OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iakuniol

Iakuniol (en rus: Якуньёль) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 291 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# MMJ

MMJ té els següents significats:
* My Morning Jacket, banda de música rock dels Estats Units
* Moscow Mathematical Journal, revista científica especialitzada en matemàtiques
* Michigan Mathematical Journal, revista científica especialitzada en matemàtiques
* Malawi Medical Journal, revista científica especialitzada en medicina
* Periodista multimèdia (del seu nom en anglès Multi-Media Journalist), periodista que elabora el seu propi material multimèdia
* Cannabis medicinal (del seu nom en anglès Medical MariJuana), preparat de Cannabis sativa per a ús terapèutic
# Castell de Sunyer

El Castell de Sunyer és un edifici de Sunyer (Segrià) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Història

El castell de Sunyer apareix documentat per primera vegada l'any 1218, quan Ramon de Cervera va vendre la senyoria a Arnau de Sanaüja pel preu de 1 800 morabatins. El darrer senyor d'aquest llinatge, Pere de Sanaüja, testà el 1342 i els seus marmessors traspassaren el domini jurisdiccional de Sunyer a Pere Sescomes, nebot del bisbe Arnau Sescomes pel preu de 5 000 sous. El 1358, Pere Sescomes cedí els pobles de Sunyer, Vinfaró, Alcanó i Alfés al seu fill Joan Sescomes àlies de Borriac. Segons el fogatjament de 1365-70, Sunyer tenia 34 focs i n'era senyor Joan de Borriac, ciutadà de Lleida. A la segona meitat del segle xv consta que Sunyer era del capítol de Lleida, el qual mantingué la senyoria fins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle xix.

## Arquitectura

Les ruïnes del castell es troben en un tossal al nord-oest del poble de Sunyer. Actualment, en aquest tossal es troben dos grans dipòsits d'aigua potable per a accedir als quals s'ha construït una pista fins al planell del cim. No obstant això, en la part oriental del planell es conserven les restes d'una construcció rectangular amb una possible torre, també rectangular, al seu costat meridional. Tota l'estructura conservada correspon al mur perimetral que defensava la fortalesa, de la qual no hi ha cap testimoni visible. Segurament serví de pedrera per bastir les cases del poble a partir del segle xix.
L'espoliació també va afectar la part exterior de les parets conservades les quals solament mostren les capes de morter i maçoneria que arriben als 2 m d'alçada al llenç de migjorn però sense superar mai la superfície del cim del tossal. El mur est, amb una longitud de 21 m, és el més llarg i té la peculiaritat d'haver conservat quatre filades de carreus rectangulars a la part inferior del mig, les quals tapaven una esquerda de la roca de gres que serví de fonament a la fortalesa. Just a sota hi ha una de les tres entrades a la galeria subterrània excavada com a refugi durant la Guerra Civil Espanyola.
En una terrassa del pendent occidental hi ha una sitja que conserva la tapa circular amb orifici central i fa més de 2 m de fondària. Rodrigo Pita Mercé, l'any 1955, reconèixer l'existència de les restes que, per la ceràmica localitzada, va atribuir a època islàmica. Sense descartar la fortalesa islàmica bastida en un tossal tan estratègic, cal recordar que el castell va perdurar, com demostren les ceràmiques grises i el tipus d'estructura murada que correspondrien a una obra ja cristiana, no gaire allunyada del 1149, any de la conquesta de la zona.

## Referències

* 1 2 3 González i Pérez, Joan-Ramon; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa; Eritja i Ciuró, Xavier. «Castell de Sunyer». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 236 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.
# Coves de Toirano

Les coves de Toirano (en italià: Grotte di Toirano) és un sistema de coves càrstiques al municipi de Toirano, a la província de Savona, Ligúria, Itàlia.

## Descripció

La zona està situada a prop de la ciutat de Toirano, a pocs quilòmetres de la Riviera de Ponent. La sortida "Borghetto Santo Spirito" de l'autopista A10 és a 5 km de les coves. Una de les coves més importants és Bàsura, descoberta el 1950, i refugi de l'ós de les cavernes (Ursus spelaeus).

## Galeria d'imatges

* Un grup d'estalactites
* Entrada
* Vista
* Vista

## Referències

* ↑ (italià) Infos on toiranogrotte.it Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine. (click a secció Storia e Scienza)

## Enllaços externs

* Web oficial Grotte di Toirano (italià)
* Toirano Caves on showcaves.com (anglès)
# Vanitat (Ticià)

La vanitat és una pintura a l'oli de Ticià, datada en 1515 i ara situada en la Pinacoteca Antiga de Múnic, Alemanya.

## Història

L'obra va ser propietat de l'emperador Rodolfo II a Praga, abans de convertir-se en possessió dels electors de Baviera. Forma part del museu de Múnic des de 1884. El primer esment es remunta a 1748, com a obra atribuïda a Francesco Salviati primer i posteriorment a Palma el Vell, Giorgione, Il Pordenone i finalment a Tiziano.
L'anàlisi radiològica demostra la presència de retocs per part del seu taller (en particular en el mirall) sobre l'original de Ticià. Tal vegada va poder ser Lambert Sustris, un alumne de Tiziano l'autor d'aquestes modificacions.

## Descripció

La pintura retrata a una dona bella idealitzada, un model creat a l'escola veneciana del mestre de Tiziano, Giorgione, amb el seu Laura. Té un mirall ovalat amb un marc, que reflecteix algunes joies i una serventa que busca alguna cosa.
La dona va ser retratada per Ticià en moltes altres obres de l'època, inclosa la Dona en el Mirall, Salomé i Flora.

## Referències

* ↑ «artehistoria.jcyl». Arxivat de l'original el 2012-04-08. [Consulta: 17 juliol 2015].
Viccionari
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 - cros per equips masculí

El cros per equips masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics de París de 1924. La prova es va disputar el 12 de juliol de 1924 i hi van prendre part sis nacions diferents que tenien un mínim de tres participants en la prova individual. Era la tercera i darrera vegada que aquesta prova formava part del programa olímpic.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| FinlàndiaPaavo Nurmi Ville Ritola Heikki Liimatainen | Estats UnitsEarl Johnson Arthur Studenroth August Fager | FrançaHenri Lauvaux Gaston Heuet Maurice Norland |

## Resultats

Els tres primers classificats de cada nació de la prova individual servien per determinar la classificació per equips.
Les extremes temperatures, properes als 40 °C, van fer que sols tres nacions finalitzessin la cursa amb el mínim de tres participants.
| Posició | Equip | Puntuació | Total |
| Final ||||
| 1 | Finlàndia | Finlàndia | 11 |
| 1 | Paavo Nurmi | 1 | 11 |
| 1 | Ville Ritola | 2 | 11 |
| 1 | Heikki Liimatainen | 8 | 11 |
| | Väinö Sipilä | DNF |
| | Eino Rastas | DNF |
| | Eero Berg | DNF |
| 2 | Estats Units | Estats Units | 14 |
| 2 | Earl Johnson | 3 | 14 |
| 2 | Arthur Studenroth | 5 | 14 |
| 2 | August Fager | 6 | 14 |
| | James Henigan | (11) |
| | John Gray | DNF |
| | Verne Booth | DNF |
| 3 | França | França | 20 |
| 3 | Henri Lauvaux | 4 | 20 |
| 3 | Gaston Heuet | 7 | 20 |
| 3 | Maurice Norland | 9 | 20 |
| | Robert Marchal | DNF |
| | André Lausseigh | DNF |
| | Lucien Dolquès | DNF |
| — | Espanya | Espanya | DNF |
| — | Fabián Velasco | (13) | DNF |
| — | Miguel Peña | (14) | DNF |
| — | José Andía | DNF | DNF |
| | Jesús Diéguez | DNF |
| | Amador Palma | DNF |
| | Miquel Palau | DNF |
| — | Regne Unit | Regne Unit | DNF |
| — | Ernie Harper | (4) | DNF |
| — | Arthur Sewell | DNF | DNF |
| — | John Benham | DNF | DNF |
| | Eddie Webster | DNF |
| | Joseph Williams | DNF |
| — | Suècia | Suècia | DNF |
| — | Edvin Wide | DNF | DNF |
| — | Sven Thuresson | DNF | DNF |
| — | Sidon Ebeling | DNF | DNF |
| | Gösta Bergström | DNF |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1924 Paris Summer Games: Men's Cross-Country, Team». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 22 agost 2018].

## Bibliografia

* Olympic Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 17 març 2008].
# NS

«NS» té aquests significats:
* Nederlandse Spoorwegen, companyia ferroviària neerlandesa
* en textos alemanys, abreviació de Nacionalsocialisme
# Iakímivka

«Iakímivka» té aquests significats:
* Iakímivka (Zaporíjia), poble de l'óblast de Zaporíjia a Ucraïna
* Iakímivka (Crimea), poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
# Manuel Salvador Serra

Manuel Salvador i Serra, més conegut com a Manolo (Faura, 27 de novembre de 1963) és un futbolista valencià, ja retirat, que jugava de migcampista.

## Trajectòria esportiva

Manolo va iniciar la seua carrera al club del seu poble natal, el Faura. El 1986 fitxa pel Sagunt, on romandria dos anys abans de pegar el salt al Vila-real CF. El seu bon joc amb l'equip groguet va cridar l'atenció de l'Albacete Balompié, que el va fitxar el 1989.
Amb els manxecs va pujar a la màxima categoria a l'estiu de 1991. En el seu primer any a primera divisió, Manolo no va comptar amb massa oportunitats i va jugar 15 partits, una situació que es repetiria a l'any següent, amb 19 partits disputats, bona part com a suplent.
En cerca d'oportunitats, recala a l'Atlético Marbella, de Segona Divisió. Hi va romandre dos anys, destacant el primer, titular a l'equip andalús. En el segon, també comença de titular i les seues bones maneres fan que l'Albacete el repesque al mercat d'hivern de 1994. Va acabar eixa 94/95 com a titular a l'equip manxec.
La 95/96, tot i el descens de l'Albacete, seria la millor temporada de Manolo a Primera. Va jugar 37 partits i va ser una peça clau eixa campanya. Va acompanyar als castellans un any per la categoria d'argent, amb la plaça assegurada.
A l'estiun de 1997 torna al País Valencià, a les files del Llevant UE. Només va disputar vuit partits i l'equip granota va descendir a Segona B. Al final d'eixa temporada, Manolo hi penjava les botes.
Després de la seua retirada, ha seguit vinculat al món del futbol com a secretari tècnic del Llevant UE.
# Les Esqueroses

Les Esqueroses és un paratge del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat al nord del Pla del Sant, al nord-est dels Salarots, a migdia del Bosc Mitger i a ponent de la muntanya del Trompo. És a l'esquerra del torrent de Colljovà.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Crenicichla haroldoi

Crenicichla haroldoi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paranà (Brasil).

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Veni Vidi Vicious

Veni vidi vicious és un àlbum de la banda de garage rock The Hives. Va ser llançat el 12 de setembre del 2000. La versió japonesa inclou molt contingut extra.
El nom de l'àlbum és un joc de paraules, referent a la frase que va utilitzar l'emperador romà Juli Cèsar quan va conquistar l'Àsia Menor: "Veni, vidi, vici" (en català "vaig anar, vaig veure, vaig vèncer").

## Llista de Cançons

* The Hives Declare Guerre Nucleaire
* Die, All Right!
* A Get Together to Tear It Apart
* Main Offender
* Outsmarted
* Hate to Say I Told You So
* The Hives Introduce the Metric System in Time
* Find Another Girl
* Statecontrol
* Inspection Wise 1999
* Knock Knock
* Supply and Demand
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 - llançament de pes masculí

El llançament de pes masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics de París de 1924. La prova es va disputar el 8 de juliol de 1924 i hi van prendre part 28 atletes de 15 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Bud Houser (USA) | Glenn Hartranft (USA) | Ralph Hills (USA) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1924.
| Rècord del Món | 15.54 | Ralph Rose | San Francisco (USA) | 21 d'agost de 1909 |
| Rècord del Món | 16.56(*) | Ralph Rose | Healdsburg (USA) | 26 de juny de 1909 |
| Rècord Olímpic | 14.81 | Patrick McDonald | Estocolm (SWE) | 10 de juliol de 1912 |
(*) No oficial, establert en una exhibició

## Resultats
### Qualificació

Els 28 atletes són dividits en tres grups i disposen de tres llançaments. Els sis millors, dels tres grups, passaven a la final.
Grup 1
| Posició | Atleta | Distància | Posició general | Qual. |
| 1 | Bud Houser (USA) | 14.995 | 1 | Q |
| 2 | Ralph Hills (USA) | 14.505 | 2 | Q |
| 3 | Ville Pörhölä (FIN) | 14.10 | 7 | |
| 4 | Bertil Jansson (SWE) | 13.76 | 8 | |
| 5 | Harald Tammer (EST) | 13.28 | 12 | |
| 6 | Ketil Askildt (NOR) | 13.09 | 15 | |
| 7 | Daniel Pierre (FRA) | 13.07 | 16 | |
| 8 | John O'Grady (IRL) | 12.75 | 17 | |
| 9 | Arvīds Ķibilds (LAT) | 12.53 | 19 | |
| 10 | Jesús Aguirre (MEX) | 9.47 | 27 | |
Grup 2
| Posició | Atleta | Distància | Posició general | Qual. |
| 1 | Hannes Torpo (FIN) | 14.45 | 3 | Q |
| 2 | Glenn Hartranft (USA) | 14.405 | 4 | Q |
| 3 | Elmer Niklander (FIN) | 14.265 | 6 | Q |
| 4 | Raoul Paoli (FRA) | 13.535 | 9 | |
| 5 | Sixten Sundström (SWE) | 13.53 | 10 | |
| 6 | Veljko Narančić (YUG) | 13.215 | 13 | |
| 7 | Charles Beckwith (GBR) | 12.48 | 20 | |
| 8 | Otto Garnus (SUI) | 12.12 | 23 | |
| 9 | José Galimberti (BRA) | 11.30 | 25 | |
| 10 | Dimitrios Karabatis (GRE) | 10.955 | 26 | |
Grup 3
| Posició | Atleta | Distància | Posició general | Qual. |
| 1 | Norman Anderson (USA) | 14.29 | 5 | Q |
| 2 | Akseli Takala (FIN) | 13.315 | 11 | |
| 3 | Christos Vrettos (GRE) | 13.125 | 14 | |
| 4 | Pál Bedő (HUN) | 12.66 | 18 | |
| 5 | Werner Nüesch (SUI) | 12.45 | 21 | |
| 6 | Maxime Bousselaire (FRA) | 12.265 | 22 | |
| 7 | Rex Woods (GBR) | 11.77 | 24 | |
| — | Octávio Zani (BRA) | SM | — | |

### Final

La final es va disputar el mateix dia. Sols dos atletes milloren el llançament de la classificació.
| Posició | Atlets | Dist. Qual. | Dist. Final | Distància |
| 1 | Bud Houser (USA) | 14.995 | | 14.995 |
| 2 | Glenn Hartranft (USA) | 14.405 | 14.895 | 14.895 |
| 3 | Ralph Hills (USA) | 14.505 | 14.64 | 14.64 |
| 4 | Hannes Torpo (FIN) | 14.45 | | 14.45 |
| 5 | Norman Anderson (USA) | 14.29 | | 14.29 |
| 6 | Elmer Niklander (FIN) | 14.265 | | 14.265 |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1924 Paris Summer Games: Men's Shot Put». Sports Reference. [Consulta: 30 juny 2018].

## Bibliografia

* Olympic Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 17 març 2008].
# Musikverein

La Musikverein a Viena, Àustria, és una sala de concerts que fou oberta al públic el 6 de gener de 1870, i és famosa per la seva acústica, la qual la situa entre les tres millors sales del món pel que fa a la sonoritat, i és la seu de l'Orquestra Filharmònica de Viena.
La sala de concerts fou construïda per la Gesellschaft der Musikfreunde (Societat Amics de la Música). El lloc on es troba, l'entorn de la Ringstrasse, fou donat per l'Emperador Francesc Josep I. L'edifici, en poc temps, es va anomenar Musikverein (club de música).
La Goldener Saal (Sala d'or) té 48 metres de longitud, 19 d'amplada i 18 d'alçada. Té 1744 seients. Cada 1 de gener, s'hi celebra el Concert d'Any Nou de la Filharmònica de Viena.
Tenia, des de l'origen, una segona sala anomenada Sala Brahms
Les obres de rehabilitació reforma de l'edifici dutes a terme al voltant de l'any 2000 va permetre la incorporació de cinc noves sales de concertsː la sala dedicada a Gottfried von Einem, la sala "del metall", la sala "del vidre", la sala "de la fusta" i la sala "de la pedra"

## Enllaços externs

* Musikverein. Web oficial
* L'edifici de la Musikverein a la Wiki sobre història de Viena Arxivat 2016-09-22 a Wayback Machine.
* La Societat Amics de la Música a la Wiki sobre història de Viena Arxivat 2016-09-22 a Wayback Machine.
# Iakímivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Iakímivka».
Iakímivka (en (ucraïnès): Якимівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.312 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Manuel Salvat i Xivixell

Manuel Salvat i Xivixell (Barcelona, 13 de gener de 1842 - 16 de febrer de 1901) va ser un editor i tipògraf català. Va ser el fundador de l'Editorial Salvat.

## Biografia

Fill de Jordi Salvat Solé, sastre de professió, i Antònia Xivixell Bagá, naturals de Barcelona. Va entrar d'aprenent en la impremta Magriñá y Subirana i una vegada après l'ofici va regentar la impremta de Jaume Jepús, d'on va passar a la dels germans Espasa.
Es va casar el 22 de març de 1872 amb Magdalena Espasa i Anguera, germana de Josep i Pau, amb els quals va crear la societat editorial Espasa y Cía. en 1881. En 1897 es va separar dels seus socis i cunyats i va fundar el seu propi establiment editorial, associant-se amb el seu fill Pau Salvat i Espasa, anomenat Salvat e Hijo, que va ser l'empresa antecessora de Salvat Editores S.A.
En 1898 cofundà l'Institut Català de les Arts del Llibre.
En morir en 1901, el seu fill Pau Salvat i Espasa va assumir la direcció de l'editorial.

## Referències

* ↑ «Naixements.1842.Registre núm.177.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 13-01-1842. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ Editorial Salvat, Informació corporativa Arxivat 2012-09-22 a Wayback Machine.
* 1 2 Autobiografia de Manuel Salvat Xivixell comentada per Philippe Castellano,
* ↑ «Matrimonis.1872.Registre núm.531». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 22-03-1872. [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ Diccionario Salvat: Enciclopédico Popular Ilustrado. Barcelona, 1910
* ↑ «Manuel Salvat i Xivixell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Castellano, Philippe (2000). La Enciclopedia Espasa. Editorial Espasa, Madrid.
* Cátedra, Pedro y colaboradores (2004). La memoria de los libros: Estudios sobre la historia del escrito y de la lectura en Europa y América. Instituto de Historia del Libro y de la Lectura, Madrid: 679-700.
* Enciclopedia Espasa (1927). Espasa Calpe, Madrid, Tomo 53 p. 457
* Gran Enciclopedia Catalana (1988). Edicions 62, Barcelona. Vol. 20 p.202
* Jardí, Enric (1977). 1.000 Familias Catalanas. Editorial Dopesa, Barcelona.

## Vegeu també

* Editorial Salvat
# Champaign

* Per a altres significats, vegeu «Comtat de Champaign».
Champaign és una ciutat del Comtat de Champaign a l'estat d'Illinois. Segons el cens del tenia 75.254 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Champaign tenia 67.518 habitants, 27.071 habitatges, i 12.452 famílies. La densitat de població era de 1.534,4 habitants/km².
Dels 27.071 habitatges en un 22% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,4% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 54% no eren unitats familiars. En el 36,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,8% tenia menys de 18 anys, un 31,7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 15,4% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.795 $ i la renda mediana per família de 52.628 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.574 $ mentre que les dones 27.186 $. La renda per capita de la població era de 18.664 $. Aproximadament el 8,1% de les famílies i el 22,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Personatges il·lustres

* James Tobin (1918-2002) economista, Premi Nobel d'Economia de 1981. Conegut per la formulació de la Taxa Tobin.
* Saul Perlmutter (1959) astrofísic, Premi Nobel de Física de l'any 2011.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Champaign». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Champaign». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Champaign - Lloc web oficial