OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferro natiu

El ferro natiu és un mineral de la classe dels elements natius, que pertany i dona nom al grup del ferro.

## Característiques

El ferro natiu és l'ocurrència natural del ferro, amb fórmula química Fe. Cristal·litza en el sistema isomètric, formant petites butllofes, tot i que també se'n troben masses que poden arribar a les 25 tones. Rarament forma cristalls. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el ferro pertany a «01.AE: Metalls i aliatges de metalls, família ferro-crom» juntament amb els següents minerals: vanadi, molibdè, crom, kamacita, tungstè, taenita, tetrataenita, antitaenita, cromferur, fercromur, wairauïta, awaruïta, jedwabita i manganès.

## Formació i jaciments

És rar en roques ígnies, especialment en basalts. Es troba en sediments carbonosos, en fumaroles volcàniques i en fusta petrificada, barrejada amb limonita i matèria orgànica. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pirita, magnetita, troilita, wüstita o cohenita. Forma la major part del nucli de la Terra. Va ser trobat per primera vegada en estat natural a l'illa de Qeqertarsuaq, a Qaasuitsup (Groenlàndia), tot i que el llistat de localitats on es pot trobar arribar gairebé al miler d'indrets.
A Catalunya ha estat descrit en dues localitats i en tots dos casos és d'origen meteorític. Al meteorit Canyelles de Vilanova i la Geltrú (Garraf) i el meteorit de Nulles (Alt Camp). En la primera localitat s'hi ha descrit també la varietat coneguda com a kamacita; en la segona les varietats kamacita i martensita. També ha estat descrita al meteorit de Quesa, un meteorit caigut l'any 1898 en aquesta localitat de la Canal de Navarrés.

## Grup del ferro

El grup del ferro és un grup de minerals format per tres espècies.
| Espècie | Fórmula |
| Ferro | Fe |
| Steinhardtita | Al |
| Vanadi | V |

## Referències

* ↑ «Iron» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2016].
* 1 2 «Iron Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2016].
* 1 2 «Iron» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Mineral Location Search». [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Buchwald, V. F. «Handbook of Iron Meteorites». University of California Press, 3, 1975, pàg. 1001-1003 [Consulta: 25 gener 2024].
# Nokia N95

El N95 o Nokia N95 és un telèfon intel·ligent de la sèrie N de Nokia presentat en setembre de 2006 i llançat a mitjans de març del 2007, amb un preu sobre els 600 €, 800 $, 500 £ inc. IVA. Es basa en el programari del paquet 1 de la tercera edició S60 sistema operatiu Symbian (v9.2) i és particularment significatiu per ser el primer HSDPA de Nokia i també primer mòbil amb GPS inclòs.
El 22 de març, Nokia va anunciar que el N95 es va començar a comercialitzar en els mercats europeus, asiàtics i mig-orientals dominants. En Llatinoamèrica es comercialitza des del 2007.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Nokia N95 Arxivat 2008-04-30 a Wayback Machine. (anglès)
* Especificacions tècniques (castellà)
# Anabarilius yangzonensis

Anabarilius yangzonensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al sud-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ Cockerell T. D. A. 1923. The scales of the cyprinid genus Barilius. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 48 (art. 14). 531-532.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Elvira, B., 1997. Taxonomy of the genus Chondrostoma (Osteichthyes, Cyprinidae): an updated review. Folia Zool. 46 (Suppl. 1):1-14.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhou, W. i G.-H. Cui, 1992. Anabarilius brevianalis, a new species from the Jinshajiang River basin, China (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 3(1):49-54.
# Torre de l'Aldea

La Torre de l'Aldea és un edifici de l'Aldea declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre quadrangular de planta atalussada, que conserva merlets i algunes espitlleres. La porta d'accés és arquejada amb dovelles de pedra tallada i la resta de la torre té l'aparell de pedra irregular.
És a tocar de l'església de Santa Maria.

## Història

La proximitat amb l'església va fer que la torre es fes popular. El 1914 el mal estat la tenia amenaçada de ruïna. Fou enderrocada l'any 1936 i després es reedificà. La part baixa de l'obra continua essent l'original. Sobre la porta d'arc de mig punt, les diverses làpides encastades ens informen sobre el domini de Tortosa i sobre alguns moments importants de la fortificació. El moment en què es va projectar aixecar la torre està enregistrat a un document de Felip II el 1575.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de l'Aldea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre de l'Aldea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 agost 2014].
# Arxiu Municipal de Pego

L'Arxiu Municipal de Pego és l'arxiu històric situat a Pego (la Marina Alta) i que recull documents i manuscrits relatius a l'administració, història i cultura d'esta vila valenciana i de la seua gent des de l'any 1488 fins a l'actualitat. Hui dia depén de l'Ajuntament de Pego i està ubicat a la Casa de Cultura. Des de l'any 2004 està obert a la consulta del públic i el seu arxiver és Joan Miquel Almela Cots.
La documentació d'este arxiu es va iniciar en 1488, tot i que la seua documentació va començar a créixer significativament durant el segle xvi, moment en què es va crear un Arxiu de la Sala. La Guerra de Successió espanyola, que només va afectar les torres de la muralla que envoltava el municipi, va permetre'n la tasca de documentació sense desperfectes. Durant un temps indeterminat del segle xix va estar depositat en un domicili particular mentre es reformava l'Ajuntament i durant la Guerra Civil espanyola es va tapiar per protegir-lo. Al llarg de les últimes diversos arxivers han organitzat i restaurat els materials existents i també n'han incorporat de nous, amb col·leccions públiques i privades.
L'arxiu ha digitalitzat algunes voltes el contingut de bona part dels seus fons, com ara les actes del Consell o de l'ajuntament de 1555 a 1932, els seus Llibres de Justícia de 1567 a 1926 o el Llibres de Béns de diverses etapes entre el segle xv i el segle xvii. Entre els fons personals privats hi destaca el d'Aquilino Barrachina Ortiz, el batlle pegolí que va protegir l'arxiu durant la Guerra Civil espanyola i que va ser afusellat pel franquisme en 1940.

## Referències

* 1 2 3 4 «Arxiu Municipal de Pego». Ajuntament de Pego, n.d.. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ «Joan Miquel Almela Cots». Portal del Llibre, n.d.. Arxivat de l'original el 11 de maig 2021. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Mascarell, M.J. «El archivo municipal de Pego digitaliza parte de su fondo histórico» (en castellà). Levante - EMV, 07-12-2007 [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Solbes, Aguado i Almela, 2015.

## Bibliografia

* Solbes, Rosa; Aguado, Ana; Almela, Joan Miquel. María Cambrils: El despertar del feminismo socialista: Biografía, textos y contextos (1877-1939) (en castellà). Universitat de València, 2015. ISBN 9788437097770.
# Cal Recasens

Cal Recasens és un habitatge de Concabella, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada al centre del nucli antic, construïda amb pedra, actualment arrebossada. Està dividida en planta baixa, dues plantes superiors i golfes. A la planta baixa hi apareix la porta principal amb una llinda superior on apareix la data 1885, envoltada per una finestra a cada banda sense cap mena de treball decoratiu i una porta oberta posteriorment a la construcció de la casa. A la primera planta hi ha un balcó corregut al llarg de la façana amb tres portes cobertes per arc rebaixat de pedra, on la que està situada al centre presenta un bisellat a l'arc i als brancals, amb una barana de ferro forjat. La segona planta té tres balcons individuals amb llinda superior i barana també de forja. Les golfes presenten tres finestres circulars de petites dimensions.

## Història

Aquesta casa data del 1885, com ens indica la llinda de la porta i la barana. No sabem qui la va fer construir, però actualment viu la família Recasens, que van comprar la casa a principis del segle xx.

## Referències

* 1 2 «Casa Comelles - Cal Recasens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Calvert

«Calvert» té aquests significats:
* Calvert (Texas), població a l'estat de Texas (Estats Units)
* Calvert Beach-Long Beach, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland
* Calvert City, població a l'estat de Kentucky (Estats Units)
* Casey Calvert (Baltimore, Maryland, 1990), actriu pornogràfica nord-americana
* Edward Calvert (1799 - 1883), pintor i gravador anglès
* Frank Calvert (1828-1908), funcionari anglès al Mediterrani oriental i arqueòleg aficionat
# Ferroberaunita

La ferroberaunita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la beraunita.

## Característiques

La ferroberaunita és un fosfat de fórmula química Fe$^{2+}$Fe$^{3+}$₅(PO₄)₄(OH)₅·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: p1p 11/2021.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Gravel Hill, situada a Perranzabuloe (Cornualla, Anglaterra). També ha estat descrita en altres indrets d'Europa i Amèrica. Als territoris de parla catalana ha estat descrita únicament al camps de pegmatites d'Argelers, una vila de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.

## Referències

* ↑ «Ferroberaunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ Vrtiška, Luboš; Tvrdý, Jaromír; Plášil, Jakub; Sejkora, Jiří; Škoda, Radek; Chukanov, Nikita V.; Massanek, Andreas; Filip, Jan; Dolníček, Zdeněk; Veselovský, František «Redefinition of beraunite, Fe3+6(PO4)4O(OH)4  ⋅  6H2O, and discreditation of the name eleonorite: a re-investigation of type material from the Hrbek Mine (Czech Republic)». European Journal of Mineralogy, 34, 2, 12-04-2022, pàg. 223–238. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-223-2022 [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ Tvrdý, Jaromír; Plášil, Jakub; Vrtiška, Luboš; Sejkora, Jiří; Škoda, Radek; Dolníček, Zdeněk; Petr, Martin; Veselovský, František «Ferroberaunite, Fe2+Fe3+5(PO4)4(OH)5⋅6H2O, a mixed-valence iron member of the beraunite series, from the Gravel Hill mine, Perranzabuloe, Cornwall, England». Mineralogical Magazine, 86, 3, 01-06-2022, pàg. 363–372. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.15 [Consulta: 2 abril 2023].
# Ochtezeele

Ochtezeele (en neerlandès Ochtezele) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 295 habitants. Limita al nord amb Arnèke, a l'oest amb Rubrouck, a l'est amb Wemaers-Cappel, al sud amb Noordpeene i al sud-est amb Zuytpeene.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 674 | 748 | 692 | 693 | 705 | 674 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Dusautier | |

## Agermanaments

* Grundviller (Lorena)

## Enllaços externs

* Web de l'AHPO (Associació Història i Patrimoni d'Ochtezeele
# Amàlia de Saxònia

La princesa Amalie de Saxònia fou una compositora i escriptora. Va nàixer al castell de Pillnitz, prop de Dresden a Saxònia, avui Alemanya, el 10 d'agost del 1794. Hi va morir el 18 de setembre de 1870. Com a compositora utilitzava el pseudònim d'A. Selena i, com a escriptora, el nom d'Amelie Heiter. Era la filla del príncep Maximilià de Saxònia i de la princesa Carolina de Parma.

## Biografia

Amalie va viure durant tota la vida al castell de Pillnitz. Tenia un bon nivell educatiu i intel·lectual, amb els quals va desenvolupar una gran curiositat per la música de cambra, l'òpera, la música sacra… També li agradava cantar, escriure comèdies i tocar el clavicèmbal.
Amalie era una noia jove quan tingueren lloc les guerres napoleòniques i va haver de fugir moltes vegades del seu castell amb la família, que –tot i ser extraordinàriament rics– es van veure obligats a dormir a llocs més pobres. Va coincidir amb Napoleó diverses vegades i va acabar amb una opinió molt negativa sobre ell. Quan Napoleó va explicar-li que volia envair Àustria, la princesa va contestar-li amb una astuta rèplica.

## Carrera musical

Amalie va començar a compondre música l'any 1811 i va fer moltes òperes, les millores n'eren les seves òperes còmiques. Va ser capaç de retratar els seus personatges amb molta innovació i gran color. Va estudiar amb Joseph Schuster, Vincenzo Rastrelli, Johann Miksch, François Schubert i Carl Maria von Weber (que li va observar un gran talent).

## Obres

* Una donna (1816)
* Le nozze funeste (1816)
* Le tre cinture (1817)
* Il prigioniere (1820)
* L'americana (1820)
* Elvira (1821)
* Elisa ed Ernesto (1823)
* La fedeltà alla prova (1826)
* Vecchiezza e gioventù (1828)
* Il figlio pentito (1831)
* Il marchesino (1833)
* Die Siegesfahne (1834)
* La casa disabitata (1835)

## Referències

* ↑ Kunze, Walter. «Amalie». A: Neue Deutsche Biographie (en alemany). 1, 1953, p. 239.
* ↑ Pena, Helena. «Les dones i la Música», 02-04-2020. [Consulta: 17 agost 2022].
* ↑ Slonimsky, Nicolas. Baker's biographical dictionary of musicians. tom I. Edició centennari. Nova York: Schirmer Books, 2001, p. 67. ISBN 0-02-865525-7.
* ↑ «The Princess Amalie of Saxony and Napoleon» (en anglès). The New York Times, 13-05-1883, pàg. 11. ISSN: 0362-4331.

## Bibliografia

* Commire, Anne; Klezmer, Deborah. Women in world history: a biographical encyclopedia (en anglès). volum I. Waterford, CT: Yorkin Publications, 1999, p. 254-255. ISBN 978-0-7876-3736-1.
* Rieger, Eva (ed.). The Norton/Grove dictionary of women composers (en anglès). First American edition, 1994, p. 12. ISBN 0-393-03487-9.
# Torre de l'Alzina

La Torre de l'Alzina és un monument del municipi de la Riera de Gaià declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Per accedir-hi cal agafar des del Catllar el camí de Coll Canut / del Pedregalet o del Catllar, i després de 2,5 km. deixar el vehicle i seguint a peu pujar a dalt del turó. A uns 100 metres del vehicle trobarem la torre.
Es tracta d'una torre de defensa de planta circular molt arrasada, de la qual tan sols en resta la planta excavada a la roca. Les mesures són de 4,15 m de diàmetre amb parets de pedra lligada amb morter de calç i arena de riu de 105 cm de gruix. L'any 1987 una màquina excavadora, no se sap per quin motiu, va enderrocar les restes de la torre (que es conservaven fins a una alçada d'uns 2 metres).
No hi ha elements objectius de datació, però la seva relació visual amb torres i castells relacionats amb la línia fronterera del baix Gaià (torre de la Vella i castell del Catllar) fa que la datem en el segle xi.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de l'Alzina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Torre de l'Alzina». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Hazael

Hazael (en hebreu significa "Déu ha vist") va ser un oficial de la cort i, posteriorment, rei arameu, que apareix citat a la Bíblia. Un es referia primer a ell quan Déu deia al profeta Elies que l'ungiria com a rei de Síria.
Anys després, el rei sirià Hadadezer va caure malalt i envià el seu oficial de la cort, Hazael, amb regals a Eliseu, el successor d'Elies. Eliseu digué a Hazael que comuniqués a Hadadezer que es recuperaria, però també revelà a Hazael que el rei moriria. L'endemà del retorn a Damasc, Hazael l'asfixiava i prenia el poder.
Durant el seu regnat d'uns 37 anys (c. 842 aC - 805 aC), Hazael portà l'exèrcit arameu a la batalla contra les forces del rei Jehoram d'Israel i el rei Ahaziah de Judà. Després de derrotar-los a Ramoth-Gilead, Hazael repel·lí dos atacs dels assiris, a l'est de territori israelita a Jordània, a la ciutat filistea de Gath, i intentava conquerir Jerusalem.
Una monumental inscripció en arameu descoberta a Tel Dan, visitada per molts estudiosos, és de l'època de Hazael, i lloa la derrota sobre els reis d'Israel i Judà. Excavacions recents a Dir es-Safi, a Gath, mostren proves d'un dramàtic setge i la posterior conquesta de Gath per Hazael.
La destrucció de l'assentament de Tell Zeitah durant el segle ix aC també pot ser el resultat de la campanya de Hazael. El rei Jehoash de Judà impedí la invasió de Hazael subornant-lo amb el tresor del palau reial i del temple; amb aquestes dades Hazael ja no és més citat a la Bíblia.

## Referències

* ↑ Primer Llibre dels Reis, 19
* ↑ Segon Llibre dels Reis, 12:17
* ↑ Athas, George. The Tel Dan Inscription: A Reappraisal and a New Introduction (en anglès). Continuum International Publishing Group, 2006, p. 284. ISBN 0567040437.

## Bibliografia

* Biran, A.; Naveh, J. (1995). "The Tel Dan Inscription: A New Fragment". Israel Exploration Journal 45(1):1–18.
* Ephal, I.; Naveh, J. (1989). "Hazael's Booty Inscriptions". Israel Exploration Journal 39(3–4):192–200.
* Lemaire, A. (1991). "Hazaël, de Damas, Roi d'Aram", pp 91–108. A Marchands, Diplomates et Empereurs, Etudes sur la civilisation mésopotamienne offertes à P. Garelli. Paris: Editions Recherche sur la Civilisations.
* Maeir, A. (2004). "The Historical Background and Dating of Amos VI 2: An Archaeological Perspective from Tell es-Safi/Gath". Vetus Testamentum 54 (3): 319–34.

## Enllaços externs

* Blog sobre el projecte d'excavacions de Tell es-Safi/Gath (anglès)
* Pàgina oficial del projecte d'excavacions de Tell es-Safi/Gath Arxivat 2009-04-19 at the Stanford Web Archive (anglès)
* Tel pàgian oficial de la Inscripció de Dan (anglès)
# Arístocles de Rodes

Arístocles (en grec antic: Άριστοκλῆς, Aristoklês) va ser un gramàtic de l'antiga Grècia del segle i aC natural de Rodes.
És probablement l'escriptor de qui Ammoni el Gramàtic diu que va escriure una obra titulada περί ποιητικής ('sobre la poètica'). Hom també li atribueix altres títols, περὶ διαλέκτου ('sobre els diàlegs') i una constitució dels laconis, Λακώνων πολιτεία. Plutarc esmenta una Història itàlica que diu que era d'aquest autor.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/317?rgn=full+text;view=image;q1=AristoclesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 302. ]
# Cal Rei

«Cal Rei» té aquests significats:
* Cal Rei (Breda), masia al municipi de Breda (la Selva)
* Cal Rei (Caldes de Malavella), masia als afores del nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva)
* Cal Rei (Corbera de Llobregat), casa de Corbera de Llobregat, al Baix Llobregat
* Cal Rei (l'Estany), masia al municipi de l'Estany (Bages)
* Cal Rei (Garcia), edifici a la part alta de Garcia, prop de l'Església Vella
* Cal Rei (Maçanet de Cabrenys), construcció al municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà)
* Cal Rei (Santa Eugènia de Berga), edifici del municipi de Santa Eugènia de Berga (Osona)
* Cal Rei (Tivissa), edifici a Tivissa (Ribera d'Ebre)
* Cal Rei (Verges), mas al municipi de Verges (Baix Empordà)
* Cal Rei (Girona), edifici de Girona
# Campionat del Món individual de pitch and putt

El Campionat del Món individual de pitch and putt és la competició a nivell individual organitzada per la Federació Internacional de Pitch and Putt (FIPPA) que es disputa cada dos anys en l'àmbit mundial.

## Campionat del Món individual 2009

La primera edició es va disputar els dies 25 i 26 d'abril de 2009 al camp de La Grande Motte, a França, on el català Fernando Cano es va proclamar campió del món.
Campionat del Món individual 2009 :
| | | R1 | R2 | R3 | TOT |
| | Fernando Cano | 50 | 48 | 48 | 146 |
| | Ray Murphy | 45 | 57 | 46 | 148 |
| | John Walsh | 50 | 52 | 48 | 150 |
| 4. | Marc Lloret | 50 | 56 | 45 | 151 |
| 5. | Patrick Luning | 50 | 50 | 51 | 151 |
| 6. | Sean Downes | 54 | 49 | 50 | 153 |
| 7. | Steve Deeble | 52 | 52 | 50 | 154 |
| 8. | Henk-Rik Koetsier | 49 | 50 | 55 | 154 |
| 9. | Derek Courtney | 55 | 53 | 47 | 155 |
| 10. | Damien Fleming | 54 | 51 | 50 | 155 |

## Referències

* Resultats Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
* Notícies al lloc web de la FIPPA Arxivat 2009-04-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Francisco das Chagas Marinho

Francisco das Chagas Marinho, més conegut com a Marinho Chagas o Francisco Marinho (Natal, 8 de febrer de 1952 - João Pessoa, 31 de maig de 2014) va ser un futbolista brasiler de la dècada de 1970.
El seu principal club fou el Botafogo de Futebol e Regatas. També jugà al Brasil a clubs com Clube Náutico Capibaribe, Fluminense Football Club, São Paulo Futebol Clube (on guanyà el campionat paulista el 1981) o Fortaleza Esporte Clube. També jugà a diversos clubs dels Estats Units com New York Cosmos, Fort Lauderdale Strikers o Los Angeles Heat. També fou internacional amb la selecció del Brasil, amb la qual disputà el Mundial de 1974. Jugà 36 partits (8 no oficials) i marcà 4 gols.

## Palmarès
### ABC

    Campionat potiguar:(1971)

### São Paulo

    Campionat paulista (1981)

### Botafogo

    Copa Rio Branco(1976) i Copa Roca (1976)

## Referències

* ↑ Lateral da seleção de 74, Marinho Chagas morre aos 62 anos em João Pessoa (portuguès)
* ↑ Marinho Chagas Ex-lateral do Botafogo, Fluminense e São Paulo: What ever happened to? Transcription of a radio show done in 2013: ABC em Natal, Náutico no Recife, Botafogo no RJ e São Paulo F.C. em São Paulo. Contents accessed via Google Translate June 2, 2014.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1974» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Dave Morrison: Francisco Marinho NASL Soccer: North American Soccer League Players

## Enllaços externs

* Botafogopiaxao Arxivat 2012-03-25 a Wayback Machine. (portuguès)
# Ochtiná

Ochtiná és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1243.
# Anedjty

Anedjty (Andjet) fou el nom del nomós IX del Baix Egipte. La capital fou Djedu (Busiris, avui Abusir Bana). El nomós estava situat a la part central del Delta al nord d'Athribis (Hut Ta-Hery-ib) a l'esquerra del Nil.
Els déus principals eren Osiris i Andjety però a Busiris, inicialment centre del culte a Osiris i després també d'Isis, el temple principal era dedicat a Horus-Khentkhety. El nomós apareix ja a la dinastia XIX i continuà fins al temps dels romans. Probablement abans de la dinastia XIX era part del nomós de Theb-ka o Ka-iw (capital Tjebnutjer o Sebenitos).

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt. Rev. ed. New York: Facts on File, 2002. ISBN 978-1-4381-0997-8.
* ↑ «Nomes, cities and sites» (en anglès). Kibutz Reshafi. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ Lexikon der Ägyptologie.. Wiesbaden,: O. Harrassowitz, 1972-1992. ISBN 3-447-01441-5.