OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eble d'Ussel

Eble d'Ussel (Ebles d'Ussel) (fl. ca. 1200) fou un trobador occità. Se'n conserven només tres composicions.

## Vida

Eble d'Ussel fou el gran de tres germans (Eble, Peire i Gui) que, juntament amb el seu cosí Elias d'Ussel, formen part dels anomenats quatre trobadors d'Ussel. Eble d'Ussel apareix en documents d'arxiu de 1190 a 1233. Els tres germans eren senyors del castell d'Ussel. Segons la vida de Gui d'Ussel, Eble componia malas tensos, adjectiu que no cal entendre en sentit despectiu sinó que cal entendre que el tema de la composició és satíric.

## Obra

Es conserven només tres "tensons" amb el seu germà Gui.

### Tensós

* (129,2=194,5) En Gui, digaz la qal penriaz vos
* (129,3=194,10) Gui, e·us part mon essienz
* (194,16=129,4) N'Eble pus endeptatz

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 2, p. 1009-1023 [Capítol dedicat a Gui d'Ussel. Conté algunes referències al seu germà Eble]

### Edicions

* Audiau, Jean, Les poésies des quatre troubadours d'Ussel, publiées d'après les manuscrits. París: Librarie Delagrave, 1922

### Repertoris

* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, [pàg. 260; és la vida del seu germà Gui d'Ussel, on es conserven referències a Eble]
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Eble d'Ussel és el número PC 129]

## Referències

* ↑ Riquer, Los trovadores, p. 1009
* ↑ Riquer, Los trovadores, p. 1011, nota 1.
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.
* ↑ Un partimen N'Ebles, chauzes en la meillor (128,1 = 218,1) s'ha dit que podria ser entre Eble d'Ussel i Guilhem Ademar, tot i que el cançoner l'atribueix a Eble de Sanhas i Guilhem Gausmar (vegeu la discussió a Riquer, Los trovadores, p. 1009, nota 4, on dona credibilitat a la identitat independent d'Eble de Sanha)

## Enllaços externs

* http://trobadors.iec.cat/autors_obres_d.asp?autor=Eble%20d%27Uisel
* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
# Eble II de Ventadorn

Eble II de Ventadorn (posterior a 1086 - Montecassino, 1155) fou vescomte de Ventadorn, un dels quatre vescomtats del comtat de Poitiers, i un trobador occità.

## Vida

Eble II de Ventadorn fou fill del vescomte Eble I i d'Almodis de Montberon. Eble II es casà amb Alis (o Agnès) de Montluçon, filla de Guilhem de Montluçon, amb qui tingué tres fills: Eble III de Ventadorn, el protector de Bernart de Ventadorn; Guilhem, que esdevindria senyor d'Ussel; i Arquimbaut. Eble II morí a Montecassino el 1155, retornant de la Segona Croada (1145-1149).

## Obra pòetica

Se sap que Eble II fou poeta però cap de les seves poesies ha estat conservada; potser no van ser mai posades per escrit. Tanmateix els documents d'arxiu l'anomenen Ebolus Cantator i el cronista Jofre de Vigeois diu erat valde gratiosus in cantilenis ("era molt dotat per les cançons"); també se'n diu que usque ad senectam alacritatis carmina dilexit ("fins a la vellesa li agradaven les cançons alegres").
Diversos trobadors citen també Eble II com a trobador: Cercamon en el planh per Guilhem X d'Aquitània de 1137 (Lo planh comens iradamen), Marcabru abans de 1149 en L'iverns vai e·l temps s'aizina,Bernart de Ventadorn en Lo tems vai e ven e vire i Guerau de Cabrera abans de 1160 en l'ensenhament Cabra joglar.
És d'imaginar que compartí l'activitat literària amb el seu senyor i també trobador Guillem IX d'Aquitània, comte de Poitiers i duc d'Aquitània, el primer trobador amb obra coneguda, cosa que Jofre de Vigeois testimonia i corrobora amb una anècdota narrada per Riquer (p. 142-143).
Els estudiosos de la poesia trobadoresca han fet alguns intents per atribuir a Eble II algunes poesies que apareixen com a anònimes en els cançoners o atribuïdes a altres trobadors. Tanmateix, de com hauria estat la poesia d'Eble no en tenim cap noció definitiva.

## Referències

* ↑ Riquer (p. 142) citant Stronski diu que fou el seu fill, Eble III, que morí a Montecassino. I que Eble II hauria mort el 1147.
* ↑ Concretament al seu fill, Eble III, Jofre de Viegois l'anomena filius Eboli Cantatoris (vegeu Riquer, p. 142)
* ↑ Lo planh comens iradamen (vv. 49-50) Lo plainz es de bona razo  Qe Cercamonz tramet n'Eblo.
* ↑ L'iverns vai e·l temps s'aizina (vv. 73-74) Jamai no farai plevina  eu per la troba n'Eblo,  car s'entensa folatina  manten encontra razo.
* ↑ Lo tems vai e ven e vire (vv. 22-28)  Ja mais no serai chantaire  ni de l'escola n'Eblo,  que mos chantars no val gaire  ni mas voutas ni mei so;  ni res qu'eu fassa ni dia,  no conosc que pros me sia,  ni no.i vei melhuramen.
* ↑ Cabra joglar (v. 30) ni de N'Anfos ni de N'Eblon
* ↑ Riquer discuteix aquest tema a les p. 145-147.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 1, p. 142-147

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://genealogiequebec.info/testphp/info.php?no=175624
* http://www.larousse.fr/encyclopedie/musdico/Eble_II_de_Ventadorn/167396
# Edificis d'habitatge al carrer Santa Bàrbara (Cercs)

Els Edificis d'habitatge al carrer Santa Bàrbara són uns habitatges de la colònia de Sant Corneli, al municipi de Cercs (Berguedà) inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'habitatges plurifamiliars de planta rectangular coberts a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, orientada a llevant. Els murs són fets amb maçoneria i els emmarcaments de portes i finestres amb maó. Cadascun dels blocs té 12, 14 o 18 habitatges que reprodueixen, tant a l'interior com a les façanes hi ha els mateixos elements definidors. Les escales d'accés als habitatges són generalment exteriors, igual que les comunes, un dels elements més característics. Els habitatges consten de cuina-menjador, 2 o 3 habitacions, un passadís central, la comuna i la carbonera exterior. En el conjunt d'habitatges l'única referència tipològica és la dels habitatges del carrer Santa Cecília construïts als anys cinquanta, més amplis i amb WC interior.

## Història

Els habitatges més característics i definidors de la colònies es varen construir entre 1895 i 1911 i responen al model d'habitatges obrers comú al de les colònies tèxtils de la comarca. La colònia es va construir per allotjar una població creixent de miners que treballaven a la boca de la mina de Sant Corneli situada a la mateixa colònia. Malauradament el despoblament es va començar a generalitzar als anys seixanta (davant la manca de serveis i abandó general) i dels 1100 habitants inicials es va passar a uns 200 habitants. Amb l'abandonament, els habitatges van degradar-se considerablement però en els últims anys l'empresa "Carbons de Berga S. A." els ha venut com a segones residències i el procés de dignificació ha començat.
Hi ha instal·lat el Museu de les Mines de Cercs.

## Referències

* 1 2 3 «Edificis d'habitatge al carrer Santa Bàrbara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].

## Bibliografia

* Corominas, Ramon; L'Erol, revista cultural del Berguedà, tardor- hivern 1988
* Salmeron, Carles; Els ferrocarrils del Berguedà. Els ferrocarrils industrials, 1990
# El balancí

Jocs de xiquets: el balancí, o simplement El balancí, és el títol d'un cartró per a tapís de Francisco de Goya, dissenyat per al dormitori dels Prínceps d'Astúries en el Palau del Pardo. Va formar part de la quarta sèrie empresa per l'aragonès.
Fins al 19 de gener de 1870 es custodiaven en un dels soterranis del Palau Reial de Madrid, però en aquesta data van ser robats. L'estudiós Gregorio Cruzada Villaamil va descobrir posteriorment la majoria dels cartrons, que van passar a engrossir la col·lecció permanent del Museu del Prado. Però El balancí actualment es custodia en el Museu de Belles Arts de València.

## Anàlisi

Dos nens juguen al balancí al costat de la porta d'una muralla, embrancats cada vegada més en els seus jocs i lluitant per pujar al balancí.
Molts autors consideren dubtosa la seua atribució al conjunt dels cartrons per a tapissos, ja que en aquests anys Goya va pintar una sèrie de cinc quadres amb temes infantils, entre els quals destaca La lletra amb sang entra, actualment al Museu de Saragossa. El quadre en qüestió té molts detalls similars a El balancí.
No obstant això, Janis Tomlinson assenyala que el fet que estigués guardat en un soterrani del Palau Reial al costat de la majoria dels cartrons és un signe inequívoc que va pertànyer a la quarta sèrie de Goya.
Es desconeix absolutament el motiu pel qual Goya va pintar l'esmentada sèrie de cinc pintures, perquè ja havia acabat la seva primera etapa com a pintor de cartrons i es trobava lliure. Bé poden tractar-se d'una sèrie de quadres lliures i íntims que l'aragonés va ordir per deslliurar-se de les seues múltiples ocupacions.
Les escenes infantils van ser, per molt de temps, les preferides del Goya jove. Com ja s'ha dit, va poder realitzar-les com a apunt per a futures obres.

## Referències

* ↑ Tomlinson, p. 33.
* ↑ Gaceta de Madrid, 19 de enero de 1870.
* ↑ Triadó Tur, p. 29.

## Bibliografia

* TOMLINSON, Janis A., Francisco de Goya: los cartones para tapices y los comienzos de su carrera en la Corte de Madrid, Madrid, Cátedra, 1993. ISBN 84-376-1192-X.
* TRIADÓ TUR, Juan Ramón, Goya, Barcelona, Susaeta, 2000 (colección «Genios de la pintura»). ISBN 84-305-9689-5.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra al web oficial del Museu
# Du Bois (Nebraska)

Du Bois és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 166 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Du Bois tenia 166 habitants, 76 habitatges, i 44 famílies. La densitat de població era de 139,3 habitants per km².
Dels 76 habitatges en un 21,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 2,4% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 24,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.000 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 10.335 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Du Bois». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Du Bois». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Franch (Vic)

El Franch és una masia de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a quatre vessants. La façana es troba orientada a llevant i consta de planta baixa i dos pisos. A nivell del primer pis hi ha una eixida, la part de baix de la qual serveix per a magatzem. Des de l'antiga era, avui convertida en jardí, hi ha unes escales que condueixen a l'eixida. El portal d'entrada és d'arc deprimit.
Al mur de tramuntana, a nivell del primer i segon pis, s'obren unes galeries d'arc rebaixat. Al mur de ponent els angles són escairats formant contraforts.
És bastida amb pedra irregular i sense tallar.
L'estat de conservació és bo.

## Història

Antiga masia que depenia de l'antiga quadra o terme civil de Sant Joan del Galí, que civilment era autònoma però religiosament depenia de Santa Eulàlia de Riuprimer.
Al fogatge de 1553 es troba a Francesc Franch registrat a la quadra de Sant Joan de Riuprimer, fet que demostra que aquest mas no quedà despoblat després de la pesta negra. Els propietaris i habitants actuals del mas encara mantenen la cognominació malgrat es vagi a perdre d'un moment a l'altre, ja que només tenen filles.
El mas fou reformat per Francesc Franch Gatillepa, el qual es casà amb una pubilla de l'Armengol, on s'establí temporalment, tornant-se a traslladar al Franch quan aquesta es va morir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «El Franch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# El català de La Manxa (Santiago Rusiñol)

El català de La Manxa és un sainet de costums financers en un acte de Santiago Rusiñol, estrenat al Teatre Español, el dia 6 de desembre de 1918, sota la direcció Jaume Borràs.

## Repartiment de l'estrena

* El Català: Jaume Borràs
* Maria: Maria Vila
* Joanet: Pius Daví
* El cafeter: August Barbosa
* Encarnació: Montserrat Faura
* Nati: J. Valero
* Hostaler: Vicenç Daroqui
* Faustiono: Guillem Aróstegui
* Sr. Alcalde: Andreu Guixer
* Fracuelo. Avel·lí Galceran
* Don Juan Antonio Ruiz i Perez de Castroviejo: Enric Guitar
* Sra. Dionisia. Antònia Baró
* El vicari : F. Tresols
* Oradors : Gastò A. Màntua i N. Llonch
* Agutzil: Ll. Alcalá
* Isidro: J. Flaquer
* Agustí: R. García
* Repratiat :Ll. Carbonell
* Bandurristes: J. Bonet, R. Soler
* Joves: Ll. Carbonell i R. Soler
* La minyona: Fortuny
* Noies: F. Lliteras, T. Vinyals i G. Valero

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1918/12/07/pagina-11/33321948/pdf.html
* ↑ La Veu de Catalunya 12 de desembre 1918, p. 6. http://mdc2.cbuc.cat/cdm/compoundobject/collection/veup1/id/45943/rec/23 Arxivat 2019-01-09 a Wayback Machine.
# El castillo de la pureza

El castillo de la pureza és una pel·lícula mexicana de 1973 dirigida pel cineasta Arturo Ripstein. Està basada en fets reals esdevinguts a Mèxic en la dècada de 1950.

## Argument

Gabriel Lima (Claudio Brook) està convençut que el món exterior és nociu per a la seva família i ha mantingut tancats a la seva esposa Beatriz (Rita Macedo) i als seus fills per 18 anys. La fràgil situació canvia quan s'adona que els seus fills, Porvenir (Arturo Beristáin), Utopia (interpretada per Diana Bracho) i Voluntat (Gladys Bermejo), estan entrant en l'adolescència.

## Repartiment

* Claudio Brook – Gabriel Lima
* Rita Macedo – Beatriz
* Arturo Beristáin – Porvenir
* Diana Bracho – Utopía
* Gladys Bermejo – Voluntad
* Mario Castillón Bracho – Policia encobert

## Producció

Produïda pel govern mexicà a través dels Estudios Churubusco, la història està basada en fets reals que van succeir en la dècada de 1950 i que van inspirar a Luis Spota a escriure la novel·la La carcajada del gato.
Ripstein tenia un amic que coneixia Galindo i per això se li va demanar que interpretés un paper a l'escenari. "Vaig decidir no fer-ho perquè no era actor ... però vaig llegir l'obra ... Em va agradar molt". L'actriu Dolores del Río estava interessada en els drets de l'obra i es va posar en contacte amb Luis Buñuel, que va rebutjar, però va recomanar al seu protegit, Ripstein. "Dolores del Río va trucar i em va dir:" M'agradaria fer una adaptació de l'obra "i vaig dir:" Preferiria anar directament a la font i agafar el cas als diaris ". Després, Ripstein va contractar a José Emilio Pacheco per ajudar-lo en la investigació i redacció del guió. Aleshores Dolores del Rió va mostrar discrepàncies en l'elecció del protagonista masculí. Ripstein aleshores va marxar dels Estudios Churubusco i va topar amb la productora Angélica Ortiz, que va donar suport financer al projecte.

## Premis i reconeixements
### Premi Ariel (1972)

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | | Guanyador |
| Millor director | Arturo Ripstein | Nominat |
| Millor actor secundari | Arturo Beristáin | Guanyador |
| Millor actriu secundària | Diana Bracho | Guanyadora |
| Millor guionista | Arturo Ripstein, José Emilio Pacheco | Nominat |
| Millor fotografia | Alex Phillips | Nominat |
| Millor muntatge | Eufemio Rivera | Nominat |
| Millor escenografia | Manuel Fontanals | Guanyador |
| Millors decorats | Lucero Isaac | Nominat |

## Referències

* ↑ Dieciocho años de encierro: el verdadero “castillo de la pureza” Arxivat 2020-11-01 a Wayback Machine., cronica.com.mx
* ↑ Alejandra Castro. «Los motivos del lobo», 05-12-2017.
* ↑ https://pstlala.oscars.org/ohms-viewer/render.php?cachefile=/wp-content/uploads/2017/07/PST_RipsteinArturo_OHMSIndex.xml#segment3585
* ↑ Premis Ariel a Filmaffinity
* ↑ «XV 1973 — Ganadores y nominados» (en castellà). Asociación Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas [Consulta: 24 maig 2016]. Arxivat 16 de juny 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-16. [Consulta: 9 desembre 2020].

## Enllaços externs

* El castillo de la pureza a YouTube
# El hombre de la isla

El hombre de la isla és una pel·lícula dramàtica espanyola de 1961 dirigida per Vicente Escrivá amb guió escrit per ell mateix.

## Sinopsi

Berta és una alemanya que arriba a un petit poble de pescadors per a casar-se amb Lorenzo, propietari d'una illa al que coneix només per correspondència i que viu amargat i odiat pels altres habitants a causa d'una vella història.

## Referències

* Francisco Rabal - Lorenzo
* Marga López - Berta
* Manolo Zarzo - Antonio
* Antonio Ferrandis - José

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1961 | Millor actor | Francisco Rabal | Guanyador |
| 1961 | Millor fotografia | Cecilio Paniagua | Guanyador |
| 1961 | Premi Jimeno | Vicente Escrivá | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1961». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 8 gener 2016].

## Enllaços externs

* El hombre de la isla a Cervantes Virtual
* "El hombre de la isla" de Vicente Escrivá de mitiquisimo.blogspot.com
# El Tilló

El Tilló és una masia situada al municipi d'Odèn, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 589.
# El Cementiri Vell de Gramuntell

El Cementiri Vell és l'antic cementiri al poble del Gramuntell catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A la plaça Major hi ha la façana principal del Cementiri Vell del poble on destaca el portal d'accés. Es tracta d'un portal adovellat de 10 dovelles i la clau, amb presència de guardapols motllurat amb continuïtat amb dues impostes de l'arc. Destaca també la presència de motllures a les parts inferiors de les dovelles i ambdós brancals del portal. A la clau de l'arc hi ha un relleu d'un escut molt erosionat on apareix la data 1775. Aquest portal d'accés s'integra dins d'una façana paredada.

## Notes

* ↑ «CEMENTIRI VELL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Duzmo Motorcycles

Duzmo Motorcycles fou una empresa fabricant de motocicletes britànica amb seu a Enfield Highway (Enfield, Londres), que fou fundada el 1919 per John Wallace. Els motors de les primeres Duzmo els fabricava l'Advance Motor Manufacturing Company de Northampton. Wallace no tenia formació com a enginyer, però mentre encara anava a escola va muntar un taller al seu jardí i va construir-hi una motocicleta a partir de peces soltes. Aquesta experiència el va ajudar a entrar d'aprenent a Collier & Sons. Quan el seu pare li va comprar una motocicleta de curses Rudge, va començar a competir a Brooklands. Wallace va córrer inicialment per a JAP, fins que es va saber que era menor d'edat. Llavors, va conèixer Bert le Vack i tots dos van trobar feina al fabricant d'automòbils escocès Arrol-Johnston per a dissenyar motors d'avions durant la Primera Guerra Mundial.
Després de la guerra, Wallace va dissenyar un motor de motociclisme de velocitat i en va vendre el disseny a la Portable Tool and Engineering Company d'Enfield Highway, la qual el va contractar com a dissenyador en cap. Bert le Vack va contribuir al desenvolupament i entre tots dos varen crear la Duzmo el 1920. Els dos socis volien iniciar-ne la producció, però els directius de Portable Tool van decidir liquidar la companyia. Llavors, Wallace va demanar un préstec per a poder establir-se pel seu compte i va fabricar les motocicletes des de la seva pròpia empresa. Les Duzmo duien motors fabricats especialment per a ell per The Advance Motor Manufacturing Co.
Wallace va dissenyar la darrera Duzmo el 1923. La moto incorporava diverses innovacions, entre elles un motor inclinat i un seient baix, però només se'n va construir una abans que Wallace es quedés sense diners i hagués de vendre el negoci a D. J. Sheppards. Wallace es va tornar a dedicar al disseny de motors d'avions amb D. Napier & Sons i es va morir el 1983.

## Models

| Model | Any | Notes |
| Duzmo 496cc | 1920 | Transmissió per corretja |
| Duzmo 992cc | 1922 | Motor V-twin |
| Duzmo | 1923 | Motor inclinat |

## Referències

* 1 2 3 «Duzmo Motorcycles» (en anglès). oakingtonplane.co.uk. Arxivat de l'original el 2008-06-23. [Consulta: 3 agost 2008].
# Eleccions legislatives italianes de 1972

Les Eleccions legislatives italianes de 1972 se celebraren el 7 de maig.

## Cambra dels Diputats

| | total | percentatge (%) |
| Electors | 37.049.654 | |
| Votants | 34.524.106 | 93,2 | (sobre electors) |
| Vots vàlids | 33.414.779 | 96,8 | (sobre votants) |
| Vots no vàlids | 1.109.327 | 3,2 | (sobre votants) |
| En blanc | 600.883 | 1,7 | (sobre votants) |
← Eleccions legislatives italianes, 1972 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 12.919.270 | 38,66 | 266 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 9.072.454 | 27,15 | 179 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 3.210.427 | 9,61 | 61 |
| Moviment Social Italià - Dreta Nacional (MSI-DN) | 2.896.762 | 8,67 | 56 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 1.717.539 | 5,14 | 29 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 1.297.105 | 3,88 | 20 |
| Partit Republicà Italià (PRI) | 954.597 | 2,86 | 15 |
| Partit Socialista Italià d'Unità Proletària (PSIUP) | 648.763 | 1,94 | 0 |
| Südtiroler Volkspartei (SVP) | 153.764 | 0,46 | 3 |
| Manifesto | 224.288 | 0,67 | 0 |
| Moviment Polític dels Treballadors (MPL) | 120.061 | 0,36 | 0 |
| Partit Comunista (marxista-leninista) Italià | 85.838 | 0,26 | 0 |
| Grup Progressista (de la Vall d'Aosta) | 32.192 | 0,10 | 1 |
| altres | 81.719 | 0,24 | 0 |
| Total | 33.414.779 | 100,00 | 630 |

## Senat d'Itàlia

| | total | percentual (%) |
| Electors | 33.932.895 |
| Votants | 31.454.873 | 92,7 | (su n. elettori) |
| Vots vàlids | 30.114.906 | 95,7 | (su n. votanti) |
| Vots no vàlids | 1.339.967 | 4,3 | (sobre n. votants) |
| Vots en blanc | 872.932 | 2,8 | (s/n. votants) |
| Partits | vots | vots (%) | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 11.466.701 | 38,08 | 135 |
| Partit Comunista Italià (PCI) - Partit Socialista Italià d'Unitat Proletària (PSIUP) | 8.475.141 | 28,14 | 94 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 3.225.804 | 10,71 | 33 |
| Moviment Social Italià - Dreta Nacional (MSI-DN) | 2.737.695 | 9,09 | 26 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 1.613.603 | 5,36 | 11 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 1.316.058 | 4,37 | 8 |
| Partit Republicà Italià (PRI) | 917.989 | 3,05 | 5 |
| Südtiroler Volkspartei (SVP) | 102.018 | 0,34 | 2 |
| Grup Progressista (de la Vall d'Aosta) | 29.667 | 0,10 | 1 |
| altres | 230.230 | 0,76 | 0 |
| Total | 30.114.906 | 100,00 | 315 |