OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rectoria d'Obiols

La rectoria de Sant Vicenç d'Obiols és un edifici catalogat com a patrimoni cultural situat al nucli de Sant Vicenç d'Obiols, al costat de la parròquia homònima, al municipi d'Avià, al Baix Berguedà. El 1983 es va catalogar amb el número IPAC 2951 al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya. En el mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona està catalogat amb el número d'element 08011/77. La rectoria de Sant Vicenç d'Obiols està protegit en el POUM d'Avià i en el DOGC 12/07/2011.

## Situació

La rectoria de Sant Vicenç d'Obiols està situada en el nucli d'Obiols, juntament amb l'església de Sant Vicenç d'Obiols i el mas d'Obiols, a prop de la Colònia industrial de La Plana, entre aquesta última i Graugés.

## Descripció i característiques

La rectoria de Sant Vicenç d'Obiols fou construïda el 1843 i està en bon estat de conservació. Està composta de tres crugies i està estructurada en planta baixa i dos pisos. El seu parament murari està compost de carreus de pedre irregulars no treballades i de diferents mides. El més destacat de l'edifici és la barana de ferro del balcó del primer pis que està situat al damunt de la porta d'entrada. Té la teulada a dues vessants i el carener perpendicular a la façana que està situada a llevant, a la plaça de l'església de Sant Vicenç d'Obiols. La rectoria de Sant Vicenç d'Obiols està adossada al Mas d'Obiols, del qual ocupa un terç de l'ample del seu mur. A la llinda de la porta hi ha la data de 1843.

## Història

La primera referència escrita de la rectoria és una nota que apareix en l'Amillarament de 1862 en la que s'india que aquesta no pagava contribucions, com les esglésies, rectories i capelles del terme.
En el llibre de baptismes de la Parròquia hi ha una nota que indica que aquesta va quedar sense capellà entre el 3 de maig de 1873 i el 4 de juny de 1874 perquè aquest va fugir durant la Tercera guerra carlina. Fins al 1874. moment en què la parròquia va passar al Bisbat de Solsona, havia format part del Monestir de Santa Maria de Ripoll.

## Referències

* 1 2 «Rectoria d'Obiols». Pat.mapa.gencat. [Consulta: 1r setembre 2015].
* 1 2 3 4 «Rectoria de Sant Vicenç d'Obiols. Mapa de patrimoni cultural». Diputació de Barcelona. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Avià

## Documents

* Amillarament d'Avià de 1862: Arxiu Municipal d'Avià.
* Llibre de baptismes de la parròquia d'Obiols (1852-1906): Arxiu Parroquial de Gironella.
# Rasa del Fornell

La Rasa del Fornell és un torrent afluent per la dreta de l'Aigua d'Ora el curs del qual transcorre íntegrament pel terme municipal de Navès.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Fornell està integrada per un total de 19 cursos fluvials. A banda del corrent principal, 9 són tributaris de 1r nivell de subsidiarietat, 9 més ho són de 2n nivell i 2 ho són de 3r nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 17.096 m. que transcorren en la seva totalitat pel terme municipal de Navès.

## Referències

* 1 2 3 4 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 4 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 30 maig 2010].
* 1 2 3 Aquest curs fluvial apareix al web de la XRCC. Per contra, no apareix al mapa de l'ICC en cap de les seves escales per bé que la configuració de les corbes de nivell permet endevinar el seu curs.
# Rasa del Jepet

La Rasa del Jepet és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de Guardiola. El seu recorregut transcorre íntegrament pel terme municipal de Riner (Solsonès).

## Descripció

La rasa neix a la Font de la Garriga i després d'un recorregut fet en la direcció predominant cap al nord baixant per entre el Roc del Cóm i la Costa del Jepet, desguassa a la Rasa de Guardiola a 607 msnm.

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Rasa del Jepet :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 728 | - |
| 250 | 692 | 14,4% |
| 500 | 662 | 12,0% |
| 750 | 632 | 12,0% |
| 1.014 | 607 | 9,5% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Jepet està integrada per un total de 2 cursos fluvials dels quals 1 és subsidiari de 1r nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 1.453 m.

## Referències

* 1 2 3 4 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 41° 56′ 12.09″ N, 1° 32′ 27.41″ E﻿ / ﻿41.9366917°N,1.5409472°E﻿ / 41.9366917; 1.5409472
* 1 2 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 8 maig 2010].
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 1.014 metres
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 41° 56′ 16.59″ N, 1° 32′ 9.294″ E﻿ / ﻿41.9379417°N,1.53591500°E﻿ / 41.9379417; 1.53591500
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 417 metres
# Betsiboka

Betsiboka és una regió de Madagascar que limita al nord amb la regió de Boeny, al nord-est amb la regió de Sofia, amb Alaotra-Mangoro a l'est, Analamanga i Bongolava al sud i Melaky a l'oest. La seva capital és Maevatanana. Fins a l'any 2009 va pertànyer a la província de Mahajanga. La població s'estimava l'any 2004 en 236.500 habitants en una àrea de 30.025 quilòmetres quadrats, representant una de les regions menys densament poblades de l'illa.
La regió es divideix en tres districtes, que estan alhora subdividits en 36 comunes.
* Districte de Kandreho
* Districte de Maevatanana
* Districte de Tsaratanana

## Referències

* ↑ Ralison, Eliane; Goossens, Frans. «Madagascar: Profil des marchés pour les évaluations d'urgence de la sécurité alimentaire» (PDF). Programme Alimentaire Mondial, Service de l'Evaluation des besoins d'urgence (ODAN). Arxivat de l'original el 7 de febrer 2012. [Consulta: 28 gener 2018].
# Devlet III Giray

Devlet III Giray (1647—1717) fou kan de Crimea (1716-1717) nomenat al lloc de Kaplan I Giray el novembre del 1716. Era fill d'Adil Giray, del que no se sap exactament l'ascendència, però que no era descendent de Selim I Giray.
El sultà va saber que el nomenament no havia satisfet al beg dels Shirin i en general als mirzes i als tàtars, tots els quals afavorien per a kan a un membre de la família de Selim I. Per això al cap de quatre mesos el va deposar. Va morir pocs mesos després dins del mateix 1717. El càrrec va passar a Saadet IV Giray, fill de Selim.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Retrat de dona jove (Van der Weyden)

El Retrat d'una dona jove és un dibuix de l'artista primitiu flamenc Rogier van der Weyden. Descriu una dona jove que porta una lligadura al cap clavat al seu cabell i ha estat datada c. 1430s i també c. 1440 - 1445. La identitat de la dona no ha estat establerta, ni la seva classe social. El dibuix és presumiblement un estudi per un retrat pintat i ara perdut, i recorda a l'obra Dona amb un tocat de gasa de Berlín.

## Descripció

El dibuix està realitzat en punta de plata sobre paper preparat en color vori. En el revers hi ha una inscripció del segle xvii (o possiblement anterior) "Ruggero di Bruselle/1460" (i.e. "Rogier de Brussel·les 1460"), que suggereix que ja estava connectat amb Van der Weyden en una data primerenca. La factura és de qualitat superior, amb un modelat subtilment treballat per suggerir un efecte escultòric tridimensional.
La model és presentada amb un punt de vista de tres quarts amb línies vives i directes. La seva roba no dona cap pista real sobre el seu estatus. Campbell i Va der Stock opinen que, d'una banda la lligadura relativament plana suggereix un origen de classe mitjana, mentre que a l'altre costat del coll folrat de pell suggereix que pogués ser de classe alta.

## Referències

* ↑ Campbell i Van der Stock, 2009, p. 336.
* ↑ Campbell, 2004, p. 56.
* 1 2 Campbell i Van der Stock, 2009, p. 335-336.

## Bibliografia

* Campbell, Lorne; Jan, Van der Stock. Rogier van der Weyden (en anglès). Chaucer, 2004. ISBN 9781904449249.
* Campbell, Lorne. Rogier Van Der Weyden: 1400-1464 : Master of Passions (en anglès). Antique Collectors Club Limited, 2009. ISBN 978-90-8526-105-6.
# Retrat de dona

Retrat de dona és el nom de les següents obres:
* Retrat de dona (Espalter), pintura feta per Joaquim Espalter i Rull (1856), es troba a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
* Retrat de dona (Francesc Miralles),pintura feta per Francesc Miralles i Galaup (1883), es troba a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
# Reedsville (Pennsilvània)

Reedsville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 858 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Reedsville tenia 858 habitants, 324 habitatges, i 226 famílies. La densitat de població era de 120,9 habitants/km².
Dels 324 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.833 $ i la renda mediana per família de 32.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.481 $ mentre que les dones 20.938 $. La renda per capita de la població era de 13.591 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Reedsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Reedsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bimah

La Bimah (en hebreu: בימה) és una plataforma elevada i un indret de lectura, que es troba normalment en el centre de la sinagoga, on hi ha una taula destinada a la lectura de la porció setmanal de la Torà (la paraixà setmanal) i la porció setmanal dels llibres profètics (la haftarà) durant el servei religiós en el judaisme rabínic. La Bimah s'anomena també: Tebah i Almemar.

## Referències

* ↑ Tikkanen, Amy. «Bimah Judaism» (en anglés). Enciclopèdia Britànica, 19-08-2019.
* ↑ «Almemar» (en anglès). Enciclopèdia Jueva.
* ↑ «Bimah | Encyclopedia.com». [Consulta: 22 maig 2024].
# Bozzo

Bozzo és el nom dels següents personatges:
* Ferran Bozzo, actor català
* Joana Bozzo i Vergés, (? - Barcelona 1968) actriu catalana
* Joan Lluís Bozzo i Duran, (Gràcia, Barcelona, 1953) director de teatre català
# Ricard Clausells

Ricard Clausells (Reus, 1864 - Sant Feliu de Llobregat, 1939) va ser un pintor i poeta català.
De molt petit la seva família es traslladà a Vilafranca del Penedès. El 1878 estudià a l'Escola de Belles Arts de Barcelona i després a l'Escola de la Llotja. El 1893 donava classes de pintura a casa seva, i el 1897, dirigí el segon número de Reus Tranquil, un periòdic humorístic vinculat al Grup modernista de Reus, ja que conservava amics a aquella ciutat. Entre 1900 i 1913 col·labora al Semanario Católico de Reus, sobretot amb poemes que hi enviava des de Vilafranca, tant en català com en castellà.
La seva obra pictòrica està vinculada a Vilafranca del Penedès, ja que hi residí molts anys. L'Ajuntament de la ciutat li encarregà l'elaboració de quadres sobre els fills il·lustres de la ciutat, i el 1901 s'inaugurà la Galeria de vilafranquins il·lustres. El 1903 va comprar una casa a Sant Feliu de Llobregat on hi anava a passar temporades. El 1910 va anar a viure definitivament a Sant Feliu amb la seva mare. En aquesta població pintà diversos quadres de temàtica religiosa per a esglésies de Sant Feliu i de Vilafranca. A partir de 1915 decorà el sostre del Saló de Sessions de l'Ajuntament de Vilafranca. Morta la seva mare el 1917, donà classes de dibuix i pintura a l'Asil Duran, un col·legi reformatori de sant Feliu. El 1923 es casà amb la reusenca Josefina Sanromà a Barcelona. No deixà de fer exposicions, tant a Vilafranca com a Sant Feliu i també a Barcelona. Publicà poemes a revistes de Vilafranca i a El eco del Llobregat de Sant Feliu i seguí pintant fins al final de la seva vida. Morí a sant Feliu el 10 de febrer de 1939.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 194-195.
* ↑ Bosch i Planas, Joan. Ricard Clausells, el pintor i el poeta: 1864-1939. Vilafranca del Penedès: l'autor, 1990, p. 125-130.

## Enllaços externs

* El saló de Sessions de l'Ajuntament de Vilafranca Arxivat 2011-12-12 a Wayback Machine.
* Sobre Ricard Clausells i sobre Joana Raspall
# Dialectalisme passiu

Un dialectalisme passiu és un tret d'un dialecte consecutiu que ha rebut del dialecte del qual procedeix. En són un exemple els trets del català valencià que va rebre del català nord-occidental en el moment de la seva formació, com ara el manteniment de la vocal [a] en posició àtona.
# Diakhao

Diakhao (o Jaxaaw en serere) és una ciutat de l'oest del Senegal. Erigida en municipi l'any 2011, és part del departament de Fatick i de la regió de Fatick.

## Història

Diakhao va ser l'última capital del regne del Sine. Diversos llocs han estar classificats per ser monuments històrics. Es tracta de la Casa Reial, de la tomba del Maad a Sinig Coumba Ndoffène Famak Diouf (rei del Sine), de les tombes dels Guelwar (la dinastia de Sine i Saloum), de les tombes de les Linguères (mares o germanes del rei) i del baobab Kanger, lloc de libació els reis del Sine.
En 1867, a l'anomenada sorpresa de Mbin o Ngor (un atac sorpresa contra els sereres fet pel marabut musulmà que va precipitar la batalla de Fandane-Thiouthioune), Diakhao va ser cremada pels marabuts. Amb la finalitat de reconstituir la seva capital (Diakhao), Maad ha Sinig Coumba Ndoffène Famak Diouf va posar en marxa noves mesures fiscals a tot el Sine. Encara que Maad ha Sinig Coumba Ndoffène Famak va aconseguir elevar i recaptar els impostos en algunes regions, va fracassar a Joal, ocupada per l'administració francesa. Durant anys va intentar exercir la seva autoritat sobre Joal. L'agost de 1871, va anar a Joal per regular el problema i allí fou assassinat.

## Administració

Abans de ser un municipi, Diakhao era la capital de la comunitat rural de Diakhao.

## Geografia

Les localitats més pròximes són Sorokh, Gadoguene, Ndidor, Tela, Maronem, Ngekor, Ndofene, Ndofane, Ndielem Farha, Bacodiol, Sarar, Kao, Mbimor, Ndoffane Mourite, Famb, Marane i Sandook

## Població

Diakhao és part del país serere,. Segons el PEPAM (Programa d'aigua potable i de sanejament del Mil·lenari), Diakhao tindria 3429 habitants i 388 edificis.

## Notes i referències

* ↑ (francès) Gravrand, Henry, La Civilisation Sereer - Cosaan, Nouvelles Éditions africaines (1983), p. 202, ISBN 2723608778
* ↑ Décret n$^o$ 2011-426 du 29 mars 2011 portant création de la Commune de Diakhao et de la Communauté rurale de Thiaré Ndialgui, dans le Département de Fatick, publié au Journal officiel de la République du Sénégal, n$^o$ 6585 du jeudi 28 avril 2011 Arxivat 2015-06-09 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Michael J. Sheridan, Celia Nyamweru.
* ↑ Arrêté du 27 mars 2003 Arxivat 2012-02-07 a Wayback Machine.
* ↑ (francès) Sarr, Alioune, "Histoire du Sine-Saloum (Sénégal)."
* ↑ (anglès) Klein, Martin A., "Islam and Imperialism in Senegal, Sine-Saloum 1847–1914."
* ↑ (francès) L'epopee de Sanmoon Fay.
* ↑ (anglès) Lucie Gallistel Colvin.
* ↑ (francès)RÉPUBLIQUE DU SÉNÉGAL
* ↑ (francès) Diakhao sur le site PEPAM Arxivat 2016-03-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* ((anglès)) Maps, weather and airports for Diakhao
* ((francès)) Diakhao al lloc web PEPAM Arxivat 2016-03-30 a Wayback Machine. (Programa d'aigua potable i de sanejament del Mil·lenari)
# Deiva Marina

Deiva Marina és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 65 km a l'est de la ciutat de Gènova, a la Riviera de Llevant.
És un complex turístic tranquil, amb aigua de mar neta i un litoral envoltat de muntanyes verdes. És conegut com un bon lloc de pesca durant tot l'any.
És un bon lloc per fer excursions al proper Parc Nacional de Cinque Terre, que és Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, o a Portofino.
Des del 2018, el municipi de Deiva Marina és soci del "Santuari Pelagos per als mamífers marins mediterranis". Això implica un compromís per intensificar la lluita contra qualsevol tipus de contaminació, sigui d'origen marítim o terrestre, o si és probable que tingui un impacte directe o indirecte sobre l'estat de conservació dels mamífers marins, així com evitar qualsevol competició a motor d'alta velocitat.

## Història

Encara que es va esmentar en documents des de l'època carolingia, l'accés a la zona era difícil: per terra, a causa de les altes muntanyes que l'envoltaven; i per mar, per la manca d'un port. Es van formar diversos pobles petits a l'interior, mentre que el front marítim no es podia habitar a causa de les incursions dels pirates bàrbars musulmans. La població local sovint es dedicava a la pesca, però a la nit es retiraven cap a l'interior, a l'actual centre històric de Deiva, prop de l'església. Dues torres de vigilància, construïdes al segle xvi, eren les úniques fortificacions on la població podia amagar-se, i avui es poden veure a l'escut del municipi. La torre quadrada, propera a l'església, a un quilòmetre del mar, ha estat preservada i restaurada. La torre rodona, prop del mar, va ser parcialment derrocada per una inundació l'any 1852.
El 1874 es va completar el ferrocarril a la costa de Ligúria i es va fer més fàcil l'accés a Deiva: es van construir algunes cases prop de l'estació de ferrocarril, incloent un hostal anomenat "Albergo Savoia". La resta de la zona costanera va ser parcialment utilitzada per una fàbrica i posteriorment també per a la defensa militar. L'únic edifici notable construït a la vora de la mar en la primera meitat del segle xx va ser una vila d'estil modernista, anomenada "Villa Schiaffino".
La transformació de Deiva en un centre de vacances va ser possible el 1932, quan el ferrocarril (incloent l'estació) es va moure al voltant d'1 km a l'interior, deixant un ampli passeig marítim utilitzable, però realment va tenir lloc després de la Segona Guerra Mundial. Mentrestant, la connexió amb les principals ciutats italianes va millorar amb la construcció de l'autopista A12 i la reutilització de túnels ferroviaris abandonats per al trànsit local d'automòbils. Això va encoratjar en els anys seixanta i setanta la construcció de molts edificis d'apartaments, utilitzats com a segona residència.

## Economia

El recurs econòmic més important és el turisme.

## Enllaços externs

* Deiva Marina - Lloc web oficial (italià)
# Deitània

La Deitània era el territori ocupat per la tribu ibera dels deitans, situada per l'actual Regió de Múrcia i les províncies espanyoles d'Almeria, Albacete, Granada i Jaén. L'historiador romà Plini va anomenar-la com la costa oriental de la Hispania Citerior, ubicada entre la Bastetània i la Contestània. Aquesta darrera, tenia la seua frontera meridional en el riu Segura.
Els deitans es van assentar entorn del segle VII abans de la nostra era. Dos-cents anys després, viuen la seua època d'esplendor, abans d'entrar en decadència i ser absorbits pels contestans. Al segle iii, els deitans, com moltes tribus iberes de la mediterrània, s'integren dins Roma.
Les seues ciutats més importants van ser Deitana Urbs (Totana), capital de la tribu, i Caput Deitanorum (Cabdet), la població de més altura del territori. Precisament en aquest darrer indret s'han trobat restes arqueològiques com la Dama de Cabdet.

## Enllaços externs

* «Deitània». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Beuvrages

Beuvrages és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2007 tenia 6.986 habitants. Limita al nord-est amb Bruay-sur-l'Escaut, al sud amb Anzin, al nord-oest amb Raismes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.718 | 8.042 | 8.485 | 8.560 | 8.042 | 7.643 | 7.071 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Lenquette | Divers gauche |