OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arro

«ARRO» té aquests significats:
* El municipi de l'illa de Còrsega: Arro (Còrsega).
* Entitat de població del municipi L'Aïnsa a la província d'Osca: Arro (Osca).
* L'organisme policial dels Mossos d'Esquadra: Àrea Regional de Recursos Operatius.
# Antonio López Almagro

Antonio López Almagro (Múrcia, 17 de setembre de 1839 - Villarejo del Valle (Àvila) 9 d'agost de 1904) fou un compositor espanyol.
Feu els estudis musicals en la seva vila nadiua, i mostrà en aquest molta aptitud per l'art al qual es dedicava, destacant sobretot en l'harmònium i en la composició. A Múrcia fundà una escola gratuïta de solfeig, ensenyança coral i piano, titulada Sociedad Filharmònica, de la que en fou director, organitzant concerts en la mateixa i encarregant-se personalment de diverses classes, i pel nombrós cos de cors que formà escriví diverses composicions corals. El 1868 es fusionà la citada Sociedad amb un altre de gènere diferent, continuant López Almagro en la direcció de la seva secció filharmònica. Es traslladà a Madrid, i el 1875 fou nomenat professor de l'Escola Nacional Espanyola de Música i Declamació, en la que fundà l'ensenyança d'harmònium.
Va escriure nombroses composicions, veient la llum les primeres el 1854, consistents en obres de saló per a piano, cant, harmònium i altres instruments, distingint-se entre elles tres concerts per harmònium i piano, diversos tercets i quartets. Quan es trobava al front de la Sociedad Filharmònica de Murcia va compondre una Gran Cantata, executada amb molt d'èxit per una gran massa coral en inaugurar-se el 1869 la Sociedad Filharmònica de Cartagena.
A més se li deuen:
* Una Missa Solemne.
* El Thader, simfonia a gran orquestra, executada a Madrid per la Societat de Concerts, que dirigia el mestre Johann Skoczdopole (1869).
* El canto del amor, per a piano i recitat, que es va fer molt popular per tot Espanya.

## Escrits

* un Método de armonia, (1873).
* Una col·lecció d'estudis per l'harmònium.
* Una col·lecció d'estudis per harmònium de doble expressió, que formen l'obra Escuela completa de armonium.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm 31, pàgs. 122-23 (ISBN 84-239-4531-6)
# Antonio López Guerrero

Antonio López Guerrero (nascut a Benidorm, Alacant el 13 de setembre del 1981) és un futbolista professional valencià, ja retirat. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria esportiva

El 27 d'agost de 2009 fou suplent en el partit de la Supercopa d'Europa 2010 en què l'Atlético de Madrid es va enfrontar a l'Inter de Milà, i va guanyar el títol, per 2 a zero.

## Palmarès
### Atlético de Madrid

* Lliga Europa de la UEFA (2009-10)
* Supercopa d'Europa de futbol (2010)

## Referències

* 1 2 «Perfil i estadístiques d'Antonio López» (en anglès). transfermarkt.co.uk.
* 1 2 Harrold, Michael. «Slick Atlético seal Super Cup success» (en anglès). UEFA, 27-08-2010. [Consulta: 8 setembre 2013].
# Antonio Lussich

Antonio Dionisio Lussich (Montevideo, 23 de març de 1848 – Punta del Este, 5 de juny de 1928) va ser un empresari, mariner, botànic i escriptor uruguaià.

## Biografia

Era fill de Filip Lukšić, un mariner croat que va arribar al port de Montevideo durant els anys 1840.
Lussich és més conegut per ser l'autor de Los tres gauchos orientales, una obra sobre la vida dels gautxos uruguaians de la segona meitat del segle xix. També va escriure sobre temes marítims.
Pel que fa a la seva ideologia política, Lussich era membre del conservador Partit Nacional i, de fet, va lluitar a favor dels blancos durant la guerra civil. No obstant això, va mantenir una relació cordial, un cop acabats els enfrontaments, amb representants de l'opositor Partit Colorado com, per exemple, els presidents Claudio Williman i Baltasar Brum.
El 1896 va comprar un terreny a la península de Punta Balena. En aquest lloc va dur a terme la seva gran obra mestra, un jardí botànic que avui porta el seu nom: l'arborètum Lussich.
Va morir a Punta del Este el 1928 als 80 anys.

## Obra

* Los tres gauchos orientales (Imprenta de La Tribuna, 1872)
* El matrero Luciano Santos (1873)
* Cantalicio Quirós y Miterio Castro (1883)

## Referències

* ↑ «Antonio Lussich» (en castellà). poetas.biz. Arxivat de l'original el 2011-11-18. [Consulta: 24 desembre 2011].
* ↑ Intendents de Maldonado Arxivat 2015-02-06 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Pàgina web amb informació sobre l'Arborètum Lussich Arxivat 2007-12-24 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Antonio Lussich i la literatura gautxesca Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Antonio López García

Antonio López García (Tomelloso, Ciudad Real, 6 de gener de 1936) és un pintor i escultor espanyol realista.

## Biografia

Fou iniciat en la pintura pel seu oncle, el pintor Antonio López Torres. El 1949 es va traslladar a Madrid per preparar el seu ingrés a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, on es va formar entre 1950 i 1955. Després de finalitzar els seus estudis va realitzar les seves primeres exposicions individuals (1957 i 1961) a Madrid, mantenint el contacte amb la seva població natal.
Al costat d'Enrique Gran, Isabel Quintanilla, Amalia Avia, Julio i Francisco López Hernández, Lucio Muñoz i María Moreno (amb qui es casaria posteriorment) formaran part de l'anomenada Escola Madrilenya. Des de 1964 i fins al 1969 fou professor a l'Escola de Belles Arts de San Fernando.
El 1985 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries de les Arts i el 2006 amb el Premi Velázquez de les Arts Plàstiques.
El 1992 el director de cinema Víctor Erice va filmar El sol del membrillo, pel·lícula en la qual es recull el procés creatiu de l'artista en pintar un codonyer al pati de casa seva. Durant el rodatge, la relació entre el director i el pintor es va crispar, i va ser la seva dona qui va calmar la situació i va fer d'intermediària.

## Obra
### Pictòrica

* Los novios (1955)
* Cuarto de baño (1969)
* Vallecas (1980)
* La Gran Vía (1974 - 1981)
* Madrid desde capitán Haya (1989)

### Escultòrica

* Hombre y mujer (1968).

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.42. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ Alemany, Luis «Muere María Moreno, pintora huidiza, mujer y parapeto de Antonio López» (en castellà). El Mundo, 17-02-2020 [Consulta: 26 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de les Arts 1985 Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Antonio López

Antonio López és el nom dels següents personatges:
* Antonio López (astrònom)
* Antonio López (polític) fundador del Partit Federal de Catalunya
* Antonio López Aguado (1764-1831), arquitecte neoclàssic espanyol
* Antonio López Alfaro (Iniesta, Conca, 1962), futbolista espanyol que jugava en la posició de davanter centre
* Antonio López Álvarez (Madrid, 1980), futbolista madrileny que ocupa la posició de migcampista
* Antonio López Ferreiro (1837, Santiago de Compostel·la -1910)
* Antonio López García (Tomelloso, Ciudad Real, 1936), pintor i escultor espanyol realista
* Antonio López Guerrero (Benidorm, Alacant, 1981), futbolista valencià
* Antonio López Habas (Pozoblanco, Còrdova, 1957), entrenador de futbol andalús
* Antonio López-Istúriz White (Pamplona, 1970), polític navarrès, diputat del Partit Popular al Parlament Europeu
* Antonio López y López (Comillas, Cantàbria, 1817 – Barcelona, 1883), primer marquès de Comillas, navilier i comerciant
* Antonio López de Mendoza (Granada, Espanya, 1493 - Lima, Perú, 1552), primer virrei de Nova Espanya (1535-1550) i el tercer virrei del Perú
* Antonio López Muñoz (Huelva, 1850 - Madrid, 1929), comte de López Muñoz, escriptor i polític espanyol
* Antonio López de Santa Anna (1794 – 1876), líder polític mexicà, president de Mèxic en onze ocasions no consecutives en un període de vint-i-dos anys
* Antonio López Sierra (Badajoz, 1913 - Madrid, 1986), botxí de l'Audiència Territorial de Madrid entre els anys 1949 i 1975
# Aphyosemion polli

Aphyosemion polli és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion polli» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Radda, A. C. & E. Pürzl. 1987. Colour atlas of cyprinodonts of the rain forests of tropical Africa. Vienna, O. Hofmann. African Rain Forest Cyprinodonts: 1-160.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Autoretrat de Dürer

«Autoretrats del pintor alemany Albrecht Dürer (1471-1528)» té aquests significats:
* Autoretrat als tretze anys, pintat en 1484
* Autoretrat de Dürer (Louvre), pintat en 1493
* Autoretrat de Dürer (Prado), pintat en 1498
* Autoretrat de Dürer (Alte Pinakothek), pintat en 1500
# Argelato

Argelato (en dialecte bolonyès: Arżlè) és un comune italià de la Ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió d'Emília-Romanya.
L'1 de gener de 2018 tenia 9.865 habitants.
El municipi es compon de les frazioni de Volta Reno (que inclou els pobles de San Donnino i San Giacomo), Argelato, el comtat de Casadio (que inclou els assentaments de Malacappa di Passo Gatti i Quattro porte) i Funo, que inclou Casette di Funo.
A la població de Funo hi ha una gran estació de ferrocarril de mercaderies, importants plantes industrials i un dels principals centres de venda a l'engròs d'Europa (CenterGross, centre de comerç majorista de Bolonya).

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Argelato - Lloc web oficial (italià)
# Asteroide de tipus E

Els asteroides de tipus E són asteroides que es creu que tenen enstatita (MgSiO₃) superfícies acondrítics. Formen una gran part dels asteroides cap a l'interior del cinturó d'asteroides coneguts com a asteroides Hungaria, però convertit ràpidament en molt rares com el cinturó d'asteroides s'introdueix correctament. Tanmateix, hi ha alguns que són bastant lluny de la vora interior del cinturó d'asteroides, com ara 64 Angelina. Es creu que es va originar a partir del molt reduït mantell d'un asteroide diferenciat.
Tenen una alta albedo (0,3 o superior), cosa que els distingeix dels asteroides de tipus M més comuns. El seu espectre és pla sense trets distintius a vermellós. Probablement pel fet que es va originar a partir de la vora d'un cos matriu gran en lloc d'un nucli. Els de tipus E són tots petits, amb només tres (44 Nysa, 55 Pandora, 64 Angelina) que tenen diàmetres superiors a 50 quilòmetres i no hi ha altres per sobre de 25 quilòmetres (el més gran dels tres també orbiten atípicament ara, c.3 UA, des del Sol). Les aubrites (meteorits enstatita acondrita) es creu que procedeixen d'asteroides de tipus E. Aquesta agrupació pot estar relacionat amb el tipus Xe de la classificació SMASS.

## Exploració

El 5 de setembre de 2008, la nau espacial Rosetta de l'ESA va visitar l'asteroide de tipus E 2867 Šteins Les dades espectrals de la nau espacial van confirmar que l'asteroide estava format principalment de minerals de ferro pobres com ara enstatita (piroxè rica en magnesi), forsterita (olivina rica en magnesi) i feldespat.

## Referències

* ↑ McSween, Harry Y.. Meteorites and their parent planets. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 1999, p. 168. ISBN 0-521-58751-4.
* ↑ Zellner, B. [et al]. «The E asteroids and the origin of enstatite achondrites». Geochim. Cosmochim. Acta, 41, 12, 1977, pàg. 1759–67. Bibcode: 1977GeCoA..41.1759Z. DOI: 10.1016/0016-7037(77)90208-3.
* ↑ H. U. Keller, et all - E-Type Asteroid (2867) Šteins as Imaged by OSIRIS on Board Rosetta - Science 8 January 2010: Vol. 327. no. 5962, pp. 190 - 193 doi:10.1126/science.1179559

## Vegeu també

* Classificació espectral dels asteroides
* Asteroide de tipus L
* Asteroide de tipus S
* Asteroide de tipus X
* 2867 Šteins
# Aušra Augustinavičiūtė

Aušra Augustinavičiūtė (4 d'abril de 1927 - 19 d'agost de 2005) fou una psicòloga lituana, autora de teories científiques i de molts descobriments, i creadora de la sociònica.
Aušra Augustinavičiūtė va nàixer a prop de la ciutat de Kaunas, al centre de Lituània. El 1956 es graduà per la Universitat de Vílnius. Augustinavičiūtė treballà en el Ministeri de Finances de Lituània, després com a professora d'Economia Política en institucions educatives de Vílnius. Tenia una quantitat de seguidors en molts països de l'antiga Unió Soviètica. Els seus treballs científics, amb poques excepcions, no es publicaren durant el període soviètic, es feren populars durant els anys 90. Augustinavičiūtė era intuïtiva-lògica-extravertida segons la classificació de la sociònica, o ENTP, segons el tipus de classificació de l'Indicador Myers-Briggs (MTBI).

## Referències

* ↑ Аугустинавичюте А. (1996). Социон, или Основы соционики. Соционика, ментология и психология личности, 4-5. (In Russian. Title can be translated as Augustinavichiute A. (1996). The Socion, or Socionics Basics. Socionics, Mentology, and Personality Psychology, 4-5).
* ↑ Bukalov O. V., Kondratenko L. O. Augustinavichute, Aushra // Die große ukrainische Enzyklopädie. URL: https://vue.gov.ua/Augustinavichute%5BEnllaç+no+actiu%5DPlantilla:Toter+Link, Aushra

## Vegeu també

* Sociònica
# Aušra

Aušra o Auszra (literalment: Alba, Eixida del sol) fou el primer diari nacional lituà. La primera edició fou publicada el 1883, a Ragnit, Prússia Oriental, Alemanya, part etnolingüística de Prússia Oriental - Petita Lituània, i Jonas Basanavičius en fou el primer editor. Posteriorment fou publicat mensualment a Tilsit (actual Sovetsk a l'Óblast de Kaliningrad). Malgrat que només es van publicar quaranta edicions i que la seva tirada no va excedir dels 1.000 exemplars, fou un esdeveniment significatiu que va mar el començament del Renaixement nacional lituà que finalment va desembocar en la formació de l'estat independent de Lituània (1918-1940). Aquest període, entre 1883 e 1904, quan fou forçada la prohibició de la premsa lituana per part de les autoritats tsaristes, ha estat conegut com a Aušros gadynė (el "Període de l'Alba"). A causa de dificultats financeres, el periòdic va deixar de publicar-se el 1886.

## Vegeu també

* Varpas

## Referències

* Krapauskas, Virgil. «The Historiography of Auszra and the Aušrininkai». A: Nationalism and Historiography: The Case of Nineteenth-Century Lithuanian Historicism. Nova York: Columbia University Press, 2000, p. 107-118. ISBN 0-88033-457-6.
* «Aušra». A: Simas Sužiedėlis. Encyclopedia Lituanica. I. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius, 1970-1978, p. 216-218. 74-114275.
# Australoheros minuano

Australoheros minuano és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Uruguai a Uruguai i el Brasil.

## Referències

* ↑ Rícan, O. & S. O. Kullander 2006. Character- and tree-based delimitation of species in the 'Cichlasoma' fasciatum group (Teleostei, Cichlidae) with the description of a new genus. 1-17.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Australoheros minuano» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-85-7430-035-1.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ottoni, F.P. & W.J.E.M. Costa. 2008. Taxonomic revision of the genus Australoheros Rícan & Kullander, 2006 (Teleostei: Cichlidae) with descriptions of nine new species from southeastern Brazil. Vertebrate Zoology, 58 (2): 207-232.
* Rícan, O. & Kullander, S.O. 2008. The Australoheros (Teleostei: Cichlidae) species of the Uruguay and Parana River drainages. Zootaxa, 1724: 1-51.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Atiba Hutchinson

Atiba Hutchinson (Brampton, 8 de febrer de 1983) és un futbolista canadenc, internacional amb la selecció del Canadà.
Pel que fa a clubs, destacà a PSV i Beşiktaş JK.

## Referències

* ↑ «Association announces All-Time Canada XI - men's team - Canada Soccer». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2019].
* ↑ Appearances for Canada National Team – RSSSF
* ↑ Atiba Hutchinson a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ https://us.soccerway.com/players/atiba-hutchinson/10110/
* ↑ Atiba Hutchinson Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Atiba Hutchinson». canadasoccer.com. Canadian Soccer Association. [Consulta: 17 gener 2014].
* ↑ «Canadian Exports: Atiba Hutchinson, PSV Eindhoven fall short of Dutch Eredivisie title». Yahoo. Arxivat de l'original el 30 desembre 2013. [Consulta: 1r juliol 2013].
* ↑ Atiba Hutchinson a FootballDatabase.eu
# BGL BNP Paribas Luxembourg Open 2014

El Torneig de Luxemburg 2014, oficialment conegut com a BGL BNP Paribas Luxembourg Open 2014, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. La 19a edició del torneig es va celebrar entre l'11 i el 18 d'octubre de 2014 al Luxembourg Kockelscheuer de la Ciutat de Luxemburg, Luxemburg.
La tennista alemanya Annika Beck va guanyar el primer títol de la seva carrera després de ser finalista l'edició prèvia.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| | P. Parmentier | 1 | 5 | |
| | P. Mayr-Achleitner | 6 | 7 | | | P. Mayr-Achleitner | 2 | 2 | |
| | A. Beck | 7 | 6 | | | A. Beck | 6 | 6 | |
| 6 | R. Vinci | 5 | 0 | | | | | | | | A. Beck | 6 | 6 |
| 3 | S. Lisicki | 5 | 2 | | | | | | | Q | D. Allertová | 0 | 1 |
| Q | D. Allertová | 7 | 6 | | Q | D. Allertová | 4 | 6 | 7 | | | | |
| | J. Čepelová | 2 | 2 | | 5 | V. Lepchenko | 6 | 3 | 5 | | | | |
| 5 | V. Lepchenko | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | A. Beck | 6 | 6 |
| Q | J. Larsson | 6$^7$ | 7 | 6 | | | | | | | | | | 4 | Záhlavová-Strýcová | 2 | 1 |
| | P. Hercog | 7 | 5 | 1 | Q | J. Larsson | 0 | 2 | | | | | |
| | A. Van Uytvanck | 4 | 6¹ | | 4 | Záhlavová-Strýcová | 6 | 6 | | | | | |
| 4 | Záhlavová-Strýcová | 6 | 7 | | | | | | | 4 | Záhlavová-Strýcová | 6 | 6 |
| 8 | M. Niculescu | 6 | 5 | 3 | | | | | | | M. Barthel | 3 | 2 |
| | M. Barthel | 0 | 7 | 6 | | M. Barthel | 6 | 6 | | | | | |
| | K. Bertens | 6 | 6 | | | K. Bertens | 3 | 0 | |
| 2 | A. Cornet | 2 | 3 | | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | A. Medina Garrigues Sílvia Soler Espinosa | 6 | 6 |
| | Elena Bogdan Nicole Melichar | 0 | 2 | 1 | A. Medina Garrigues Sílvia Soler Espinosa | 3 | 4 |
| 3 | Lucie Hradecká Barbora Krejčíková | 6 | 6 | 3 | Lucie Hradecká Barbora Krejčíková | 6 | 6 |
| | Jocelyn Rae Anna Smith | 1 | 3 | | | | | 3 | Lucie Hradecká Barbora Krejčíková | 6 | 4 | [4] |
| | Timea Bacsinszky Kristina Barrois | 6 | 6 | | | | | | Timea Bacsinszky Kristina Barrois | 3 | 6 | [10] |
| | Johanna Larsson María Teresa Torró Flor | 0 | 4 | | Timea Bacsinszky Kristina Barrois | 6 | 6 |
| | Antonia Lottner Laura Siegemund | 6 | 6 | | Antonia Lottner Laura Siegemund | 3 | 4 |
| | Varvara Lepchenko Monica Niculescu | 2 | 1 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-10-15 a Wayback Machine. (francès) (alemany) (anglès)
Luxemburg :
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021 :
WTA Tour 2014
< 2013
2015 > :
WTA Finals, Singapur  · WTA Tournament of Champions, Sofia :
# BGL

BGL té els següents significats:
* Banc General de Luxemburg, Banc de Luxemburg posteriorment integrat a BNP Paribas
* Berchtesgadener Land, districte de Baviera, a Alemanya
* Bomba guiada per làser, bomba guiada mitjançant un apuntador làser
* BGL també és el codi ISO 4217 antic del lev, moneda oficial de Bulgària
# Barranc de les Valls (Isona)

El barranc de les Valls és un barranc del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, pertanyent íntegrament a l'antic terme d'Isona. Es troba a la comarca del Pallars Jussà.
Es forma a llevant i a sota del Castell de Llordà per transformació del barranc de la Bassa. Des d'aquell lloc discorre cap al sud-oest, alternant trams que emprèn la direcció sud, i, en arribar a davant de l'Obac de l'Església, s'uneix al barranc de l'Obac de l'Església, que és un tram del barranc de Francolí.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kenneth David Rose

Kenneth David Rose (Newark, 21 de juny del 1949) és un paleontòleg estatunidenc especialitzat en els mamífers prehistòrics, professor del Centre d'Anatomia Funcional i Evolució de l'Escola de Medicina de la Universitat Johns Hopkins i investigador del Museu Nacional d'Història Natural. Es graduà a Yale el 1972 magna cum laude en Geologia i Geofísica. Obtingué un màster en Geologia a Harvard. El 1979 es doctorà en la mateixa disciplina per la Universitat de Michigan.

## Referències

* 1 2 «CURRICULUM VITAE — Kenneth D. Rose» (en anglès). Johns Hopkins Medical Institutions, 2013. [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ «The Beginning of the Age of Mammals — Author Bio» (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2020. [Consulta: 26 setembre 2021].
# Lieja-Bastogne-Lieja 1919

La Lieja-Bastogne-Lieja 1919 fou la 9a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 28 de setembre de 1919 sobre un recorregut de 237 km i fou guanyada pel belga Léon Devos, que s'imposà en solitari en l'arribada a Lieja. Els també belgues Henri Hanlet i Arthur Claerhout acabaren segon i tercer respectivament. Aquesta edició fou la primera a disputar-se després d'un parèntesi de sis anys per culpa de la Primera Guerra Mundial.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Léon Devos (BEL) | | 9h 20' 30" |
| 2 | Henri Hanlet (BEL) | | + 2' 30" |
| 3. | Arthur Claerhout (BEL) | | + 6' 30" |
| 4 | Alfons Van Hecke (BEL) | | + 12' 40" |
| 5 | Camille Leroy (BEL) | | ? |
| 6 | Louis Heusghem (BEL) | La Sportive | ? |

## Referències

* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». memoire-du-cyclisme.eu. [Consulta: 29 gener 2014].
* ↑ «Liège - Bastogne - Liège». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 29 gener 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)(anglès)