OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crenicichla isbrueckeri

Crenicichla isbrueckeri és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vandeleuria nilagirica

Vandeleuria nilagirica és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica dels Ghats Occidentals (Índia). Els seus hàbitats naturals són els boscos montans perennifolis i les plantacions. Està amenaçada per l'activitat humana, l'ús de pesticides i la introducció d'arbres exòtics al seu medi. El seu nom específic, nilagirica, significa 'dels Nilgiris' en llatí.

## Referències

* ↑ Molur, S. Vandeleuria nilagirica. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Entrada «Vandeleuria» d'Animalia (en anglès).
# Mariano Alonso Alonso

Mariano Alonso Alonso (Madrid, 11 d'octubre de 1899 - Madrid, 3 de juliol de 1974) va ser un militar espanyol, governador colonial de la Guinea Espanyola i del Sàhara, i capità general de les Illes Balears durant el franquisme.
El 1914 va ingressar a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo, d'on va sortir el 1917 amb el grau de tinent. En novembre de 1920 fou destinat a la policia indígena del Protectorat espanyol al Marroc, fins al 1924 quan fou ascendit a capità. Durant aquests anys va aprendre àrab. Entre 1930 i 1934 va estudiar a l'Escola Superior de Guerra i es va diplomar en estat major, Aleshores fou destinat a la Inspecció de les Forces Khalifianes.
El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Tetuan i d'allí marxà a l'Ifni. En maig de 1937 fou ascendit a comandant i en juliol de 1937 fou habilitat com a tinent coronel. Participà activament en la batalla de Brunete i en acabar la guerra civil espanyola fou nomenat Delegat d'Afers Indígenes fins a gener de 1942, quan és nomenat governador de la Guinea Espanyola, ocupant el càrrec fins 1944. Ascendit a coronel, fou professor a l'Acadèmia General Militar i a l'Escola Superior de l'Exèrcit. El setembre de 1952 fou ascendit a general de brigada i en novembre de 1956 a general de divisió. En juliol de 1958 fou nomenat Governador del Sàhara Espanyol, càrrec que va deixar l'octubre de 1961, quan fou ascendit a tinent general i nomenat capità general de les Illes Balears. Deixà el càrrec quan el gener de 1963 fou nomenat Capità general de la V Regió Militar. L'octubre de 1964 va substituir Rafael García-Valiño Marcén com a capità general de la I Regió Militar i ocupà el càrrec fins que va passar a la reserva l'octubre de 1965. Des d'aleshores fou conseller d'Estat en representació de l'Exèrcit de Terra d'Espanya.

## Referències

* ↑ Decreto 1902/1961, de 13 de octubre, por el que se dispone cese en el cargo de Gobernador general de la Provincia del Sahara el Teniente General don Mariano Alonso Alonso.
* ↑ Decreto 3443/1962, de 22 de diciembre, por el que se nombra Capitán General de la Quinta Región Militar al Teniente General don Mariano Alonso Alonso., BOE, 5 de gener de 1963
* ↑ Mariano Alonso, capitán general a El Heraldo de Aragón, 31 d'octubre de 2014
* ↑ Mariano Alonso Alonso, Real Academia de la Historia
# Mutal

Mutal (en rus: Мутал) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia quatre habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Ivan Hitrec

Ivan "Ico" Hitrec (13 d'abril de 1911 - 11 d'octubre de 1946) fou un futbolista croat de la dècada de 1930.
Fou 14 cops internacional amb la selecció iugoslava.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de HAŠK Zagreb i Grasshopper Club Zürich.

## Palmarès
### Grasshopper Club Zürich

* Copa suïssa de futbol: 1932

### HAŠK

* Lliga iugoslava de futbol: 1937-38

## Referències

* 1 2 «Career story at Serbian Federation site». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 6 octubre 2018].
* ↑ «100 godina Dinama - Povijest Dinama» (en croat). gnkdinamo.hr. Zagreb: GNK Dinamo. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2016. [Consulta: 31 octubre 2016].
# Maria d'Àustria i d'Àustria

Maria d'Àustria i d'Àustria (Madrid, 14 de febrer de 1580–4 d'agost de 1583) va ser una infanta d'Espanya, morta prematurament.
Va néixer a la vila de Madrid el 14 de febrer de 1850, dia de Carnestoltes. Va ser la cinquena i darrera filla, i l'única nena, dels reis Felip II de Castella i d'Anna d'Àustria. Després del naixement va ser batejada pel nunci apostòlic a la capital, i en van ser padrins la seva germana Isabel Clara Eugènia i el seu oncle el cardenal-arxiduc Albert d'Àustria.
Va morir al cap de tres anys a la mateixa ciutat, el 4 d'agost de 1583, sobrevivint a la seva mare, que havia mort recentment a causa d'una grip. Tanmateix, a la mort d'aquesta infanta, al rei li quedaria només el seu hereu, el futur Felip III. El 6 d'agost va ser conduïda al Reial Monestir de San Lorenzo de El Escorial, on fou enterrada.

## Referències

* ↑ Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 4. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 39-40.
* 1 2 3 Flórez, Enrique. Memorias de las reynas catholicas (en castellà). vol. 2. Madrid: Antonio Marín, 1761, p. 896-897.
* ↑ Cabrera de Córdoba, Luis. Filipe Segundo, Rey de España (en castellà). Madrid: Luis Sánchez, 1619, p. 1079.
* ↑ Bouza, Fernando. Cartas de Felipe II a sus hijas (en castellà). Madrid: Akal, 2011, p. 39.
* ↑ Fisas, Carlos. Historias de las reinas de España. La Casa de Austria (en castellà). Barcelona: Planeta, 1988, p. 92-93.
* ↑ Cuartero y Huerta, Baltasar; Vargas-Zúñiga y Montero de Espinosa, Antonio de. Índice de la colección de Don Luis de Salazar y Castro (en castellà). vol. 26. Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 1960, p. 302.
* ↑ Bermejo, Damián. Descripción artística del real monasterio de S. Lorenzo del Escorial (en castellà). Imprenta de Rosa Sanz: Madrid, 1820, p. 163.
# Casa al carrer d'en Bac de Roda, 15 (Roda de Ter)

La Casa al carrer d'en Bac de Roda, 15 és una obra de Roda de Ter (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Malgrat que la casa hagi estat reformada del tot, el primer i el segon pis conserven l'estructura clàssica de la façana original. Està formada per quatre eixos verticals i dos traços. Totes les obertures, finestres o balcons, presenten la mateixa decoració: un ampit motllurat, una motllura que recorre els brancals i una motllura simulant un frontó peraltat.

## Història

Les cases del nucli antic de Roda evolucionen a partir d'una estructura molt simple de dues parets unides per un embigat, de planta baixa i dos pisos, cap a estructures més complexes, com aquesta, en què es repeteixen els mòduls de l'estructura bàsica al llarg de la façana, es converteixen en habitatges plurifamiliars i els baixos, d'ús independent, són transformats en botigues o tallers.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer d'en Bac de Roda, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Vandelans

Vandelans és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 110 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vandelans era de 110 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 20 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 48 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 44 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 9 tenien tres cambres, 8 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 40 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vandelans el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 12 |
| 12 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 75 persones, 56 eren actives i 19 eren inactives. De les 56 persones actives 53 estaven ocupades (26 homes i 27 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 19 persones inactives 7 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Vandelans hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vandelans a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vandelans a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mariano Albert Reigada

Mariano Albert Reigada (m. 1940) va ser un anarcosindicalista espanyol.
Nascut a Madrid, era ebenista de professió. Va ser membre de la CNT. Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces republicanes. Durant la contesa va arribar a exercir com a comissari polític de la 98a Brigada Mixta. Acabada la guerra, va ser capturat pels franquistes, qui el va empresonar. Seria afusellat al cementiri de l'Este madrileny el 27 d'abril de 1940. Els seus germans Francisco i Jesús també van ser afusellats pel règim franquista.

## Referències

* 1 2 Álvarez, 1989, p. 182.
* ↑ Engel, 1999.
* 1 2 Núñez i Rojas, 1997, p. 120, 166.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Núñez, Mirta. Consejo de guerra: los fusilamientos en el Madrid de la posguerra (1939-1945). Madrid: Compañía Literaria, 1997.
# Nadia Svitlitxna

Nadia Oleksiïvna Svitlitxna (ucraïnès: Наді́я Олексі́ївна Світли́чна, nascuda el 8 de novembre del 1936 al poble de Polovinkino, raion de Starobilsk, província de Luhansk - morta el 8 d'agost del 2006 a Matawan (Nova Jersey), Estats Units) fou una dissident ucraïnesa, activista dels drets humans, i un membre actiu del Grup Ucraïna-Hèlsinki. Fou escriptora i editora i durant un temps també fou presa política del règim soviètic.
Svitlitxna fou elogiada pel president d'Ucraïna Víktor Iúsxenko, que va afirmar que "el seu punt de vista, la forma en què va viure la seva vida i ha passat els valors a la següent generació, han deixat la seva petja per a milions de contemporanis patriotes ucraïnesos".
Després d'emigrar als Estats Units al novembre de 1978 es va convertir en membre, juntament amb el general Petrò Hrihorenko i Leonid Pliusx (i altres posteriors) de la representació exterior de la Grup Ucraïna-Hèlsinki. Va continuar el seu treball en la defensa dels drets humans i els drets nacionals a Ucraïna i en protesta per violacions dels Acords de Hèlsinki per part del soviètics.

## Notes i referències

* 1 2 3 «Editorial: Nadia Svitlychna 1936—2006». The Ukrainian Weekly, 27-08-2006. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 4 febrer 2017].
* ↑ Procyk, Anna «Human rights activist Nadia Svitlychna through the prism of Amnesty International, sixth annual Grigorenko readings». The Ukrainian Weekly, 05-11-2006. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Svitlitxna, Nadia «The death of Vasyl Stus». Index on Censorship, 15, 2, 01-02-1986, pàg. 34–37. DOI: 10.1080/03064228608534045.
# Iñaki Ruiz de Pinedo Undiano

Iñaki Ruiz de Pinedo Undiano (Vitòria, 23 de juliol de 1954) és un sociòleg i polític basc. Professor de sociologia a la Universitat del País Basc, va militar de jovenet al Partit Nacionalista Basc, però l'abandonà durant la transició i milità a HASI, que des del 1978 s'integrà a Herri Batasuna, amb la qual fou elegit diputat per Àlaba a les eleccions al Parlament Basc de 1980 i 1984, 1986 i 1990. De 1995 a 1999 fou representant del Parlament Basc al Consell Assessor de RTVE al País Basc
El 1981 fou detingut amb Jokin Goristidi Artola, Miguel Castells Artetxe i altres per cantar l'Eusko Gudariak davant del rei Joan Carles I a la Casa de Juntes de Gernika. El 1983 fou detingut amb Jon Idigoras després d'una tertúlia a Los desayunos del Ritz acusat de legitimar la lluita d'ETA. Fou membre de la Mesa Nacional d'HB de 1982 a 1996 i regidor de l'Ajuntament de Vitòria per Euskal Herritarrok el 2000. Poc després va dimitir en desacord amb la línia d'actuació del seu partit. Després d'un període actiu en activisme a nivell loca, però allunyat de la política, en les eleccions al Congrés espanyol de 2019 encapçalà la llista de Euskal Herria Bildu per Àlaba.

## Referències

* ↑ Agirreazkuenaga Zigorraga, Iñaki «Iñaki Ruiz de Pinedo Undiano». Auñamendi Eusko Entziklopedia, 2013 [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ «Fitxa del Parlament Basc». Arxivat de l'original el 2017-02-03. [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ El País (30-11-84): Dos dirigentes de Herri Batasuna, procesados por unas declaraciones
# Acratus

Acratus fou un llibert de Neró que l'emperador va enviar a Àsia i Acaia per saquejar temples i emportar-se estàtues.
L'esmenta Tàcit als seus Annales.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1970, p. 35.

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Annals. Volum VI. Fundació Bernat Metge, 1970. ISBN 9788472259294.
# Casa al carrer de Barcelona, 28 bis (Caldes de Montbui)

Casa al carrer de Barcelona, 28 bis és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa unifamiliar. Es tracta d'una construcció entre mitgeres, situada en una cantonada. Té una alçada de planta baixa i dos pisos. L'estructura de l'edifici és la tradicional de parets de càrrega, amb els forjats unidireccionals de biguetes, possiblement de fusta. La coberta és inclinada, formada per teules aràbigues, i amagada pel remat de l'edifici a manera de barana amb formes corbes d'inspiració modernista.
Hi ha un clar ordre en la disposició i en el tipus de forats. La façana es compon mitjançant un eix vertical que ordena les diferents obertures, essent completament simètrica respecte un eix central, amb una component clarament vertical. Hi ha una clara disminució dels forats segons l'alçada i l'alçat presenta unes franges horitzontals compositives formades per peces de ceràmica. L'acabat de la façana és un arrebossat.
Cal destacar l'original remat de l'edifici, format per una espècie de medallons molt utilitzats en l'època modernista, i que es pot observar a totes les obres d'aquesta època a Caldes. El treball de forja de les balconades, i els remats decoratius de ceràmica, formant una sèrie de franges compositives molt singulars i de gran bellesa plàstica.

## Història

Possiblement aquesta obra és de principis d'aquest segle, i podria ser atribuïda a Manuel Raspall, degut a la utilització a la façana d'alguns elements arquitectònics molt emprats en algunes de les seves obres i a la certesa de què aquest fou arquitecte municipal en aquella època.
L'edifici en qüestió se situa al bell mig del nucli antic de la vila, en el carrer de Barcelona, un dels més tradicionals, i amb més importància històrica, de la vila de Caldes. El carrer ha portat, almenys en part, els noms de carrer dels Jueus, carrer Major, carrer de l'Església, i potser també carrer del Mercat. La denominació actual del carrer està documentada a mitjans del segle xv, per ser pas obligatori cap a la Ciutat Comtal. La seva forma és deguda al call jueu, molt important a la vila, ja en el segle xiii. La imatge d'aquest carrer ha estat molt malmesa al llarg dels temps, trobant-se una arquitectura molt heterogènia, per una banda de cases molt velles i molt deteriorades, i per l'altra de cases bastant noves que trenquen totalment la imatge compositiva general de l'antic carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa al carrer de Barcelona, 28 bis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Còmic de l'oest

El còmic de l'oest, està ambientat en la seva majoria a la conquesta de l'Oest dels Estats Units, per part dels pioners nord-americans del segle xix. És l'expressió gràfica del western. D'altres estils, s'ambienten o s'interessen per Mèxic i l'empremta de la colonització hispànica d'aquelles terres, per Canada i la colonització Francesa, o pels amerindis dels Estats Units, també coneguts popularment com a indis.

## Història

El gènere de l'Oest o també anomenat western, es va difondre en els seus inicis a través de la premsa i la narrativa popular. Aquest gènere té els seus orígens als Estats Units d'Amèrica, però a Europa al segle xix, hi va haver grans escriptors que es varen interessar pel Far West. Amb l'aparició del cinema es va popularitzar i també va influir en el còmic.
Del còmic de l'oest, a Espanya es varen publicar còmics emblemàtics del gènere, com la revista El Coyote (1947) editada per Ediciones Clíper, en aquesta revista el personatge principal era El Coyote, però també incloïa altres personatges de la novel·la popular.
Tant El Coyote, com d'altres personatges que es varen publicar posteriorment estaven inspirats en el personatge de El Zorro. Així el 1950 aparegué El Jinete Fantasma que era un heroi californià, publicat per l'Editorial Grafidea el 1950 amb dibuix d'Ambrós i el guió de Federico Amorós. Un altre personatge amb unes característiques similars va ser Sebastián Vargas amb el dibuix de Serchio, pseudònim d'Alfons Sanchis Castelló, aquesta col·lecció la va editar l'editorial del País Valencià, Maga el 1954, els tres primers quaderns de la col·lecció, portaven per títol El Renegado, però pel que sembla la censura va obligar a canviar el títol.

## Referències

* 1 2 Marimon, Antoni. Gerrers, corsaris,soldats i detectius. Els tebeos d'aventures sota el franquisme. Història i política en el còmic realista entre 1939 i 1975. Palma (Illes Balears): Edicions Documenta Balear. ISBN 84-96376-78-6. (català)
# Velia Cecilia Bobes

Velia Cecilia Bobes (Cuba, 19??) és doctora en Sociologia per El Colegio de México i professora investigadora a la Facultad Latinoamericana de Ciencias Sociales (FLACSO), Mèxic. Ha donat cursos en diverses universitats a Cuba, Guatemala, la República Dominicana i Mèxic. És autora de nombrosos articles sobre temes cubans i dels llibres Los laberintos de la imaginación: Repertorio Simbólico, identidades y actores del cambio social en Cuba (El Colegio de México, 2000) i La nación Inconclusa. (Re)constituciones de la ciudadana y la identidad nacional en Cuba (FLACSO, Mèxic, 2007).

## Referències

* ↑ «Velia Cecilia Bobes | CCCB». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «CV | Velia Cecilia Bobes León,» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-04-06. [Consulta: 24 març 2016].

## Bibliografia

* Velia Cecilia Bobes. Los Laberintos de la Imaginación: Repertorio Simbólico, Identidades y Actores del Cambio Social en Cuba. El Colegio de México, A.C., Biblioteca Miguel Cosio Villegas, 2000. ISBN 978-968-12-0960-5.
* Velia Cecilia Bobes. La nación inconclusa: (re) constituciones de la ciudadanía y la identidad nacional en Cuba. FLACSO Mexico, 1 gener 2007, p. 183–. ISBN 978-970-9967-17-3.