OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bornholm

Bornholm és una illa danesa del mar Bàltic.
Situada entre Suècia, Polònia i Alemanya (i uns 150 km a l'est de Copenhaguen), és el més gran romanent de l'antiga sobirania danesa sobre Escània després de la Pau de Roskilde.
Coneguda també com a Klippeøen (L'illa dels penya-segats) per les seves costes abruptes, té forma de rombe amb els costats nord i sud d'uns 30 km cada un i els est i oest de 20.
Administrativament, tota l'illa constitueix un únic municipi de 589 km² i 43.040 habitants (2007) que pertany a la Regió de Hovedstaden. Totes les seves viles són a la costa i tenen un port excepte Aakirkeby. Rønne és la més gran.
Unes petites illes anomenades Ertholmene, també daneses, rauen 18 km al nord-est de Bornholm.
D'antiga tradició pesquera (molt minvada per la contaminació del Bàltic) actualment el turisme n'és la principal font d'ingressos.

## Vegeu també

* Municipi de Bornholm

## Referències

* ↑ «Bornholm» (en suec). ne.se. [Consulta: 13 juny 2020].

## Enllaços externs

* Bornholms Regionskommune (Pàgina oficial de l'administració)
* Bornholms private Turistportal
* Bornholms Turistportal
* Velkommen til Bornholm
* Mapa de Bornholm Arxivat 2004-08-21 a Wayback Machine.
# Biniou

Instrument de vent de llengüeta doble propi de la Gran Bretanya que forma part de la família de les gaites. La paraula binioù vol dir gaita en bretó. Es diferencia de la gaita gallega o asturiana per a llargada del seu tub. Trobem diferents models del mateix instruments:
El tub de digitació mesura 13,8 cm. Se li col·loca una petita llengüeta doble, té set notes i no té cap forat per al dit polze. El bordó mesura 37,5 cm, dividit en dues peces per a poder-lo afinar. Descansa sobre l'espatlla del gaiter. Tot l'instrument és de fusta de boix i no té cap encaix de metall. El bot o sac està fet de pell d'ovella i queda a l'altura del pit del gaiter perquè pugui prémer amb el braç per a fer sortir l'aire.
En ser tan curt, té un so més agut. Només té un bordó que sona dues octaves per sota, fent la nota tònica. A l'hora de ser tocada acostuma a anar acompanyada d'una bombarda, una dolçaina que sona una octava més greu que la usual.
A partir d'aquí el binioù ha anat evolucionant segons la regió. En l'actualitat la gaita bretona pot tenir 2 o 3 bordons i es fa servir generalment en les bandes, per tocar en esdeveniments civico-militars o en desfilades de grups folklòrics bretons. Aquestes bandes estan compostes per 8 gaites, 8 bombardes, dos tambors tenors, dos lleugers i un bombo.

## Referències externes

* Wikimedia Commons acull una categoria multimèdia sobre Binioù kozh.
* Historique des instruments bretons Arxivat 2013-10-23 a Wayback Machine., dins el web de l'associació Dastum (en francès).
* Kristian Morvan, Blog: Musik-e-Breiz Arxivat 2016-10-12 a Wayback Machine., Histoire de la Musique Instrumentale Bretonne.
# Buca

Buca era el nom d'una família de la gens Emília coneguda principalment per les monedes. Els personatges més destacats van ser:
* Luci Emili Buca el Vell (en llatí: Lucius Aemilius Buca), un magistrat romà, probablement qüestor sota Sul·la.
* Luci Emili Buca el Jove (en llatí: Lucius Aemilius Buca) era fill de Luci Emili Buca (Lucius Aemilius Buca). Va intercedir amb els jutges per la sort de Marc Emili Escaure durant el seu judici l'any 54 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Buca». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 14 octubre 2023].
# Bucard de Lechsgemünd

Bucard de Lechsgemünd (circa 1055 - 16 de maig de 1112) va ser bisbe d'Utrecht entre 1099 i 1112. Fou enterrat a la catedral de Sant Martí d'Utrecht.
Els seus pares van ser Kuno de Lechsgemünd i Matilde d'Achaim. Va ser degà a Estrasburg abans d'ésser nomenat bisbe per l'emperador Enric IV del Sacre Imperi Romanogermànic el 1100. Va recolzar l'emperador durant la lluita de les investidures però no va tenir un paper important en això. Va reconèixer el comte Florenci II d'Holanda de West Frísia, amb el títol de comte d'Holanda el 1101.
# CBI

CBI té els següents significats:
* Cosmic Background Imager, telescopi interferòmetre situat a Xile
* Comissió Balenera Internacional, organisme internacional encarregat de la regulació de la caça de balenes
* Congrés Botànic Internacional, trobada periòdica mundial de botànics responsable, entre altres temes, del Codi Internacional de Nomenclatura Botànica
* California Bureau of Investigation, cos de policia de l'estat de Califòrnia, popularitzat per la sèrie de televisió The Mentalist
* Instrucció basada en ordinador (del nom en anglès Computer-Based Instruction), tecnologia educativa antecessora de les Tecnologies de la informació i la comunicació
# CBD

«CBD» té aquests significats:
* Cannabidiol, un principi actiu del cànnabis
* Central business district, terme en anglès per a anomenar el pol financer d'una ciutat
* Convention on Biological Diversity, un tractat internacional per la conservació de la biodiversitat.
# Blocador d'adrenoreceptors alfa

Els blocadors d'adrenoreceptors alfa($_1$) són un grup de fàrmacs que bloquegen les accions dels receptors adrenèrgics α$_1$. S'utilitzen en el tractament de la hipertensió arterial (HTA) i la hiperplàsia benigna de pròstata (HBP).
Fàrmacs comercialitzats al mercat espanyol:
* Alfuzosina (EFG, Alfetim, Benestan, Unibenestan), HBP.
* Doxazosina (EFG, Carduran, Doxatensa, Progandol), el més utilitzat, HTA i HBP.
* Prazosina (Minipres), HTA.
* Tamsulosina (EFG, Manfredol, Omnic, Urolosin, Zuantrip), HBP.
* Terazosina (EFG, Alfaprost, Deflox, Magnurol, Mayul, Sutif, Zayasel), HBP.

## Efectes adversos

Com que hi ha diverses composicions estructurals que fan que cada blocador sigui diferent, els efectes secundaris també varien segons el fàrmac. Poden incloure hipotensió postural, i problemes cardiovasculars o genitourinaris.
Un efecte observat freqüentment amb l'ús d'aquests fàrmacs és l'anomenat «fenomen de la primera dosi»; una caiguda sobtada i severa de la pressió sanguínia que es pot produir quan es canvia d'una posició estirada a una posició dempeus la primera vegada que s'utilitza, o quan es reprèn el tractament després d'uns mesos sense aplicar-lo.

## Notes

* ↑ No hauríem d'utilitzar els termes: alfa blocadors (ja que alfa actua com a adjectiu i en català l'adjectiu va després del nom) o blocadors alfa-adrenèrgics (la part alfa-adrenèrgica és la blocada, el nom pot portar a confusions); ni tampoc bloquejant, ja que és un gerundi i no un nom.

## Referències

* ↑ Consulta feta a Optimot de la Generalitat de Catalunya
* ↑ «Blocador d'adrenoreceptors alfa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Garimella, PS; Fink, HA; Macdonald, R; Wilt, TJ «Naftopidil for the treatment of lower urinary tract symptoms compatible with benign prostatic hyperplasia.». Cochrane Database Syst Rev, 4, 2009. DOI: 10.1002/14651858.CD007360.pub2. PMID: 19821408 [Consulta: 17 juny 2022].
* ↑ Manning, Loretta; Rayfield, Sylvia. Pharmacology Made Insanely Easy. 4a ed. I CAN Publishing Inc, 2013, p. 38. ISBN 978-0984204076.
* ↑ Graham RM, Thornell IR, Gain JM, Bagnoli C, Oates HF, Stokes GS «Prazosin: the first-dose phenomenon». British Medical Journal, 2, 6047, 1976, pàg. 1293-4. DOI: 10.1136/bmj.2.6047.1293. PMID: 793676 [Consulta: 30 setembre 2024].

## Vegeu també

* Antihipertensius
* Blocador d'adrenoreceptors alfa i beta
* Blocador d'adrenoreceptors beta
# Cacomantis sepulcralis

Cacomantis sepulcralis és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva, bosc i conreus de la Península Malaia, Sumatra, Borneo, Java, Sulawesi, Illes Petites de la Sonda i Filipines. Rep a diverses llengües el nom de "cucut ventre-roig" (Anglès: Rusty-breasted Cuckoo. Francès: Coucou à ventre roux).
# Cacodil

El Cacodil o tetrametildiarsina va ser sintetitzat per primera vegada per Louis Claude Cadet de Gassicourt l'any 1760 provocant, així, el naixement de la Química organometàl·lica. Destaca per ser un líquid oliós d'una olor molt desagradable, semblant a la de l'all.

## Història

Va ser Jöns Jacob Berzelius qui li va posar el nom de Kakodil (més tard canviat per cacodil) a aquesta molècula. Aquest nom provenia del grec kakodes (mala olor) i hyle (substància). Després d'una investigació de Edward Frankland i Robert Bunsen va ser designat com el primer compost organometàl·lic de la història.
A més, el cacodil va servir a Jöns Jacob Berzelius per provar la teoria dels radicals metils.

## Síntesi

$\mathrm {As_{2}O_{3}+4\,CH_{3}{-}COOK\longrightarrow (CH_{3})_{2}As{-}O{-}As(CH_{3})_{2}+2\,K_{2}CO_{3}+CO_{2}}$
    (Reacció de síntesi del Cacodil)
Louis Claude Cadet de Gassicourt va aconseguir aquesta molècula mitjançant la destil·lació tèrmica de l'acetat de potàssi amb triòxid arsènic. Curiosament, avui en dia se segueix utilitzant aquest procés de síntesi. Tot i així, hi ha un procés alternatiu de síntesi que consisteix a fer reaccionar clorur de dimetilarsenat amb dimetilarsina.

## Usos

Històricament va servir per provar la teoria dels radicals augmentant així la seva utilització. Posteriorment, el seu interés va desaparèixer, a causa sobretot de la seva desagradable olor. Durant la Primera Guerra Mundial, es va estudiar la possibilitat d'utilitzar aquesta substància com a gas tòxic, però mai es va arribar a utilitzar.
Actualment, l'única utilització que té és com a lligand de metalls de transició.

## Referències

* Klages. F. Reverte. Tratado De Quimica Organica. ISBN 84-291-7315-3.
* http://chem.sis.nlm.nih.gov/chemidplus/
* http://ull.chemistry.uakron.edu/erd/ Arxivat 2004-01-13 at the Library of Congress
* http://chemfinder.camsoft.com/ Arxivat 2009-10-22 a Wayback Machine.
* Seyferth, Dietmar «Cadet's Fuming Arsenical Liquid and the Cacodyl Compounds of Bunsen». Organometallics, 20, 8, 2001, pàg. 1488–1498. DOI: 10.1021/om0101947.
# Cacolo

Cacolo és un municipi de la província de Lunda-Sud. Té una població de 30.524 habitants. Comprèn les comunes de Cacolo, Alto Chicapa, Cucumbi i Xassengue. Limita al nord amb els municipis de Capenda Camulemba i Lubalo, a l'est amb els municipis de Saurimo i Dala, al sud amb els municipis de Moxico i Cuemba, i a l'oest amb els municipis de Quirima i Cambundi Catembo.

## Personatges

* Zeferino Zeca Martins (* 1966) arquebisbe de Luanda

## Referències

* ↑ Cacolo al web del cens d'Angola
# Cai Yuanpei

Cai Yuanpei (en xinès: 蔡元培; en pinyin: Cài Yuánpéi) fou un pedagog, filòsof, professor d'universitat, anarquista, esperantista que va néixer el dia 11 de gener de 1868 (altres fonts mencionen 1866) a Shanying (actualment Shaoxing, província de Zhejiang) i va morir el 5 de març de 1940, als 72 anys, a Hong Kong.

## Biografia

Després d'estudiar a l'Acadèmia Hanlin i superar els exàmens imperials, Cai Yuanpei va desenvolupar diferents càrrecs educatius al seu país, entre ells professor de xinès i director a l'escola pública Nan Yang (actualment la Universitat Jiao Tong de Shanghai). Als primers anys del segle xx va desenvolupar un important paper de resistència front a la dinastia Qing, creant el 1904 l'associació Guangfuhui i unint-se a la Tongmenghui mentre residia a París. Va complementar la seva formació a Europa estudiant Filosofia, Psicologia i Història de l'Art a la Universitat de Leipzig. De tornada al seu pais va arribar a ser rector de la Universitat de Beijing entre 1917 i 1919. Allà va procurar crear un nucli obert a les idees i ciències d'occident i on hi fossin present diverses ideologies.Professors com Chen Duxiu, Liu Shipei i Hu Shi van poder impartir classesen un clima de gran tolerància acadèmica. Vinculat al Moviment per la Nova Cultura i al Moviment del Quatre de Maig, va acabar dimitint arran de la repressió dels estudiants que havien realitzat protestes. El 1928, va ser un dels fundadors i president de l'Acadèmia Sínica. Va donar suport al Kuomintang en els seus esforços per unificar la Xina. El 1932 va fundar la Lliga xinesa de defensa dels drets civils, amb Lu Xun i Soong Ching-ling, amb problemes de salut va decidir viure a Hong Kong, amb motiu de l'avenç nipó a la Segona Guerra Sinojaponesa.

## Referències

* ↑ Paulès, Xavier, (1973- ...).,. La république de Chine : 1912-1949. ISBN 978-2-251-91176-2.
* ↑ https://www.thechinastory.org/ritp/tsai-yuan-pei-cai-yuanpei-%E8%94%A1%E5%85%83%E5%9F%B9/ Arxivat 2015-03-24 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Narratives xineses: ficcions i altres formes de no-literaturad'Alicia Relinque Eleta. de. UOC.Pàg.133
* Anarchism in the Chinese Revolution d'Arif Dirlik.University of California Press. Berkeley i Los Angeles. Pàgs. 66, 76-77.105. 169. 174, 190-191, 262, 254 i 267.
* Peking University: Chinese Scholarship and Intellectuals, 1898-1937 de Xiaoqing Diana Lin. Pàgs.Publicada per State University of New York Press, Albany. 65-67, 194 i 197,

## Enllaços externs

* http://www.chinaheritagequarterly.org/features.php?searchterm=017_mayfourthspirit.inc&issue=017
# Cal Pere de la Munda

Cal Pere de la Munda és una casa de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres d'una crugia, de planta baixa, entresòl, pis i golfes. Té coberta de teula àrab a dues vessants. La seva estructura respon a una adaptació a les funcions agrícoles. Té un interès bàsicament tipològic.

## Història

Cal Pere de la Munda està situada al peu de la carretera de Vilafranca a Terrassa, i segueix un dels eixos de l'eixample vuitcentista de Sant Sadurní.

## Referències

* 1 2 «Cal Pere de la Munda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
# Bon Secour

Bon Secour és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 302 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bon Secour tenia 302 habitants. La densitat de població era de 34,7 habitants/km².
L'edat mediana era de 37,0 anys. Per cada 100 dones hi havia 88,8 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Campvièlh

El Campbieil o pic de Campbieil és una muntanya de 3.173 m d'altitud, amb una prominència de 271 m, que es troba al massís de Nhèuvièlha, al departament dels Alts Pirineus (França).
La primera ascensió la va realitzar Loupot l'any 1848.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
# Cal Terés

Cal Terés és un edifici de Tàrrega (Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa pairal de grans dimensions on a la llinda de la porta principal hi ha ben visible la inscripció "ANTON TERÉS 1748". Aquesta casa té una façana de tres plantes d'alçada on a la planta baixa gairebé exclusivament s'hi obre la porta rectangular i allindanada d'accés a l'edifici. Superiorment hi té un conjunt de quatre balcons de poca volada exterior i que no tots es troben ordenats en la mateixa línia horitzontal, fet que denota que part d'aquests balcons han estat fruit d'obres posteriors. A la segona planta també s'hi ordena paral·lelament una nova renglera de balcons, en aquesta ocasió més senzills. Tota la façana es troba arrebossada i pintada en tons grogosos.

## Història

Aquesta mítica casa de Tarés de Tàrrega actualment en el seu interior hi allotja part de les dependències municipals que depenen de l'Ajuntament de Tàrrega. Concretament en el seu interior hi ha el departament de cultura popular i festes.

## Referències

* 1 2 «Cal Terés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Cal Tet (Girona)

Cal Tet és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, de planta baixa i un pis, cobert a dues aigües amb el carener perpendicular a façana principal. Obertures diverses, portes de llinda planera a planta baixa i balcons, coincidents amb les portes a la primera planta. Els balcons són de llosana de pedra treballada i les obertures de modillons amb llinda triangular. Cal destacar-ne la del costat dret, on, coincidint amb l'arrencada dels modillons, apareixen uns elements sortints a manera de testos, de pedra. Al costat esquerre hi ha un contrafort.

## Referències

* ↑ «Cal Tet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Cal Rectoret

Cal Rectoret és una masia al veïnat d'Agell al terme de Cabrera de Mar (el Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'un conjunt de diferents construccions rurals de les quals en destaquen la masia principal del grup III i el celler adossat a la façana posterior de la mateixa masia.
La masia principal consta d'un volum de tres crugies o cossos, perpendiculars a la façana principal en planta baixa, i dos cossos o crugies per a la planta pis i golfes del cos central, i planta baixa i planta pis pels cossos laterals. La teulada és a dues vessants amb frontó a la façana principal i aiguavessos paral·lels a aquesta. Curiosament a la part est de la masia li falta el cos primer pis no sabem si mai s'arribà a construir conformant una masia del grup III o si fou enderrocat posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Cal Rectoret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Cal Regull

Cal Regull és una obra del municipi de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada cap a l'est. La coberta és a dues vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes. Annexes adossats.
La façana presenta una porta principal dovellada d'arc de mig punt i una porta secundària de pedra d'arc pla. Les dues finestres de la planta també són de pedra. Al pis hi ha tres finestres de pedra amb replanells a la part superior i inferior. La finestra de la dreta i les dues de les golfes també són de pedra però estan excloses de qualsevol tipus de decoració.

## Història

L'edifici s'abandonà als anys 80. El Sr. Rosell la vengué a la Sra. Rosalia Riera, aquesta té la intenció d'arreglar-la per a utilitzar-la com a segona residència. Abans de procedir a les reformes s'espera veure el nou pla urbanístic de l'Ajuntament. L'edifici fou reformat el 1856. La masia es dedicava a l'explotació vacuna.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Regull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Cal Raurich

Cal Raurich és una obra del municipi de Viladecans (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb planta baixa, pis i terrat i una mena de torreta a un dels costats. Cal destacar els denticulats que decoren la part superior de les finestres i portes, així com l'acabament ondulat de la torre i les decoracions semicirculars de la barana del terrat. També hi ha una cornisa esglaonada, amb mènsules del mateix tipus, sota el terrat, mentre que les mènsules es repeteixen sota el balcó. Són molt interessants els elements de ferro forjat del balcó i la finestra de la planta baixa (aquesta destacada per sis rajoles).

## Referències

* ↑ «Cal Raurich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Butler

«Butler» té aquests significats:
# Can Vilardebó

Can Vilardebó és una masia de Lliçà de Vall (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici completament restaurat, cobert a dues aigües i amb torres quadrangulars laterals. Té doble façana amb portes d'onze dovelles cadascuna. Cal destacar una finestra coronella i una lobulada. A la finca es conserven les restes de la torre de defensa de l'antic castell de Lliçà, nom pel qual es coneixia abans tota la finca de Can Vilardebó.

## Història

Masia associada al castell de Lliçà, tanmateix la construcció de l'edifici no es pot datar amb exactitud perquè ha estat reconstruïda i restaurada. Tot i això, les característiques la situen durant el segle xvi.

## Referències

* 1 2 «Can Vilardebó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Cabanes de volta de Cervera

Cabanes de volta de Cervera són unes construccions al terme municipal de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Són diverses i força nombroses les cabanes de volta que es troben al terme de Cervera, des de la zona més propera a Granyena, on documentaríem els exemples més antics, perfectament integrats al paisatge i als marges de petita pedra calerenca, fins a l'indret de Castellnou o Sant Miquel de Tudela, on els blocs de pedra utilitzats ja són més grans, donat que es tractaria de pedra més sorrenca. Fins i tot, entre Sant Miquel de Tudela i Queràs, trobem un exemple de cabana de volta amb la façana arrebossada.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Cabanes de volta de Cervera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Cabanillas de la Sierra

Cabanillas de la Sierra és un municipi de la Comunitat de Madrid. Limita amb els municipis de Navalafuente, La Cabrera, Venturada, Valdemanco i Redueña.
# Can Tou Vell

Can Tou Vell és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia catalana tradicional amb murs de càrrega de pedra morterada. Planta quadrada amb estructura de tres crugies. Planta bixa amb forjat de coltes i primer pis amb bigues de fusta. La porta és d'arc de mig punt amb dovelles i les finestres superiors, gòtiques, presenten arquets en els arcs conopials, típics dels finestrals gòtics. Les impostes dels finestrals estan decorades. En època posterior es reformà la teulada per incloure-hi unes golfes. Actualment la masia és envoltada al davant per porxos i al darrere per dues cases de nova construcció.

## Història

Damunt la porta hi havia fins al 1935, un escut de pedra treballada que va ser canviat per una senzilla pedra amb el nom de l'actual amo i la data del canvi. També va ser canviada la llinda conopial de la finestra central, que avui es troba a la porta d'accés a les quadres. A la part esquerra de l'entrada hi ha un contrafort que abraça tota la planta baixa. El rellotge de sol és repintat. Era una masoveria pertanyent al Marquès de Camps.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tou Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Can Trabal (l'Hospitalet de Llobregat)

Can Trabal és una masia protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

És una masia basilical de tres cossos, el central més alt que els laterals. Té teulada a una vessant en els cossos laterals i a dues en el cos central, amb el carener paral·lel a la façana. La masia, a la part central, consta de planta baixa, pis noble i golfes, i els laterals tenen planta baixa i pis. La porta principal és adovellada i les finestres tenen els muntants i llindes de pedra ben escairada. Les golfes tenen una galeria amb quatre arcs de mig punt. Al nivell del pis noble hi ha un rellotge de sol amb la data "1769" inscrita. L'interior de la planta es conserva bàsicament com d'origen, ressaltant l'embigat de fusta.

## Vegeu també

* Zona agrícola de Cal Trabal, la darrera zona agrícola que queda a l'Hospitalet de Llobregat.

## Referències

* «Can Trabal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].