OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bennington (Nou Hampshire)

Bennington és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.401 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bennington tenia 1.401 habitants, 552 habitatges, i 356 famílies. La densitat de població era de 48,9 habitants per km².
Dels 552 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.150$ i la renda mediana per família de 52.153$. Els homes tenien una renda mediana de 34.063$ mentre que les dones 26.734$. La renda per capita de la població era de 19.675$. Entorn del 8,4% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bennington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bennington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* http://www.townofbennington.com
* http://www.waymarking.com/waymarks/WM1H06
* http://www.nh.gov/nhes/elmi/htmlprofiles/bennington.html
# Pintura de l'alta edat mitjana a Europa

La pintura de l'alta edat mitjana a Europa inclou les obres pictòriques europees situades entre la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident i l'aparició de l'art romànic. Reflecteix els primers corrents de l'estètica medieval.
Els primers murals i taules conservats representen escenes religioses i segueixen gran part dels cànons de l'art paleocristià. Comencem a aparèixer alguns dels temes que seran recurrents en períodes posteriors, com la representació de la Maiestas Domini, el tetramorf i els àngels i màrtirs. La pintura a les esglésies conviu amb les il·lustracions d'un nou gènere, el manuscrit il·luminat, llibres (usualment els evangelis) copiats pels monjos i adornats amb imatges riques. Aquests se solen classificar segons el lloc d'origen (manuscrits insulars, carolingis...). L'art romà d'Orient va conrear-se també a Europa, com mostren els mosaics de la Basílica de Sant Vidal de Ravenna.
No es conserven grans pintures del món germànic i víking, l'art dels quals es plasmava en altres formats com l'escultura o les arts aplicades. Les pintures d'aquests pobles que han arribat a l'actualitat pertanyen ja als pobles cristianitzats, amb evangelis il·luminats, columnes pintades i frescs religiosos. Barregen escenes evangèliques amb lletres adornades, motius geomètrics i florals.
L'art carolingi va incorporar alguns trets de l'art germànic a la tradició clàssica. Va ser conreat per monestirs i artistes sota el mecenatge de la cort. En la pintura va centrar-se sobretot en la il·luminació dels evangelis. Els frescs adornaven no sols els temples sinó també palau, on apart de les escenes cristianes tradicionals s'afegien temes de l'Antic Testament i d'altres laics, com símbols de les arts liberals i escenes històriques que glorificaven les conquestes imperials. L'art otonià va suposar un augment d'aquestes escenes profanes.
Cal destacar una peça especial, per no ser religiosa sinó històrica, dins d'aquest període: el Tapís de Bayeux, ja en època normanda.

## Referències

* ↑ Bayer, Raymond. Historia de la Estética (en castellà). Mèxic: Fondo de Cultura Económica, p. 86-89. ISBN 968-16-0572-1.
* ↑ Alexander, Jonathan (1992), Medieval Illuminators and their Methods of Work, New Haven: Yale University Press, ISBN 0-300-05689-3
* ↑ Moss, Rachel. The Book of Durrow. Dublin: Trinity College Library; London: Thames and Hudson, 2018. ISBN 978-0-5002-9460-4
# Casa a l'avinguda Catalunya, 31 (Tàrrega)

Casa a l'avinguda Catalunya, 31 és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de secció quadrangular amb planta baixa i dos pisos. La façana principal està configurada per tres eixos de composició vertical amb el parament d'aparell encoixinat a la planta baixa i buixardat a la resta, on s'emmarca amb faixes llises. Pel que fa a les obertures, a la planta baixa hi ha una porta d'accés, una porta cotxera i una finestra, separades cadascuna amb pilastres. A la planta noble s'hi obre una tribuna al centre, formada per un cos rectangular flanquejat per dos balcons. A la segona planta un balcó situat damunt de la tribuna és flanquejat per dues finestres. Remata l'edifici l'ampli voladís de la coberta que deuxa entreveure les bigues i mènsules de fusta. Del conjunt destaquen els treballs en ferro forjat a les baranes, amb ornaments clàssics, i la marqueteria a la porta d'accés i a la tribuna.

## Referències

* ↑ «Casa a l'avinguda Catalunya, 31». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Euskaltegi

Els euskaltegi (pronunciat "euskaltegui") són centres d'ensenyament de la llengua basca orientats, majoritàriament, per a l'ensenyament a adults. Els euskaltegis es troben principalment al País Basc, encara que també n'hi ha en diferents euskal etxeas (centres culturals bascos) distribuïts pel món. Existeixen dos tipus d'euskaltegis depenent de la seva titularitat:
* Euskaltegis públics: dependents d'ajuntaments. Es denominen Udal euskaltegiak i n'existien 44 a Euskadi el 2009.
* Euskaltegis privats: dependents d'organismes o persones privades.
La majoria d'euskaltegis de titularitat privada s'agrupen en federacions, entre les quals destaquen Alfabetatze eta Euskalduntze Koordinakundea (AEK) i Ikastari Kultur Elkartea (IKA).
Aquells euskaltegis on es pot fer estudis en règim d'internat reben el nom de barnetegi (pronunciat "barnetegui").

## Etimologia del terme

El terme euskaltegi està compost per les paraula basca euskal, que al·ludeix a la "llengua basca" i -tegi que indica "lloc", en conseqüència, el terme es pot traduir com el "lloc del basc". Barnetegi està compost per barne que vol dir "intern" i es podria traduir com "lloc d'interns".

## Vegeu també

* Alfabetatze eta Euskalduntze Koordinakundea (AEK), a Coordinadora d'Alfabetització en Basc, que agrupa a nombrosos euskaltegis.
* Helduen Alfabetatze Eta Berreuskalduntzerako Erakundea (HABE), en català "Institut per a l'euskaldunizació i alfabetització d'Adults", dependent del govern Basc.
* Ikastari Kultur Elkartea (IKA), en català "Associació Cultural Ikastari" que radica a Navarra.

## Referències

* ↑ Kintana y otros, Xabier. Hiztegia bi mila. San Sebastián: Elkar S.A., 1991. ISBN 84-7529-983-0.

## Enllaços externs

* ¡Aprèn basc! Arxivat 2013-03-20 a Wayback Machine., al portal del jovent d'Euskadi en el web del Govern Basc. (basc) (castellà)
* Web de Ulibarri Euskaltegia, a Bilbao (basc) (castellà)
* Espacio web de AEK Alfabetatze Euskalduntze Koordinakundea Coordinadora d'Alfabetització en èuscar (basc) (castellà) (francès)
* Web d'HABE (basc) (castellà)
* Espacio web de IKA, Ikastari Kultur Elkartea Arxivat 2013-05-04 a Wayback Machine. (basc) (castellà)
# Peire Authié

Peire Authié o Peire Autier (Acs, c. 1245 - Tolosa, 9 d'abril de 1310), va ser un dels últims «bons homes amics de Déu» perseguits per la Inquisició de l'Església catòlica com heretges a Llenguadoc al segle xiv. Arrestat el 1309 per l'inquisidor de Carcassona, Geoffroy d'Ablis, va ser jutjat i condemnat a morir a la foguera pel mateix inquisidor Bernart Gui, inquisidor de Tolosa, el 9 d'abril de 1310 a Tolosa.

## Biografia

Notari a Acs, sembla haver format part del cercle íntim del Comte de Foix. Després d'una estada a Llombardia, on probablement va rebre la influència de les heretgies locals (maniqueisme o bogomilisme), va tornar a Llenguadoc el 1300, aprofitant el flux de pelegrins entre França i Itàlia més nombrosos a causa del primer Jubileu proclamat aquell any pel Papa Bonifaci VIII.
Gairebé 60 anys després de la caiguda de Montségur, va liderar una activitat apostòlica dissident i clandestina abans de la seva detenció a l'estiu de 1309. Assistit pel seu germà Guilhem i el seu fill Jacme, així com molts partidaris, en aquella època, l'última abans de l'extinció de l'heretgia anomenada catarisme, va ser el principal organitzador de la dissidència religiosa a la regió. Durant molt de temps va escapar de l'acusació, però va ser denunciat, arrestat per la Inquisició i cremat viu a Tolosa el 9 d'abril de 1310.
El seu testimoni va acabar amb aquesta declaració: «Al món hi ha dues esglésies: una fuig i perdona, l'altre posseeix i escorxa».
El seu germà Guilhem i el seu fill Jacme també van ser condemnats a la foguera per l'heretgia.

## Referències

* ↑ Le bucher de Pierre Autier (francès)

## Bibliografie

* Brenon, Anne. Pèire Autier (1245-1310) le dernier des cathares. Cinquante ans après Montségur, un homme reprenait le flambeau du combat (en francès). París: Perrin, 2006.
* Biget, Jean-Louis. L'extinction du catharisme urbain: les points chauds de la répression (en francès). Cahiers de Fanjeaux, 1985, p. 305-340. , représ a Biget, Jean-Louis. Hérésie et inquisition dans le midi de la France (en francès). París: Picard, 2007, p. 206-228 (Les médiévistes français). ISBN 9782708408036.
* Lea, Henry Charles. Histoire de l'Inquisition au Moyen Âge (en francès), 1887, p. 547-549.
* Molinier, Charles. L'Inquisition dans le Midi de la France au XIIIe et au XIVe siècle. Etude sur les sources de son histoire (en francès), 1880, p. 146-156.
* Nelli, René. Les Cathares: l'éternel combat (en francès). París: Grasset, 1972 (Histoire des personnages mystérieux et des sociétés secrètes).
* Théry, Julien. Le livre des sentences de l'inquisiteur Bernard Gui. París: CNRS, 2010, p. 133-138.
# Ixodia

Ixodia és un dels gèneres d'ocells, de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae).

## Llistat d'espècies

Segons el Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023), aquest gènere conté 3 espècies:
* Ixodia erythropthalmos - Bulbul d'ulleres vermelles.
* Ixodia squamata - Bulbul escatós.
* Ixodia cyaniventris - Bulbul ventregrís.

## Referències

* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List v13.2. Congrés Ornitològic Internacional, 2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 620. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ió (heroi)

* No s'ha de confondre amb Io (nimfa).
Ió (Ion, Ἴων) fou el mític ancestre del jonis i és descrit com el fill d'Apol·lo i de Creusa (la filla d'Erecteu i esposa de Xutos).
Eurípides esmenta una història d'Ió que diu que Apol·lo va visitar a Creusa en una cova i quan va donar a llum a un fill, el deu el va portar a Delfos i el convertir en sacerdot al temple. Anys més tard Creusa i Xutos van anar a l'oracle a preguntar que havien de fer per tenir un hereu i l'oracle va dir que la primera persona que veurien en sortir seria el seu fill; i efectivament en sortint van veure Ió, que era fill de Creusa. Xutos el va acceptar com a fill, però Creusa va sospitar que es tractava d'un fill extra matrimonial de Xutos i el va enverinar amb sang de drac; però abans de beure'n Ió va adonar-se de la presència del verí i Creusa va fugir; Ió la va empaitar i l'anava a matar quan un sacerdot els va aturar i els va explicar la història que Ió era fill extra matrimonial de Creusa; mare i fill es van reconciliar i a Xutos no se li va dir res.
Temps després Xutos fou expulsat de Tessàlia pels seus germans Èol i Doros i se'n va anar al país d'Egíal a la costa nord del Peloponès, el que més endavant seria l'Acaia, on va morir. Ió va anar a la ciutat el rei de la qual, Selí, li va oferir la mà de la seva filla Hèlice, i a la mort de Selí, Ió el va succeir i els egialeus van rebre el nom de jonis; la ciutat d'Hèlice es va construir en honor de la reina.
Altres tradicions el fan rei d'Atenes.
Segons la mitologia va deixar quatre fills: Geleon, Aegicores, Argades, i Hoples, que van donar origen a les quatre classes d'atenencs. La llegenda diu que fou enterrat a Potamos.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 294. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Ió

«Ió o Io» té aquests significats:
* Astronomia:
** Io (satèl·lit), un dels quatre satèl·lits galileans de Júpiter
** (85) Io, asteroide descobert per Christian Heinrich Friedrich Peters (1813-90)
* Botànica:
** Io, gènere monotípic de la família de les asteràcies, vegeu Io ambondrombeensis
* Química:
** Ió (àtom), àtom o molècula amb càrrega elèctrica
** Ió complex, unió d'un ió metàl·lic amb una espècie neutra o carregada negativament
** Ió poliatòmic o ió molecular, espècie química carregada composta de dos o més tipus d'àtoms enllaçats amb un enllaç covalent o un complex químic metàl·lic
** Ió monoatòmic, ió que costa d'un o més àtoms d'un únic element
* Internet: .io, domini de primer nivell territorial
* Literatura: Ió (Plató), diàleg escrit per Plató
* Mitologia:
** Io (nimfa), nimfa de la mitologia grega, filla d'Ínac i de Mèlia, amant de Zeus i sacerdotessa d'Hera
** Ió (heroi), ancestre mític dels jonis, segons la mitologia grega
* Biografies:
** Ió d'Efes, rapsode grec
** Ió de Quios, poeta atenenc tràgic
** Ió de Tessalònica, militar macedoni al servei de Perseu de Macedònia
* Cinema:
** Io (pel·lícula), pel·lícula de ciència-ficció del 2019
Viccionari
# Joan Chen

Chen Chong o Joan Chen (xinès tradicional: 陳冲, xinès simplificat: 陈冲, pinyin: Chén Chōng; Shanghai, 21 d'abril de 1961) és una actriu, directora, guionista i productora cinematogràfica d'origen xinès que té la nacionalitat estatunidenca.
Va néixer en una família de metges. Ha estudiat a l'Acadèmia de Cinema i a l'Institut de Llengües Estrangeres de Xangai. Fou descoberta com a artista, amb catorze anys, per Jiang Qing, la darrera esposa de Mao. I cèlebre a la Xina quan va ser dirigida per Xie Jin. El 1081 se'n va anar a estudiar als Estats Units (a la Universitat Estatal de Nova York i, més endavant a la Universitat Estatal de Califòrnia). A Occident fou coneguda arran de l'exhibició de la pel·lícula L'últim emperador i, entre el gran públic, amb la sèrie televisiva Twin Peaks. El 1998 dirigeix per primer cop una pel·lícula (Xiu Xiu). Ha estat casada dues vegades: amb Jim Lau, del qual es va divorciar i, després amb Peter Hui, amb qui té dues filles. Ha estat distingida amb diversos premis i mencions.

## Filmografia

* 1977: Youth
* 1979: Little Flower i Hearts for the Motherland
* 1981: Awakening
* 1985: Dim Sum: A Little Bit of Heart
* 1986: Goodbye My Love i Tai-Pan
* 1987: L'últim emperador
* 1989: The Blood of Heroes
* 1991: Perillosament units (Wedlock)
* 1992: Turtle Beach i Twin Peaks: Fire Walk with Me
* 1993: El cel i la terra (Heaven & Earth)
* 1993: Temptation of a Monk(on fa dos papers)
* 1994: Golden Gate, Red Rose White Rose i On Deadly Ground
* 1995: The Hunted, Wild Side i Jutge Dredd (Judge Dredd)
* 1996: Precious Find
* 1999: Purple Storm
* 2000: Tardor a Nova York (Autumn in New York) (directora)
* 2000: What's Cooking?
* 2004: Avatar, Jasmine Women i Saving Face
* 2005: Sunflower
* 2006: Americanese
* 2007: The Home Song Stories, All God's Children Can Dance , The Sun Also Rises i Lust, Caution
* 2008: The Leap Years; Shi Qi i 24 City
* 2009: L'últim ballarí de Mao
* 2010: Love in Disguise i Color Me Love
* 2011: 1911. The Revolution i Kiss, His First
* 2012: White Frog, Passion Island, Let It Be i Double Xposure
* 2014: Relative Insanity

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1998: Os d'Or per Xiu Xiu

## Enllaços externs

* http://www.csun.edu/mike-curb-arts-media-communication/cinema-television-arts/joan-chen-actress-director
* http://www.aiisf.org/stories-by-author/607-chen-joan Arxivat 2015-09-05 a Wayback Machine.
# Joan Claperós

Joan Claperós fou un escultor català del segle xv.
Amb el seu pare Antoni Claperós col·laborà a la catedral de Barcelona, de la qual va ser nomenat mestre escultor, a les obres portades a terme al claustre, al brollador. Se sap que és d'ell la clau de volta central de l'antiga sala capitular, realitzada l'any 1454 i representant la Pentecosta.
També amb el seu pare treballà en les imatges de la porta dels Apòstols per a la catedral de Girona, obra destruïda durant la guerra civil espanyola l'any 1936.
Joan Claperós entrà al servei de Pere de Portugal i treballà a les obres del Palau Reial Major de Barcelona, realitzant seixanta rajoles de terra cuita per a la capella reial, representant àngels i les armes d'Aragó i Sicília.
La seva mort es produí a Barcelona l'any 1468.

## Bibliografia

* Xavier Barral i Altet, Volum 6 (1997), Art de Catalunya, Escultura antiga i medieval, Barcelona, Edicions L'Isard. ISBN 84-921314-6-2 (en català).
# Joan Cinnamos

Joan Cinnamos o Cinnamos o Joannes Cinnamus o Cinamus （en grec Kínamos, Ἰωάννης Κίνναμος, o Κ?ναμος), també esmentat com Sinnamus (Σίνναμος), fou un dels més destacats historiadors romans d'Orient i el principal de la seva època a Europa.
Va viure al segle xii i era un dels grammatici o notarii de l'emperador Manuel I Comnè (1143-1180). Les funcions dels notaris imperials, manats per un protonotari, eren gairebé les d'un secretari privat que tractava tant els afers privats com els estatals. Tenien una influència considerable en l'administració de l'Imperi. Cinnamos va estar al servei de Manuel I des de molt jove, probablement des de l'any en què l'emperador va pujar al tron, i el va acompanyar a totes les nombroses guerres que van tenir lloc a Àsia i a Europa.

## Biografia

Afavorit per aquestes circumstàncies, es va comprometre a escriure la història del regnat de Manuel, i la del seu predecessor i pare, l'emperador Joan II Comnè (Calo Joannes), i no hi ha una història escrita sobre aquell període que es pugui comparar amb la seva obra. El text està dividit en sis llibres complets i un d'inacabat, amb un llarg títol: Ἐπιτομὴ τῶν κατορθωμάτων τῷ μακαρίτῃ βασιλεῖ καὶ πορφυρογεννήτῳ κυρίῳ Ἰωάννῃ τῷ Κομνηνῷ, καὶ ἀφήγησις τῶν πραχθέντων τῷ ἀοιδίμῳ υἲῷ αὐτοῦ τῷ βασιλεῖ καὶ πορφυρογεννήτῳ κυρίῳ Μανουὴλ τὧ Κομνηνῷ ποιηθεῖσα Ἰωάννῃ βασιλικῷ γραμματικῷ Κιννάμῳ. Acaba bruscament al setge de Konya o Iconi per Manuel el 1176, i la resta fou perdut o eliminat, ja que Cinnamos era viu el 1180 quan Manuel I va morir, i se suposa que devia acabar tota l'obra. La part perduda havia de fer referència al breu regnat d'Aleix II Comnè, que va morir assassinat i d'Andrònic I Comnè.
Amb un gran coneixement de la història, Cinnamos parla dels esdeveniments del seu temps amb una opinió pròpia sobre els assumptes importants, bon coneixement dels temes que tractava, ja que participava a l'administració de l'Imperi i tenia la confiança de l'emperador Manuel. La visió que dona de la situació no es limitava a l'Imperi Romà d'Orient, perquè coneixia igualment el què passava a Itàlia, Alemanya, Hongria i els regnes bàrbars del voltant, sabia les intencions polítiques dels principats llatins d'Orient i dels imperis persa i otomà. Tenia una visió clara de l'origen del poder dels papes, que explica al cinquè llibre, que és una bona mostra de crítica històrica. Però de vegades ataca violentament al poder papal i jutja malèvolament als prínceps llatins. Elogia exageradament a Manuel I Comnè i escriu de forma interessada contra els seus enemics personals. L'estil de l'obra és concís i clar, excepte quan fa digressions poètiques, més espectaculars que belles.

## Referències

* ↑ Cinnamus, Joannes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 756-757
# Jenaz

Jenaz és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Prättigau/Davos.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Jessica Cash

Jessica Cash (Derbyshire, 1939 - Derbyshire, 4 d'agost de 2023) fou una soprano i professora de cant britànica.
Entre els seus estudiants hi havia Dame Emma Kirkby, Evelyn Tubb i Lesley Garrett. Cash es va graduar al "Royal College of Music" de Londres.

## Referències

* ↑ Sweeting, Adam (2007-05-23). "The greatest soprano never to sing a note of Verdi". ISSN 0307-1235. Retrieved 2018-04-29.
* 1 2 Wright, Tom. "Singing teacher who worked with the stars visits her inspiration from North Somerset". North Somerset Times. Retrieved 2018-04-29.
* ↑ "Singing classes". Retrieved 2018-04-29.
* ↑ Dame Emma's authentic success". 2007-06-16. Retrieved 2018-04-29.
# Lliga argentina de bàsquet

La lliga argentina de bàsquet, anomenada oficialment, i en castellà Liga Nacional de Básquetbol, és la màxima competició argentina de basquetbol.

## Historial

| Temporada | Campió | Finalista | Resultat |
| 1985 | Ferro Carril Oeste | Atenas | 2–1 |
| 1986 | Ferro Carril Oeste | Olimpo | 3–1 |
| 1987 | Atenas | Ferro Carril Oeste | 3–1 |
| 1988 | Atenas | River Plate | 3–0 |
| 1989 | Ferro Carril Oeste | Atenas | 3–2 |
| 1990 | Atenas | Cañadense | 3–0 |
| 1990–91 | GEPU | Estudiantes (BB) | 4–2 |
| 1991–92 | Atenas | GEPU | 4–1 |
| 1992–93 | GEPU | Atenas | 4–2 |
| 1993–94 | Peñarol (MDP) | Independiente (GP) | 4–1 |
| 1994–95 | Independiente (GP) | Olimpia (VT) | 4–1 |
| 1995–96 | Olimpia (VT) | Atenas | 4–3 |
| 1996–97 | Boca Juniors | Independiente (GP) | 4–1 |
| 1997–98 | Atenas | Boca Juniors | 4–0 |
| 1998–99 | Atenas | Independiente (GP) | 4–3 |
| 1999–00 | Estudiantes (O) | Atenas | 4–3 |
| 2000–01 | Estudiantes (O) | Libertad | 4–1 |
| 2001–02 | Atenas | Estudiantes (O) | 4–1 |
| 2002–03 | Atenas | Boca Juniors | 4–2 |
| 2003–04 | Boca Juniors | Gimnasia y Esgrima (LP) | 4–2 |
| 2004–05 | Ben Hur | Boca Juniors | 4–1 |
| 2005–06 | Gimnasia y Esgrima (CR) | Libertad | 4–2 |
| 2006–07 | Boca Juniors | Peñarol | 4–2 |
| 2007–08 | Libertad | Quimsa | 4–0 |
| 2008–09 | Atenas | Peñarol | 4–2 |
| 2009–10 | Peñarol (MDP) | Atenas | 4–1 |
| 2010–11 | Peñarol (MDP) | Atenas | 4–1 |
| 2011–12 | Peñarol (MDP) | Obras Sanitarias | 4–2 |
| 2012–13 | Regatas (C) | Lanús | 4–0 |
| 2013–14 | Peñarol (MDP) | Regatas | 4–2 |
| 2014–15 | Quimsa | Gimnasia y Esgrima (CR) | 4–2 |
| 2015–16 | San Lorenzo | La Unión | 4–0 |
| 2016–17 | San Lorenzo | Regatas | 4–1 |
Font: LNB website.

## Referències

* ↑ «Historial de Campeones de la Liga» (en castellà). LNB official website. Arxivat de l'original el 2010-08-30. [Consulta: 27 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Pagina no Oficial de Peñarol de Mar del Plata Arxivat 2007-08-21 a Wayback Machine.
* Foro de Basquet Arxivat 2019-05-11 a Wayback Machine.
* Lliga argentina a vilacom Arxivat 2006-09-03 a Wayback Machine.