OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ōda

Ōda (大田市, Ōda-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Shimane, a la regió de Chūgoku, Japó. La ciutat és coneguda per les mines d'Iwami Ginzan, lloc Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Geografia

La ciutat d'Ōda es troba localitzada a la part central de la prefectura de Shimane, limitant amb la mar del Japó al nord i els monts de Chūgoku. El mont Sanbe, de 1.126 metres i part del parc nacional de Daisen-Oki, és un doble volcà de la zona volcànica de Hakusan i es troba sud-est de la ciutat. El terme municipal d'Ōda limita amb els d'Izumo a l'est; amb Iinan, Kawamoto i Misato al sud i amb Gōtsu a l'oest.

## Història

La majoria del terme municipal d'Ōda va pertànyer a l'antiga província d'Iwami i una xicoteta porció a la província d'Izumo fins a la restauració Meiji. La zona fou un punt de trobada estratègic entre tres importants camins: el de San'in, el d'Izumo i el de Bingo. Com a resultat d'això, nombrosos llogarets comercials es van formar a la zona.
L'1 d'octubre de 2005, les viles de Nima i Yunotsu, ambdues del ja desaparegut districte de Nima, van fussionar-se amb la ciutat d'Ōda. Amb això, el districte de Nima es va dissoldre.

## Administració
### Alcaldes

* Kōji Tahara (1953-1969)
* Tsunenari Hayashi (1969-1985)
* Ryōzō Ishida (1985-1989)
* Kunihiko Kumagai (1989-2005)
* Sōichi Takegoshi (2005-2017)
* Hirokazu Kajino (2017-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| n/a | n/a | n/a | n/a | 66.021 | 51.475 | 49.570 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 47.291 | 42.573 | 38.069 | 32.528 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Occidental (JR West)
** Hane - Kute - Ōdashi - Shizuma - Isotake - Nima - Maji - Yusato - Yunotsu - Iwami-Fukumitsu

### Carretera

* Autopista de San'in
* Nacional 9 - Nacional 375
* Xarxa de carreteres prefecturals de Shimane

## Agermanaments

* Daejeon, Chungcheong del Sud, Corea del Sud. (14 de novembre de 1987)
* Kasaoka, prefectura d'Okayama, Japó. (14 d'abril de 1990)

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=32&city=1322050&cmp=1
* 1 2 «大田市». A: Nihon Daihyakka Zensho (Nipponika) (en japanese). Tokyo: Shogakukan, 2012. OCLC 153301537 [Consulta: 27 juliol 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 20 juny 2021].
* 1 2 «Ōda». A: Encyclopedia of Japan. Tokyo: Shogakukan, 2012. OCLC 56431036 [Consulta: 27 juliol 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ «Sambesan». A: Encyclopedia of Japan. Tokyo: Shogakukan, 2012. OCLC 56431036 [Consulta: 27 juliol 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Cal Figuerola (Calonge de Segarra)

Cal Figuerola és una obra de Calonge de Segarra (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta i d'on cal destacar sobretot el portal de mig punt, adovellat amb pedra picada, amb contraforts a banda i banda que li donen cert aire de construcció forta. Un d'aquest contraforts agafa gran part de la façana on hi podem veure una finestra petita tipus espitllera.
Conserva, al primer pis una finestra rectangular adovellada amb guardapols i una altra més petita que fou afegida posteriorment.
El sostre és a dues vessants (asimètric).

## Referències

* 1 2 3 «Cal Figuerola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Gel fix

El gel fix o gel permanent (gel ràpid en anglès: «fast ice») és una banquisa (mar de gel) que s'ha congelat al llarg de la costa i s'esté fora de la terra en la mar, romanent-hi ancorada, fixada al llarg dels bancs de sorra, barres o a les parts més somes de la plataforma continental.
A l'Antàrtida, el gel fix també s'estén entre icebergs immobilitzats. A diferència de l'altre tipus de banquisa, el gel a la deriva, el gel fix no es mou amb els corrents i el vent.
L'amplada i a presència d'aquestes zones de gel acostuma a ser estacional i depén del gruix del gel, de la topografia del fons marí i de la posició geogràfica de les illes. A l'oceà Àrtic el gel fix s'esté fins a una fondària de 20 metres, en canvi, a les mars subàrtiques, només arriba a uns 10 metres.
La topografia del gel fix oscil·la des d'un nivell molt pla a tenir un perfil abrupte. El gel fix pot créixer tant per la congelació de l'aigua de mar com per la congelació de trossos de gel a la deriva de la costa o d'altres llocs on puguin quedar ancorats.

## Definició

L'Organització Meteorològica Mundial (OMM), empra una terminologia molt especifica per a definir els diferents tipus de gel:
| « | GEL FIX (Fast ice): Gel marí que es forma i roman fix al llarg de la costa, on s'annexat a la vora, a una paret de gel, a un front de barrera, entre baixos fons o icebergs immobilitzats. | » |

## Referències

* ↑ Matti Leppäranta (2005) "The Drift Of Sea Ice", Springer, ISBN 3-540-40881-9.
* ↑ Publicació online del «Servicio de Hidrografía Naval» de Argentina. Disponible a: http://www.hidro.gov.ar/Smara/glacio/nomen.asp.
# Fernando Navarrete Porta

Fernando Navarrete Porta (La Corunya, 1939) és un realitzador de televisió espanyol.

## Biografia

Després de cursar estudis de Ciències Químiques a la Universitat de Madrid i exercir com a Químic del Vidre, al juny de 1966 es va diplomar en Realització mitjançant un curs organitzat per Televisió espanyola. El 1973 accedia al títol de Tècnic de radiodifusió, Especialista en Emissions i Producció Titulat.
Des de 1967, i al llarg de quatre dècades ha prestat els seus serveis en TVE i en menor mesura en altres cadenes (Antena 3, Telecinco, Televisió de Galícia, Canal Sur…) realitzant desenes de programes de tota mena, però especialment espais d'entreteniment.
Entre ells destaquen els programes de varietats que va conduir José María Íñigo en els anys setanta: El cèlebre Estudio abierto (1970), i també Directísimo (1975), Esta noche...fiesta (1976-1977) i Fantástico (1978-1980); l'espai sobre seguretat viària La segunda oportunidad (1978), amb Paco Costas; els concursos Lápiz y papel (1981), amb José Carabias, Furor (1998), amb Alonso Caparrós, Trato hecho (1999), amb Bertín Osborne i Audacia (2000), amb Jordi Estadella; Encuentros en libertad (1982), programa sobre economia; Superstar (1983) i Los domingos por Norma (1992), ambdós amb Norma Duval; Viva el espectáculo (1990), amb Concha Velasco; Así es la vida (1993), amb Carlos Herrera, Moranquíssimo (2004), amb Los Morancos, etc.
Membre de la Junta Directiva de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya des de setembre de 2006. Al febrer de 2008 va ser el realitzador dels debats electorals celebrats entre els candidats a la Presidència del Govern José Luis Rodríguez Zapatero i Mariano Rajoy. Va codirigir així mateix el debat de 2015. Des de juny de 2012 és membre del consell d'administració de RTVE, a proposta del PP.
EL 2018 va rebre el Premi a Tota Una Vida de la revista "Panorama".

## Premis

* Premis Ondas 1977.

## Referències

* ↑ Fernando Navarrete Arxivat 2020-08-13 a Wayback Machine., al web d'Academia de TV
* ↑ Fernando Navarrete a Internet Movie Database
* ↑ El PP propone en el Senado para RTVE a Fernando Navarrete y José MANuel Peñalosa Ruiz, Telecinco, 4 de juny de 2012
* ↑ Fernando Navarrete al web de RTVE
* ↑ Fernando Navarrete, premio 'Toda una vida' en los Premios Panorama por su innovador uso del lenguaje y la tecnología, rtve.es 9 de maig de 2018
* ↑ Premios Ondas 1977, ABC, 4 de novembre de 1977
# Montserrat Montull i Pujol

Montserrat Montull i Pujol (Poblenou, Barcelona, 1966) és una mestra i teòloga catalana. Estudià Magisteri a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i Teologia al Seminari Conciliar. Des dels 16 anys està vinculada al món de l'esplai del Poblenou, primer com a voluntària de l'esplai Sant Francesc d'Assís i després com a membre de l'esplai La Flor de Maig, on ha impulsat la campanya de recollida de joguines de Reis, en què també col·laboren l'Ajuntament de Barcelona, la Creu Roja i altres entitats i parròquies del Poblenou.
Des de 1996 treballa com a responsable de la ludoteca Maria Gràcia Pont, que gestiona La Flor de Maig, i en la qual també és educadora dels nens de les aules de P3, P4 i el grup d'adolescents. Des de la ludoteca, i en estreta col·laboració amb l'esplai, ha posat en marxa diferents projectes de cooperació amb el municipi de La Habana Este (Cuba), com ara cursos de formació per a mestres, campanyes de vacunació i enviament de joguines. També ha impulsat un projecte d'amistat transoceànica a través de l'intercanvi de correspondència entre nens de Nicaragua i de dues escoles del districte, amb l'objectiu de treballar en valors. S'hi adrecen molts nens i famílies amb dificultats econòmiques, ja que la ludoteca també proporciona llibres i material escolar a les famílies que ho necessiten i les adreça a altres entitats públiques o privades que els puguin oferir roba o menjar. També col·labora amb la parròquia de Sant Francesc d'Assís dins l'àrea de pobresa i forma part de la xarxa Apropem-nos, que pretén enfortir la relació entre els nouvinguts i la gent autòctona del barri a través de diferents tallers i xerrades veïnals.
El 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.
# Spickard

Spickard és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spickard tenia 315 habitants, 142 habitatges, i 78 famílies. La densitat de població era de 193,1 habitants per km².
Dels 142 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 44,4% no eren unitats familiars. En el 37,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.194 $ i la renda mediana per família de 17.059 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.583 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 12.761 $. Entorn del 40,9% de les famílies i el 40,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spickard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spickard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Edward Albert

Edward Albert (de nom Edward Laurence Heimberger, Los Angeles, 20 de febrer de 1951 − Malibú, 22 de setembre de 2006) va ser un actor estatunidenc.

## Biografia

Era fill d'Eddie Albert, que va treballar en pel·lícules de Robert Aldrich (Attack, La ciutat de tots els perills). Va morir prematurament als 55 anys d'un càncer del pulmó, un any després de la mort del seu pare, mort als 98 anys.
És particularment conegut pel seu paper de Pine en De presidi a primera plana, de Stanley Kramer. Hi encarna un jove tecnòcrata que posa Gene Hackman nerviós.
Passava també per ser un excel·lent fotògraf.

## Filmografia

Filmografia:
* 1965: The Fool Killer: George Mellish
* 1972: Les papallones són lliures (Butterflies Are Free): Don Baker
* 1973: 40 Carats: Peter Latham
* 1976: La batalla de Midway: El tinent Tom Garth
* 1977: De presidi a primera plana: Ross Pine
* 1977: Un taxi malva: Jerry Keen
* 1978: L'imperi del Grec: Nico Tamasis
* 1978: El gran cop: Jeff Olafsen
* 1980: When Time Ran Out: Brian
* 1981: La galàxia del terror: Cabren
* 1982: La marca de la papallona (Butterfly): Wash Gillespie
* 1982: V com vengeance: Michael Rogan
* 1982: La casa del diable (The House Where Evil Dwells): Ted Fletcher
* 1984: Ellie: Tom
* 1986: Ostatge: Dallas (Getting Ev) de Dwight H. Little: 'Tag' Taggar
* 1987: Distortions: Jason Marks
* 1987: The Underachievers: Danny Warren
* 1988: Terminal Entry: El capità Danny Jackson
* 1989: Mind Games: Dana Lund
* 1989: Accidents: Eric Powers
* 1989: Wild Zone: El coronel Elias Lavara
* 1990: Massacre en l'ascensor: Kurt Williams
* 1992: Exiled in America: Filipe Soto
* 1994: Tess i el seu guardaespatlles (Guarding Tess): Barry Carlisle
* 1995: Sorceress: Howard Reynolds
* 1996: The Secret Agent Club: Max Simpson
* 1997: Modern Rhapsody: El coreògraf
* 2001: Ablaze: L'alcalde Phillips
* 2004: No Regrets: Alex Wheeler

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1973: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Butterflies Are Free

## Referències

* ↑ «Biografia d'Edward Albert». The New York Times.
* ↑ «Filmografia d'Edward Albert». The New York Times.
* ↑ «Edward Albert, premis». The New York Times.
# Bandera de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia

La bandera de la RSFS de Rússia representava a la República Socialista Federada Soviètica de Rússia com a República federada de la Unió Soviètica. El model de bandera emprat canvià al llarg del temps, però el més conegut i perdurable consistia en una bandera roja amb la falç i el martell daurats, és a dir, idèntic al de l'URSS, amb l'afegitó d'una una franja blava al cantó de l'asta, adoptat l'any 1954, i substituït l'any 1991 per l'antiga tricolor tradicional russa de tres franges verticals, blanca, blava i vermella de dalt a baix.

## Banderes al llarg del temps

* Bandera de iure entre 1917 i 1918, encara que de fet no utilitzada pels bolxevics per representar l'Antic Règim
* Primera bandera de la RSFS de Rússia (14 d'abril-17 de juny de 1918), contenint el nom complet del nou estat
* Bandera entre 1918 i 1920. De facto fins al 1937
* Bandera entre 1920 i 1937. No s'arribà a emprar del tot
* Bandera entre 1937 i 1954
* Bandera entre 1954 i 1991
* Bandera adoptada el 1991, ja durant la descomposició de la Unió Soviètica.

## Referències

* ↑ «Russia in the Soviet Union (later flags)». [Consulta: 24 juliol 2021].

## Vegeu també

* Bandera de Rússia
* Bandera de la Unió Soviètica
# Cal Fisas

Cal Fisas és un edifici del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un imponent casal de planta quadrada construïda a les primeries del segle xvii. La seva factura inicial és de pedra arrebossada, amb les obertures i la cantonada (c/Pont/Plaça de la Constitució) remarcades amb carreus ben escairats i en el cas de la finestra principal de la planta noble amb decoració geomètrica i la data del seu acabament al llindar. No sembla una casa noble, més aviat la d'algun pagès o burgès enriquit amb el tràfic que representava el ser el carrer del Pont el que tenia accés directe al pont sobre el Llobregat, amb tot el que això representava de moviment i comerç en el seu moment. No ostenta cap signe extern de refinament i està desproveït del potent ràfec de fusta que llueixen altres edificacions del segle xv al XVII. No obstant la seva presència és imponent i sòlida. La coberta és de teula a quatre vessants amb molt poca pendent.

## Història

Un altre dels casals que només ha deixat com a referència històrica el seu nom. Construït al segle xvii, segons la pedra de la façana (1633), probablement sobre una base anterior, dada que cal no perdre de vista en les edificacions de l'Alou, ja que aquest és el nucli més antic de la vila. La seva posició davant de l'església és a més a més clarificadora en aquest aspecte.
Ha sofert modificacions substancials a l'interior, per convertir-la en edifici de petits habitatges. A la planta baixa del nº2 hi havia una botiga. Les restauracions a l'exterior són paleses en el maó visible en els espais on l'arrebossat s'ha desprès. Conserva però les llindes i les pedres de les obertures i cantonades originals.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Fisas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Deixies (mineria)

Les deixies minerals són el subproducte (mineria) que no s'aprofita en els processos miners de concentració i "rentat" de minerals. Usualment després del "rentat" el que queda és una barreja tòxica de terra, minerals, aigua i roques.
Les deixies produïdes en els "rentats", contenen altes concentracions de productes químics i elements que alteren el medi ambient, pel que han de ser transportades i emmagatzemats a "tancs de ganga" on lentament els contaminants es van decantant en el fons i l'aigua és recuperada o evaporada. El material queda disposat com un dipòsit estratificat de materials sòlids fins. El maneig de gangues és una operació clau en la recuperació d'aigua i evitar filtracions cap a terra i napes subterrànies, ja que el seu emmagatzematge és l'única opció. Per obtenir una tona de concentrat es generen gairebé 30 tones de ganga.
Atès que el cost de manejar aquest material és alt, les companyies mineres intenten localitzar els "tolls de rentat" el més a prop possible de la planta de processament de minerals, minimitzant costos de transport reutilitzant l'aigua continguda.
Els "tolls de rentat" es conformen com preses, que poden construir-se per dos mètodes, SPIGOT (descàrrega d'aixetes) i el PADDOCK (cèrcols).

## Desastre de Stav, Itàlia

El 19 de juliol de 1985, un "toll de rentat" de l'empresa Prealpi Mineraia va cedir, alliberant tones de material que van provocar una allau a Stav, Trento, al nord d'Itàlia. El col·lapse de la represa va alliberar 200.000 m³ de ganga que van arrasar pobles i boscos, 4,2 km més avall a una velocitat de 90 km/h, matant 268 persones.

## Vegeu també

* Ganga (geologia)
# Froid

Froid és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Froid tenia 195 habitants, 97 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 268,9 habitants per km².
Dels 97 habitatges en un 20,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,2% hi vivien parelles casades, en un 4,1% dones solteres, i en un 47,4% no eren unitats familiars. En el 45,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 29,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 2,1% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 27,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.583 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.111 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 15.021 $. Aproximadament l'11,8% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Froid». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Froid». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ezporogi

Ezporogi (en basc, oficialment en castellà Ezprogui) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa. El municipi està format pel concejo d'Ayesa i l'indret habitat de Moriones.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 67 | 65 | 64 | 63 | 64 | 62 | 59 | 62 | 62 | 60 | 57 |
| Fonts: Ezporogi i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Eleccions presidencials de Guinea Equatorial de 2022

* Per les eleccions al Parlament i al Senat que es van celebrar el mateix dia, vegeu les eleccions generals de Guinea Equatorial de 2022.
Les eleccions presidencials es van celebrar a Guinea Equatorial el 20 de novembre de 2022 per a elegir al president del país, juntament amb les eleccions legislatives i locals. Al principi, les eleccions al Parlament estaven previstes per a novembre de 2022 i les presidencials per a 2023. No obstant això, el setembre de 2022 el Parlament va aprovar una proposta per a fusionar les eleccions a causa de les limitacions econòmiques pels costos de l'organització dels comicis.
El 26 de novembre de 2022, el govern va anunciar que Obiang i el seu partit havia guanyat les eleccions per un marge aclaparador, com s'esperava. Va declarar que els resultats provisionals li donaven el 97% dels vots, amb una participació del 98%.
El partit opositor Convergència per a la Democràcia Social va considerar les eleccions com una «farsa», juntament amb la Unió Europea, l'administració estatunidenca de Biden i el principal partit governant d'Espanya Partit Socialista Obrer Espanyol. En canvi, la missió d'observadors electorals de la Unió Africana considerar que les eleccions van complir les «normes internacionals» i no es van detectar «irregularitats tangibles».

## Referències

* ↑ AfricaNews. «Equatorial Guinea moves up presidential election by five months» (en anglès), 2022-09-21CEST11:16:22+02:00. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «S. E. Obiang Nguema Mbasogo proclamado Presidente Electo de Guinea Ecuatorial» (en castellà). Gobierno de la República de Guinea Ecuatorial, 27-11-2022. Arxivat de l'original el 2022-11-27. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «UE: Entorno en Guinea Ecuatorial no fue propicio para elecciones democráticas» (en castellà). [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ Ateba, Simon. «Biden administration condemns sham elections in Equatorial Guinea that gave longest serving president in the world Teodoro Obiang Nguema Mbasogo 94.9% of the vote and all seats in National Assembly and Senate» (en anglès americà). Today News Africa, 29-11-2022. [Consulta: 25 desembre 2022].
* ↑ Press, Europa. «El PSOE anima a Obiang a dialogar con la oposición y dice que los comicios no contaron con "garantías democráticas"», 05-12-2022. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Teodoro Obiang gana las elecciones de Guinea Ecuatorial por sexta vez consecutiva con un 94,9% de los votos» (en castellà). La Razón, 27-11-2022 [Consulta: 27 novembre 2022].
# Bananaz

Bananaz és una pel·lícula documental de 2008 sobre el grup virtual Gorillaz, dirigida per Ceri Levy. De 2000 a 2006, el director Ceri Levy va filmar els creadors del grup, Damon Albarn i Jamie Hewlett, mentre treballaven preparant les noves cançons, fent dibuixos i animacions, els músics que col·laboraven en les cançons i també la gravació de les veus dels diferents personatges.
La pel·lícula es va presentar en una conferència de premsa el 7 de febrer de 2008 durant la celebració del Festival Internacional de Cinema de Berlín, Alemanya. El documental es va mostrar dins el festival fins al dia 15, però a partir del 9 ja estava disponible arreu del món. Als Estats Units es va presentar el 12 de març al South by Southwest d'Austin. El 20 d'abril de 2009 es va publicar el documental en DVD pel format PAL/Regió 0.

## Enllaços externs

* Filmschoolrejects.com
* Article a Reuters