OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Ferrocarril (1892)

El Ferrocarril. Períodico independiente, de noticias e intereses morales y materiales va ser un diari bisetmanal. Editat a finals del segle xix en la impremta d'Adolf Alegret un dels seus propietaris. La seu de la redacció es trobava al C. Méndez Núñez, 5 de Tarragona. Com s'indica a la capçalera era un diari de notícies i de temes d'interès local. Va veure la llum durant un any.

## Història

El primer número va aparèixer el 10 d'abril de 1892.
Sortia els dijous i diumenges de cada setmana amb l'objectiu de fer evidents els avantatges i beneficis de la construcció d'una línia fèrria que comuniqués Tarragona, Valls i Balaguer.
Els fundadors Joan Caballé Goyeneche, Adolf Alegret i Joan Ruiz Porta, aquest últim figurava com a director. Comptava amb la col·laboració de persones vinculades al món cultural de la ciutat com Antoni Magriñà, Alfred Opisso, Antònia Opisso, Emili Morera i del mateix director entre d'altres. Es feia ressò de temes d'història local com el setge de Tarragona de 1811, la nova Audiència a la plaça del Pallol, el penal del Miracle, els carrers i personatges de la ciutat, el problema de l'aigua.
Es va deixar de publicar al mes de març de 1893 i al mes següent fou substituït per El Tarraconense. Diario independiente, de noticias e intereses morales y materiales.
A la Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona (BHMT) es conserva tota la col·lecció.

## Aspectes tècnics

Diari de gran format: 47x35 cm de 4 pàgines. Costava 1 pesseta.

## Referències

* ↑ Arco, Luis del: El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908, p.71
* ↑ Virgili Bertran, M. Elena: El Ferrocarril (10 d'abril 1892 - 2 d'abril 1893). A Fet a Tarragona, núm.43 (setembre-octubre 2020)
* ↑ Arco, Luis del: El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908, p.71.

## Bibliografia

* Arco, Luis del: El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908, p.71.
* El Ferrocarril. Períodico independiente, de noticias e intereses morales y materiales.
* Virgili Bertran, M. Elena: El Ferrocarril (10 d'abril 1892 - 2 d'abril 1893). A Fet a Tarragona, núm.43 (setembre-octubre 2020).
* Virgili Bertran, M. Elena: Notes per a un estudi de la premsa tarragonina del segle xix. A: El temps sota control: Homenatge a F. Xavier Ricomà, pp. 577-586.

## Enllaços externs

* Diari digitalitzat a Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona
* El periodismo en Tarragona. Ensayo histórico-bibliográfico. Tarragona: Establecimiento Tipográfico de F. Arís é Hijo, 1908.
# Boule d'Or (equip ciclista)

L'equip Boule d'Or va ser un equip ciclista belga que competí professionalment entre el 1979 i el 1983.
No s'ha de confondre amb l'equip Mini Flat-Boule d'Or-Colnago, ni amb l'Europ Decor-Boule d'Or.

## Principals resultats

* Volta a Llombardia: Alfons de Wolf (1980)
* Campionat de Flandes: Patrick Versluys (1981), Gery Verlinden (1982)
* Gran Premi de Fourmies: Rudy Matthijs (1982)
* Volta a Andalusia: Marc Sergeant (1982)
* Volta a Limburg: Werner Devos (1982), Rudy Matthijs (1983)

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 2 participacions (1979, 1983)
** 9 victòries d'etapa:
*** 9 al 1979: Alfons de Wolf (5), Roger De Cnijf, Frans Van Vlierberghe, Adri van Houwelingen, Cees Bal
** 1 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Fons De Wolf (1979)
* Tour de França
** 3 participacions (1981, 1982, 1983)
** 7 victòries d'etapa:
*** 4 al 1981: Freddy Maertens (4)
*** 2 al 1982: Daniel Willems (2)
*** 1 al 1983: Rudy Matthijs
** 0 victòries final:
** 2 classificacions secundàries:
*** Classificació per punts: Freddy Maertens (1981)
*** Classificació dels esprints intermedis: Freddy Maertens (1981)
* Giro d'Itàlia
** 1 participació (1980)
** 0 victòries d'etapa:

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com Arxivat 2017-08-12 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Licos de Bitínia

Licos de Bitínia (en llatí Lycus, en grec antic Λύκος) era un riu de Bitínia que naixia a l'est del país i corria cap a l'oest per desaiguar a la mar Negra al sud d'Heraclea Pòntica, a uns 20 estadis de la ciutat, en un lloc anomenat Campus Lycaeus. En parlen Escílax de Carianda, Flavi Arrià, Xenofont, Ovidi i Plini el Vell, que erròniament diu que la ciutat d'Heraclea estava situada a la riba d'aquest riu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «1. Lycus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 maig 2021].
# Díode supressor de voltatge transitori

Un díode supressor de voltatges transitoris (TVS) és un dispositiu electrònic usat per a protegir els circuits de les puntes de voltatge o sobretensions conduïdes o bé induïdes en els cables connectats. El dispositiu pot representar-se com un sol díode Zener (unidireccional) o dos díodes en sèrie (bidireccional: un d'ells a l'inrevés) i connectats en paral·lel amb el circuit a protegir. Encara que aquesta descripció esquemàtica és prou acurada, físicament aquests dispositius es venen com un sol component encara que es tracti del model bidireccional. Funciona dissipant l'excés de corrent en forma de calor quan el voltatge conduït o induït supera el potencial de ruptura Zener.
Altres mètodes per eliminar els transitoris són els varistors i les descàrregues de gas.

## Referències

* ↑ Electronics, Future. «TVS diodes, what is a transient voltage suppressor diode circuit - Future Electronics» (en anglès). www.futureelectronics.com. [Consulta: 11 abril 2017].
* ↑ «Applications - Transient Voltage Suppression Diodes | Microsemi» (en anglès). www.microsemi.com. [Consulta: 11 abril 2017].

## Vegeu també

* Concepte de sobretensió
* Resistència de baix valor
* Fusible rearmable PTC
* TVS
# Baldriga d'ulleres

La baldriga d'ulleres (Procellaria conspicillata) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que habita l'Atlàntic meridional i cria a l'illa Inaccessible, de Tristan da Cunha.
# Westfir

Westfir és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 276 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westfir tenia 276 habitants, 100 habitatges, i 74 famílies. La densitat de població era de 304,5 habitants per km².
Dels 100 habitatges en un 37% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 21% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.031$ i la renda mediana per família de 31.875$. Els homes tenien una renda mediana de 27.500$ mentre que les dones 24.375$. La renda per capita de la població era de 11.324$. Aproximadament el 8,9% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westfir». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westfir». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vogel (cràter)

Vogel és un petit cràter d'impacte lunar localitzat al sud-est d'Albategnius. És el membre més petit d'un trio de cràters que augmenten de grandària de nord a sud, format per Vogel, Argelander i Airy. A l'oest es troba el romanent del cràter Parrot. També al nord-est es troba Burnham, més petit.
Tant l'extrem nord com l'extrem sud de la vora de Vogel són interromputs per cràters més petits. Vogel B al nord és cobert al seu torn en la seva vora nord per un cràter encara més petit, formant així un grup de cràters interconnectats, amb Vogel sent el més gran d'ells. El brocal de Vogel s'ha conservat relativament intacte i no es desgastat significativament.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Vogel.
| Vogel | Coordenades | Diàmetre |
| A | 14° 06′ S, 5° 36′ E﻿ / ﻿14.1°S,5.6°E﻿ / -14.1; 5.6﻿ (Vogel A) | 9 km |
| B | 14° 24′ S, 5° 42′ E﻿ / ﻿14.4°S,5.7°E﻿ / -14.4; 5.7﻿ (Vogel B) | 22 km |
| C | 14° 06′ S, 5° 18′ E﻿ / ﻿14.1°S,5.3°E﻿ / -14.1; 5.3﻿ (Vogel C) | 10 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Vogel (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2018].
# El Corredor Polonès

* Per a altres significats, vegeu «Corredor polonès».
El Corredor Polonès és un grup de rock alternatiu d'Ontinyent, al País Valencià. El grup combina grunge, stoner, punk, metal i pinzellades de pop en uns temes on tenen un paper molt important la guitarra distorsionada i les intensitats amb les que juguen. El grup va nàixer cap a 1999, però no es va formar com a banda fins a l'any 2000. Va passar per diferents formacions, la formació original però, que va gravar el primer EP (2002) i el disc compartit Catalunya Punks (2005), foren: Marc Pérez i Fuset, Àlex Gramage, Pablo Gisbert Donat i Rafa Quiñonero Figuerola, tots quatre d'Ontinyent.
El 2010 realitzen el primer llarga durada amb L'embaràs d'Agnieszka, obtenint el premi a millor disc de rock als premis Ovidi Montllor i rebent fabuloses crítiques dels mitjans especialitzats i crítics nacionals.
El 2012 la formació torna a canviar i s'inclouen al grup en Naxo Arellano (guitarra) i l'Ivan Aliaga (bateria). Amb la nova formació enregistren El Camell Postrat, acústic dels seus temes i una versió de Desaparecer de Los Planetas. A finals del 2012 es tornen a tancar a l'estudi per gravar el que és el segon llarga durada de la banda, Fenòmens Tangibles, disc participatiu on els mecenes i seguidors van ficar el títol a les cançons amb una campanya molt original feta a Youtube.
A finals del 2013 va sortir a la llum Fenòmens Tangibles amb la notícia que n'Alex Gramage deixava la formació, quedant així en Marc, l'Ivan i en Naxo al grup.
En actiu sobretot durant la dècada dels 2000 i primers 2010, va ser un èxit de crítica.
El 9 de gener de 2015 van donar el seu concert de comiat a la Sala Gomis d'Ontinyent.

## Discografia

* Fenòmens Tangibles, Tourbolet, 2013
* #elcamellpostrat, acústic en directe 2012
* L'Embaràs d'Agnieszka, Maldito Records, 2010
* Catalunya Punks (compartit), Bullanga records, 2005
* El Corredor Polonès EP 2002

## Referències

* ↑ El rock de la dècada passada article de Javi Ivànyez a TresDeu. 27 de gener de 2015
* ↑ «El Corredor Polonès: sempre utopiant».
* ↑ «L'embaràs d'Agnieszka (àudios en Bandcamp)».
* ↑ «El Corredor Polonès». Vilaweb, 02-01-2007. [Consulta: 6 gener 2013].

## Bibliografia

* Llibre dels músics i cantants en valencià, L'Avanç Informació, SL, València, 2005.

## Enllaços externs

* Web oficial del grup
# Boulemane

Boulemane (en àrab بولمان, Būlmān; en amazic ⴱⵓⵍⵎⴰⵏ) és un municipi de la província de Boulemane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.104 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Agsartan I de Kakhètia

Agsartan I de Kakhètia (en georgià: აღსართან I) fou un rei de la dinastia bagràtida de Kakhètia del 1058 al 1084.
Agsartan I era el fill i successor de Gagik de Kakhètia. Durant tot el seu regnat, s'empra a provar de mantenir la seva independència del regne de Geòrgia no dubtant pas a sotmetre's ocasionalment a l'imperi dels seljúcides.
Des de 1060/1064, participa en la rebel·lió dels grans feudals contra Bagrat IV de Geòrgia. Aquesta rei va intentar a continuació d'imposar la seva hegemonia i va ocupar una part de la Kakhètia. Per recuperar el seu seu patrimoni, Agsartan I va acceptar el 1068 de pagar tribut i reconèixer-se vassall del sultà Alp Arslan i de prendre part a les campanyes d'aquest últim contra Geòrgia.
El 1073, va participar en la conspiració de la noblesa contra el nou rei Jordi II de Geòrgia. L'any següent, es va reconciliar amb el rei i li va donar suport en el moment de l'expedició del sultà Màlik-Xah I, fill i successor d'Alp Arslan.
Aquest últim no va desaprofitar la primera ocasió que va tenir per avivar la gelosia entre els prínceps cristians de Geòrgia. Fou així com el 1080, va fingir reconèixer els drets del rei de Geòrgia sobre Kakhètia. Agsartan I es va presentar immediatament a la cort de Màlik-Xah I i va renunciar al cristianisme per abraçar la fe musulmana. Llavors fou confirmat com rei de Kakhètia i d'Herètia i va rebre del seu sobirà turc una ajuda militar per combatre a Jordi II de Geòrgia.
Agsartan I va morir el 1084 i va deixar com successor al seu fill Ciríac IV de Kakhètia

## Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 129 i 569.
* René Grousset, L'Empire du Levant : Histoire de la Question d'Orient, Paris, Payot, coll. « Bibliothèque historique », 1949 (réimpr. 1979), 648 p. (ISBN 2-228-12530-X), p. 417-418 .
# El Puig (Sant Julià de Vilatorta)

El Puig és un mas format per un conjunt d'edificis als afores de Sant Julià de Vilatorta (Osona) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Masia

Es tracta d'un edifici civil. La masia de planta en forma de L i envoltada per un mur que tanca la lliça. És coberta a dues vessants, la nord més curta que la sud, amb el carener perpendicular a la façana, situada a ponent. Es troba assentada sobre la roca viva, a ponent del Castell dels moros. A tramuntana hi ha un gran desnivell, indret on s'erigeixen uns murs molt alts. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana presenta un portal d'arc rebaixat, dues finestres al primer pis i un portal i una finestra a les golfes. A la part esquerra s'hi adossa un cos, que forma la L, que a nivell del primer pis presenta uns arcs rebaixats assentats sobre pilars damunt basaments i coronats per àbacs, tots de pedra. També s'obre un terradet. A migdia hi ha un portal que tanca el barri i unes espieres. A llevant hi ha unes obertures protegides per llangardaixos. A tramuntana es forma un terrat amb escultures de pedra. A l'extrem nord-est hi ha unes escaletes que menen al primer pis. La masia es troba registrada en el Nomenclàtor de la Província de Barcelona de l'any 1892, on consta com a «CASERIO». Això no obstant les dates que presenta l'edifici són un xic més reculades, com ho demostra un carreu de la llinda del portal del barri (16--), no descartem la possibilitat que sigui traslladat d'un altre indret. El cos de porxos ja és posterior i duu la inscripció següent: P. F. C. 1879.

## Cabana

La cabana del Puig és també un edifici civil, de planta quadrada (7m × 7m), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia, davant d'una gran era de pedra viva i de lloses. Consta de PB i altell.
La façana presenta un portal d'arc rebaixat, amb una obertura al damunt amb la mateixa arcada. A llevant i a ponent s'hi obren petites espieres a nivell del ler.p.
L'escaire esquerre de la façana mostra un carreu datat. El ràfec en aquest sector té el voladís més ampli que a la resta de l'edificació.
A la part dreta de la planta s'hi adossa un cobert de totxo i uralita. L'estat de conservació és bo.
La història de la cabana va unida a la del mas en el qual s'hi observen diverses etapes constructives. Un carreu d'angle del cobert duu la data de 1780, per la situació d'aquest element, hem de pensar que es tracta d'un carreu tornat a aprofitar d'un altre indret.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «El Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Remigi Dargallo i Hernández

Remigi Dargallo i Hernández (Madrid, 3 de novembre de 1889 - Barcelona, 1972) va ser un metge, tisiòleg i dibuixant barceloní que signà amb el pseudònim Remigius.

## Biografia

Nascut a Madrid el 1889, de família d'ascendència aragonesa, la família es traslladà a Barcelona l'any 1896, on estudià el Batxillerat i la carrera de Medicina.
Mentre estudiava la carrera comença a publicar a la revista Papitu, i si bé en els primers dibuixos signa amb el seu cognom, aviat empra el pseudònim Remigius. En aquesta revista hi publicà els seus particulars dibuixos de traç fi i elegant. Segons l'especialista Jaume Capdevila, els seus dibuixos eren "simbolistes, de traç lleugeríssim, deliciós i embotornat.". També publicà a la revista Foyer (1910), Picarol (1912) i a El Gall (1912), així com a La Rialla (1913) i Revista Nova (1914).
Abandonà el dibuix per centrar-se en els seus estudis de medicina.
Participà en exposicions l'any 1911 i 1912, així com en el Segon Saló d'Humoristes de l'any 1934. I un cop mort, se li dedicaren diverses exposicions, a la Sala Rovira (1976), al museé de la Poste de Paris (1992) i a Sassari, Cerdenya (1995).
Tisiòleg prestigiós, especialitzat també en la ràbia, publicà diverses obres i fou director del Laboratori Municipal de Barcelona (1952-59) i membre de l'Acadèmia de Medicina de Barcelona i numerari (1963) de la Societat Catalana de Biologia.
Tanmateix va dirigir la Revista Española de Medicina y Cirugía de l'editorial Marín (1919-1923) i publicà importants treballs de citología, histoqiímica, bacteriologia clínica, tisologia i ràbia.

## Referències

* 1 2 3 «.xml Remigi Dargallo i Hernández». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Reventos, Manuel Dargallo i «Remigio Dargallo Hernández, el hombre». Gimbernat: Revista d'Història de la Medicina i de les Ciències de la Salut, 26, 1996, pàg. 5. ISSN: 2385-4200.
* 1 2 Capdevila, Jaume. Papitu (1908-1939) Sàtira, erotisme i provocació. Papiol: Efadós, 2015.
* ↑ Sauleda, Sebastià Sánchez; Catalán, Clara Beltrán «Foyer: una desconocida revista de espectáculos en torno a 1910» (en anglès). .
# With a Song in My Heart

With a Song in My Heart és una pel·lícula dels Estats Units de Walter Lang estrenada el 1952.

## Argument

Jane Froman (Susan Hayward), una aspirant a cantant, desembarca en una feina a la ràdio amb l'ajuda del pianista Don Ross (David Wayne), amb qui més tard es casa. La popularitat de Jane augmenta, i marxa de gira europea... però el seu avió s'estimba a Lisboa, i queda parcialment esguerrada. Incapaç de caminar sense crosses, Jane no obstant això, passa a entretenir les tropes aliades en la Segona Guerra Mundial.

## Repartiment

* Susan Hayward: Jane Froman
* Rory Calhoun: John Burn
* David Wayne: Don Ross
* Thelma Ritter: Clancy
* Robert Wagner: GI
* Helen Westcott: Jennifer March
* Una Merkel: Germana Marie
* Richard Allan: Un ballarí
* Max Showalter: Harry Guild
* Leif Erickson (no surt als crèdits): General

## Premis i nominacions
### Premis

* 1953: Oscar a la millor banda sonora per Alfred Newman
* 1953: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1953: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Susan Hayward

### Nominacions

* 1953: Oscar a la millor actriu per Susan Hayward
* 1953: Oscar a la millor actriu secundària per Thelma Ritter
* 1953: Oscar al millor vestuari per Charles Le Maire
* 1953: Oscar a la millor edició de so per Thomas T. Moulton (20th Century-Fox Sound Department)

## Referències

* ↑ «With a Song in My Heart». The New York Times.
# Voghera

Voghera és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Pavia. L'any 2004 tenia 38.426 habitants.

## Fills il·lustres

* Amalia Ferraris (1828-1904) ballarina.
* Marietta Gazzaniga (1820-1884) soprano.
# Ahmed Elmohamady

Ahmed Elmohamady (àrab: أحمد المحمدي, Aḥmad al-Muḥammadī) (Al-Mahalla al-Kubra, 9 de setembre de 1987) és un exfutbolista egipci de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2018.
Pel que fa a clubs, destacà al Sunderland AFC, el Hull City AFC i l'Aston Villa FC.

## Referències

* ↑ «Ahmed El Mohamady». Soccerway. Perform Group. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Ahmed Elmohamady Soccer Stats - Season & Career Statistics».
* ↑ «2018 FIFA World Cup Russia: List of players: Egypt» (PDF) p. 9. FIFA, 17-06-2018. Arxivat de l'original el 19 de juny 2018. [Consulta: 9 agost 2019].
* ↑ Maher, Hatem. "Elmohamady to undergo Blackburn medical". Filgoal, 24 novembre 2008. Consultat 13 juliol 2010.
* ↑ «Egypt's El mohamady on Blackburn radar». filgoal.com. [Consulta: 21 octubre 2008].
* ↑ «Bruce signs Egyptian ace». skysports.com [Consulta: 31 gener 2010].
* ↑ Ahmed Elmohamady a National-Football-Teams.com (anglès)

## Enllaços externs

* Ahmed Elmohamady Fitxa i estadístiques a la FIFA
* Ahmed Elmohamady – Fitxa i estadístiques a la UEFA
* Dades estadístiques sobre Ahmed Elmohamady a soccerbase.com