració de les vies de temps moleculars de florida. Aquests gens són essencial per al correcte calendari de floració, i ajuden a assegurar que la fertilització ocorri en el moment de màxim potencial reproductiu.

## Referències

* ↑ West AG, Shore P, Sharrocks AD «DNA binding by MADS-box transcription factors: a molecular mechanism for differential DNA bending». Mol. Cell. Biol., 17, 5, 01-05-1997, p. 2876–87.
* ↑ Svensson, Mats. Evolution of a family of plant genes with regulatory functions in development; studies on Picea abies and Lycopodium annotinum (PDF). Uppsala University, Teknisk-naturvetenskapliga vetenskapsområdet, Biology, Department of Evolutionary Biology, 2000. ISBN 91-554-4826-7 [Consulta: 30 juliol 2007].
* ↑ Sommer H, Beltrán JP, Huijser P, Pape H, Lönnig WE, Saedler H, Schwarz-Sommer Z «Deficiens, a homeotic gene involved in the control of flower morphogenesis in Antirrhinum majus: the protein shows homology to transcription factors». EMBO J., 9, 3, 1990, p. 605–13.
* ↑ Onouchi H, Igeño MI, Périlleux C, Graves K, Coupland G «Mutagenesis of plants overexpressing CONSTANS demonstrates novel interactions among Arabidopsis flowering-time genes». Plant Cell, 12, 6, 2000, p. 885–900. DOI: 10.1105/tpc.12.6.885.
* ↑ Michaels SD, Amasino RM «FLOWERING LOCUS C encodes a novel MADS domain protein that acts as a repressor of flowering». Plant Cell, 11, 5, 1999, p. 949–56. DOI: 10.1105/tpc.11.5.949.
# Roseburg

* Per a altres significats, vegeu «Roseburg (Oregon)».
Roseburg, en baix alemany Rausborg, és un municipi de Slesvig-Holstein, a la frontera amb Mecklemburg-Pomerània Occidental, Alemanya, al districte de Herzogtum Lauenburg, dins de l'amt Büchen. L'octubre del 2013 tenia 533 habitants. Té tres barris: Roseburg, Neu-Güster (Nie-Güster) i Wotersen (Wauts). Es troba al marge del Canal Elba-Lübeck i del Gehtsbek.
El primer esment escrit del poble Rosborch al registre dels delmes de Ratzeburg. Pertanyia a la senyoria de Wotersen fins als anys 1920. Aleshores les senyories van ser abolides i es va crear l'entitat administrativa municipal. El nom significa assentament prop del burg als joncs.
A Roseburg destaquen el conjunt d'edificis històrics de la Masia senyorívola de Wotersen, el molí d'aigua; i els senders per a vianants lents als boscs i al marge del Canal Elbe-Lübeck

## Persones

* Peter Rühmkorf (1929-2008), escriptor, mort a Roseburg

## Referències

* ↑ «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Ortsnamen in Schleswig-Holstein (Llista alemanya-baixalemanya de la toponímia de Slesvig-Holstein» (en (baix-) alemany). Fehrs-Gilde Gesellschaft für niederdeutsche Sprachpflege, Literatur und Sprachpolitik e.V.. [Consulta: 12 juny 2014].
* ↑ «Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 3. Quartal 2013 (Població dels municipis de Slesvig-Holstein al tercer trimestre de 2013» (en alemany). Statistische Berichte. Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein, 2014. [Consulta: 12 juny 2014].
* ↑ Haefs, Hanswilhelm. «Roseburg». A: Ortsnamen und Ortsgeschichten in Schleswig-Holstein: zunebst dem reichhaltigen slawischen Ortsnamenmaterial und den dänischen Einflüssen auf Fehmarn und Lauenburg, Helgoland und Nordfriesland : woraus sich Anmerkungen zur Landesgeschichte ergeben (en alemany). Norderstedt: Books on Demand, 2004, p. 199. ISBN 9783833405099.
* ↑ Fuhr, Eckhard «Peter Rühmkorf: Das Archiv geht auf Tour» (en alemany). Die Welt, 21 gener 2010 (2010-01-21) [Consulta: 16 juny 2014].