OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nili Fossae

Nili Fossae és un grup de grans grabens concèntrics a Mart, situat al quadrangle Syrtis Major. Han estat erosionats i parcialment emplenats per sediments i ejeccions riques en argila d’un cràter d’impacte gegant proper, la conca d'Isidis. S'hi troba aproximadament a 22 ° N, 75 ° E, i té una elevació de -0,6 km. Nili Fossae figurava a la llista de possibles llocs d'aterratge del Mars Science Laboratory, que va arribar el 2012, però va ser abandonat abans que es determinaren els quatre llocs finals per l’aterratge del rover de la Mars 2020, Perseverance que utilitzarà el mateix disseny que Curiosity, però amb una càrrega útil diferent centrada en l'astrobiologia.
Una gran mostra d'olivina s'hi troba a Nili Fossae. El desembre de 2008, el Mars Reconnaissance Orbiter de la NASA va trobar que les roques de Nili Fossae contenen minerals carbonatats, un descobriment geològicament significatiu. Altres minerals trobats per MRO són l'esmectita d’alumini, l'esmectita de ferro/magnesi, sílice hidratada, minerals del grup caolinita i òxids de ferro. Científics de la NASA van descobrir que Nili Fossae és la font de plomalls de metà, i es planteja la qüestió de si aquesta font prové de fonts biològiques.
Els investigadors el juliol de 2010 van suggerir que les roques portadores de carbonat que s'hi troben a la regió de Nili Fossae de Mart estan formades per roques ultramàfiques alterades hidrotermalment. En conseqüència, l’activitat hidrotermal hauria proporcionat suficient energia per a l’activitat biològica. Es podrien haver conservat proves d’organismes vius.
Hom creu que el canal de Nili Fossae va ser el resultat de l’impacte que va formar la conca propera d’Isidis.
Nili Fossae va ser un dels set finalistes del lloc d’aterratge de MSL:
* Eberswalde
* Gale
* Holden
* Mawrth Vallis
* Miyamoto
* Nili Fossae
* Meridiani Planum

## Referències

* ↑ "Nili Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Grotzinger, J. and R. Milliken. 2012. Sedimentary Geology of Mars. SEPM.
* ↑ Golombek, M., Grant, J., Kipp, D. et al. Selection of the Mars Science Laboratory Landing Site. Space Sci Rev 170, 641–737 (2012). https://doi.org/10.1007/s11214-012-9916-y
* ↑ Hoefen, T.M., et al. 2003. Discovery of Olivine in the Nili Fossae Region of Mars. Science 302, 627-630. "http://www.sciencemag.org/content/302/5645/627"
* ↑ Nasa finds 'missing' Mars mineral
* ↑ «Mars' Missing Atmosphere Likely Lost in Space».
* ↑ Edwards, C., B. Ehlmann. 2015. Carbon sequestration on Mars. Geology: doi: 10.1130/G36983.1.
* ↑ Murchie, S. et al. 2009. A synthesis of Martian aqueous mineralogy after 1 Mars year of observations from the Mars Reconnaissance Orbiter. Journal of Geophysical Research: 114. E00D06.
* ↑ Mars Methane Found, Raising Possibility of Life
* ↑ New light on Mars methane mystery
* ↑ Potential Mars Science Laboratory Landing Site: Nili Fossae Trough
* ↑ Craddock, R. 1994. Geological history of Isidis Planitia and Syrtis Major Planum, Mars. Houston, Texas, LPS XXV. 291-292
* ↑ «Seven Possible MSL Landing Sites - Mars Science Laboratory».
# Timezgana

Timezgana (àrab تمزكانة) és una comuna rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.172 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Esglésies pintades de la regió de Tróodos

El conjunt arquitectònic de les Esglésies pintades de la regió de Troodos són deu esglésies decorades amb frescs i construïdes a la serralada de Troodos (centre muntanyenc de Xipre), que es troben inscrites a la Llista del Patrimoni de la Humanitat de la Unesco des de 1985 i ampliat l'any 2001. Les nou primeres figuren des de 1985 en la llista.
Les esglésies són les següents:
| Codi | Nom | Lloc | Coordenades | Construcció |
| 351-001 | Església de Sant Nicolau (Ayios Nikolaos tis Steyis) | Kakopetria | 34° 58′ N, 32° 53′ E﻿ / ﻿34.967°N,32.883°E﻿ / 34.967; 32.883﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Kakopetria) | segle xi |
| 351-002 | Monestir de Sant Joan (Ayios Ionannis) | Kalopanayiotis | 34° 59′ N, 32° 49′ E﻿ / ﻿34.983°N,32.817°E﻿ / 34.983; 32.817﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Kalopanayiotis) | segle xi |
| 351-003 | Església de la Verge (Panayia Phorviotissa) o d'Asinou | Nikitari | 35° 02′ N, 32° 58′ E﻿ / ﻿35.033°N,32.967°E﻿ / 35.033; 32.967﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Nikitart) | segle xii |
| 351-004 | Església de la Verge (Panayia tou Arakou) | Lagoudhera | 34° 58′ N, 33° 00′ E﻿ / ﻿34.967°N,33.000°E﻿ / 34.967; 33.000﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Lagoudhera) | segle xii |
| 351-005 | Església de la Verge (Panayia) | Moutoullas | 34° 59′ N, 32° 49′ E﻿ / ﻿34.983°N,32.817°E﻿ / 34.983; 32.817﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Moutoullas) | segles xiii-xiv |
| 351-006 | Església de l'Arcàngel San Miquel (Archangelos Michael) | Pedhoulas | 34° 58′ N, 32° 49′ E﻿ / ﻿34.967°N,32.817°E﻿ / 34.967; 32.817﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Pedhoulas) | segle XV |
| 351-007 | Església de la Santa Creu (Timios Stavros) | Pelendria | 34° 58′ N, 33° 00′ E﻿ / ﻿34.967°N,33.000°E﻿ / 34.967; 33.000﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Pelendria) | segles xiii-xv |
| 351-008 | Església de la Verge (Panayia Podhithou) | Gàlata | 35° 00′ N, 32° 53′ E﻿ / ﻿35.000°N,32.883°E﻿ / 35.000; 32.883﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Galata) | segle XVI |
| 351-009 | Església de la Santa Creu (Stavros Ayiasmati) | Platanistasa | 34° 58′ N, 33° 02′ E﻿ / ﻿34.967°N,33.033°E﻿ / 34.967; 33.033﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Platanistasa) | segle XV |
| 351-010 | Església de la Transfiguració (Ayia Sotira tou Soteros) | Palaichori | 34° 55′ 13″ N, 33° 05′ 45″ E﻿ / ﻿34.92028°N,33.09583°E﻿ / 34.92028; 33.09583﻿ (Esglésies pintades de la regió de Troodos,Palaichori) | segle XV |

## Referències

* ↑ «Painted Churches in the Troodos Region» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 24 gener 2013].

## Enllaços externs

* Descripció d'algunes esglésies
# Casaus de Larbost

Casaus de Larbost (francès Cazeaux-de-Larboust) és un municipi occità de Comenge a Gascunya, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.
# El malvado Carabel (pel·lícula de 1935)

El malvado Carabel és una pel·lícula de 1935 dirigida per Edgar Neville amb l'argument basat en la novel·la homònima de Wenceslao Fernández Flórez. En el repartiment hi figuraren actors com Antonio Vico Camarero i Antoñita Colomé. Anys més tard es rodaria una nova adaptació del llibre, rodada per Fernando Fernán Gómez i estrenada en 1956.

## Sinopsi

Carabel és acomiadat injustament del seu treball a la banca Aznar y Bofarull quan denuncia una estafa de la que serà víctima la seva empresa. Aleshores decideix convertir-se en malvat per sobreviure i roba una caixa forta, però no la pot obrir i la torna. Quan és readmès planeja un altre robatori però la seva consciència li impedeix dur-lo a terme.

## Repartiment

* Antoñita Colomé - Germana
* Antonio Vico - Amaro Carabel
* Francisco Alarcon - Banquer Aznar
* Juan Barajas - Azpitarte
* Mary Cruz - Srta. Robledillo
* Rafael María de Labra
* José María Lado
* Cándida Losada - Silvia
* Juana Mansó - Dueña de la pensión
* Consuelo Medina
* Alejandro Nolla - Banquer Bofarull
* Antonio Palacios - Doctor Enríquez
* Pepito Ripoli - El niño
* Luisa Sala
* Elías Sanjuán - El huésped
* Ana de Siria - Sra. Robledillo
* Amalia Sánchez Ariño - Doña Nieves
* Juan Torres Roca - Olalla

## Referències

* 1 2 3 «"El malvado Carabel": impronta de Wenceslao Fernández Flórez en el cine antes y después de la Guerra Civil». Signa: Revista de la Asociación Española de Semiótica, 24, 2015, pàg. 241-257. ISSN: 1133-3634. 10.5944/signa.vol24.2015.14721.
* ↑ El malvado Carabel a abc.es

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Hans Cieslarczyk

Hans Cieslarczyk (Herne, 3 de maig de 1937 - Offenburg, 10 de juny de 2020) fou un futbolista alemany de la dècada de 1960.
Fou 7 cops internacional amb la selecció de futbol d'Alemanya amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1958.
Pel que fa a clubs, destacà a Borussia Dortmund i Karlsruher SC.
Trajectòria com a entrenador:
* 1975–1977 SpVgg Fürth
* 1977–1978 Stuttgarter Kickers
* 1978 1. FC Saarbrücken
* 1978–1979 FC Augsburg
* 1979–1980 Offenburger FV
* 1980–1981 ESV Ingolstadt

## Referències

* ↑ ; Knechtel, Dierk«Trauer um den ehemaligen Fußballnationalspieler Hans "Cissy" Cieslarczyk» (en alemany), 12-06-2020.
* ↑ Arnhold, Matthias. «Hans Cieslarczyk - Goals in International Matches». RSSSF, 11-05-2017.
* ↑ Hans Cieslarczyk Fitxa a Fussballdaten
* ↑ Hans Cieslarczyk a worldfootball.net
* ↑ Hans Cieslarczyk a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Arnhold, Matthias. «Hans Cieslarczyk - Matches and Goals in Bundesliga». RSSSF, 11-05-2017.
# Gertrud Rünger

Gertrud Rünger, coneguda també com a Gertrude Rünger (Poznań, actualment Polònia, 14 de març de 1893 - Berlín, 11 de juny de 1965) fou una cantant d'òpera alemanya que va començar la seva carrera com a soprano lírica i més tard va canviar a soprano dramàtica.

## Biografia

Va estudiar cant amb Hertha Dehmlow a Berlín i va començar el 1922 com a cantant de cor del Teatre de Stralsund. En 1923, es va traslladar al Teatre d'Erfurt, on va cantar els seus primers papers de veu solista. Entre 1924 i 1926 va cantar com a solista al teatre de Gera, de 1926 a 1928 al Teatre de Magdeburg, de 1928 a 1929 a l'Òpera de Colònia i de 1929 a 1930 al Teatre de Nuremberg.
De 1930 a 1935 va formar part de l'Òpera de l'Estat de Viena. En aquell teatre va interpretar el 1931 el paper d'Eboli de Don Carlos de Verdi i el 1933 el de Lady Macbeth en Macbeth de Verdi. De 1934 a 1948 va cantar a la Staatsoper Unter den Linden de Berlín. El 1937 va treballar al Metropolitan Opera de Nova York, on va interpretar la Brünnhilde de Die Walküre i de Götterdämmerung, Fricka a Das Rheingold i Ortrud a Lohengrin, totes elles òperes de Richard Wagner, per a un total de set representacions.
Va actuar com a convidada a teatres d'òpera de Dresden, Múnic, Amsterdam, La Haia, a l'Òpera de París (1933), a Londres (Royal Opera House, 1934), Anvers (1937-38), Roma (1939, 1940) i al Gran Teatre del Liceu de Barcelona (1933, Tristan und Isolde i Sigfried, ambdues de Wagner). En 1931 va fer el seu debut al Festival de Salzburg en Der Rosenkavalier de Richard Strauss. Al Festival de Bayreuth va actuar repetidament en la dècada del 1930. A partir de 1938 va tornar a actuar principalment a l'Òpera de l'Estat de Viena.
El 20 d'abril de 1945 va participar en el últim concert de l'Orquestra Filharmònica de Berlín de l'època del Tercer Reich. Aquest concert va ser també l'últim presenciat pel führer Adolf Hitler, 10 dies abans de la seva mort. Paradoxalment la darrera obra interpretada aquell dia va ser Tod und Verklärung (Mort i transfiguració) de Richard Strauss.
Rünger va ser una cantant de recitals i concerts. Va treballar també com a professora de cant a Berlín. Les seves actuacions més recordades han estat les d'obres wagnerianes, però també la Klytämnestra d'Elektra de Strauss i la Leonora de Fidelio de Beethoven.

## Referències

* ↑ «Rünger, Gertrud [soprano]» (en anglès). Metropolitan Opera Archives. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «Espectáculos - Liceo». La Vanguardia, 01-03-1933, pàg. 18.
* ↑ «Espectáculos - Liceo». La Vanguardia, 09-03-1933, pàg. 3.
* ↑ «Richard Strauss Der Rosenkavalier 1931» (en alemany). Salzburger Festspiele. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «Repertoire Archives» (en anglès). Salzburg Festival. Arxivat de l'original el 3 de gener 2018. [Consulta: 2 gener 2048].
* ↑ Aster, Misha. The Reich's Orchestra: The Berlin Philharmonic 1933-1945 (en anglès). Londres: Souvernir Press. ISBN 978-0-28563-963-8.
* ↑ Southon, Nicolas. Francis Poulenc: Articles and Interviews: Notes from the Heart. Ashgate Publishing, 2014, p. 66. ISBN 9781409466246.

## Enllaços externs

* Gertrud Rünger Arxivat 2018-01-03 a Wayback Machine. a Operissimo.
# Nili Perdomo

Francisco José Perdomo Borges (nascut el 18 de febrer de 1994), conegut comunament com a Nili, és un futbolista professional canari que juga al Levadiakos FC. Juga principalment com a lateral dret, que també pot jugar com a extrem.

## Enllaços externs

* Nili a BDFutbol
* Nili, Fitxa a Soccerway
# Tony Allen

Tony Allen (francès: Tony Oladipo Allen) (Lagos, 20 de juliol de 1940 - 15è districte de París, 30 d'abril de 2020) fou un músic nigerià, creador juntament amb Fela Kuti de l'afrobeat i és considerat un dels millors bateries del món. Va ser protagonista d'aquest estil musical. Va ser el mític director musical durant la dècada dels setanta del grup de Fela Kuti i se li atribueix la invenció de l'afrobeat, la mescla de la tradició musical yoruba i africana amb el jazz i el funk. Mai va deixar d'experimentar, fusionant afrobeat amb dub, electrònica, hip-hop o estils de ball.
El 2011 va participar en el festival Blues & Ritmes de Badalona.
Va morir a París als 79 anys d'un aneurisma aòrtic abdominal.

## Referències

* 1 2 Hernández i Soler, Meritxell. «Un homenatge a Tony Allen». Betevé, 10-05-2020. [Consulta: 28 maig 2020].
* 1 2 3 Salicrú, Marta «Ningú no fa el que fa el Blues & Ritmes». Diari ARA, 26-03-2011.
* ↑ «Sons de la Mediterrània : Tony Allen, llegenda afrobeat a Badalona». Enderrock, 24-03-2011. [Consulta: 28 maig 2020].
* ↑ Bianciotto, Jordi «Mor Tony Allen, el cor de l'afrobeat». El Periódico, 01-05-2020 [Consulta: 28 maig 2020].
# Benjamin Sehene

Benjamin Sehene (Kigali, 1959) és un escriptor ruandès establert a França l'obra del qual versa especialment sobre el genocidi de Ruanda.
De pares tutsis, la seva família va abandonar Ruanda per dirigir-se cap a Uganda en 1963 i Benjamin va estudiar a la Sorbona en els anys 1980 abans d'emigrar al Canadà. En l'actualitat resideix en París i participa en el Pen Club i al publicació Rue89.
En 1994, va tornar a Rwanda durant el genocidi per ser testimoni i comprendre millor les causes de la tragèdia del seu país natal. D'aquesta experiència, va publicar Le Piège Ethnique (El parany ètnic) en 1999, un estudi sobre polèmiques ètniques. En 2005 va publicar Le Feu sous la soutane una novel·la històrica enfocada en la veritable història d'un sacerdot hutu, el Pare Stanislas, que va oferir protecció als refugiats tutsis en la seva església abans d'explotar sexualment a les dones i participar en massacres.

## Obres

* Le Piège Ethnique Dagorno, Paris, (1999) ISBN 2-910019-54-3
* Rwanda's collective amnesia, a The UNESCO Courier, (1999).
* Un sentiment d'insécurité, Play, Paris, 2001
* "Dead Girl Walking" (història curta)
* Le Feu sous la soutane, L'Esprit Frappeur, Paris (2005) ISBN 2-84405-222-3
* "Ta Race!" (història curta) Arxivat 2008-09-22 a Wayback Machine., Éditions Vents d'Ailleurs, [La Roque d'Anthéron], France, 2006 ISBN 2-911412-40-0
* Die ethnische Falle Wespennest 2006

## Referències

* ↑ Kimani Njogu, Kabiri Ngeta, Mary Wanjau Ethnic Diversity in Eastern Africa: Opportunities and Challenges, p. 163
* ↑ Benjamin Sehene a babelio.com
* ↑ Le piège ethnique, de Benjamin Sehene al web de Lutte Ouvrière

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine.
# Castell de Fraumir

El Castell de Fraumir és un castell del municipi de Gósol (Berguedà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Del Castell només es conserva un tros del mur de la fortificació bastit sobre una roca plena de vegetació i brossa. El parament és a base de petits carreus disposats en filades sense treballar i units amb morter.

## Història

El lloc és documentat des del s. XII com un dels límits d'una compravenda dins del terme del castell de Gòsol. El 1196 és documentat Guillem de Fraumir i el llinatge s'estén durant tot el s. XIII, època en què fou construït el castell. L'any 1309 era dels Berga i Sibil·la, comtessa de Pallars, que el vengué a Jaume II en aquests anys, així com d'altres castells. Posteriorment els reis el cediren a la família Tous i Carbesí.

## Referències

* 1 2 «Castell de Fraumir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Castell de Fraumir». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Ebolowa

Ebolowa és la capital de la Província del Sud al Camerun, la ciutat principal del Departament de Mvila, és una ciutat situada al cor de la selva.
Es troba a 70 milles (112 km) al sud-sud-oest de Yaoundé, a la intersecció de les carreteres de l'oceà Atlàntic (Kribi), Yaoundé (nord-est) i Gabon (sud) per dos eixos sense revestir, una de 160 quilòmetres a través de AkomII i un altre a través de Lolodorf 180 km.
La seva població era de 79.000 habitants el 2001. És una ciutat colonial i destaca com a centre agrícola. És un centre del comerç de cacau. Una escola agrícola treballa amb plantacions experimentals d'aliments bàsics africans, cacau i palma d'oli a prop de la ciutat. La ciutat compta amb un hospital, un museu, i un aeroport.

## Referències

* ↑ «Ebolowa | Cameroon» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
# Harma

Harma (en grec, Άρμα) és el nom d'una antiga ciutat grega de Beòcia, que va ser esmentada per Homer al Catàleg de les naus de la Ilíada en el qual la primera posició correspon al contingent beoci, del que en formaven part els guerrers de Harma.
Segons Estrabó, es tractava d'un lloc que formava part de la tetrakomía del territori de Tanagra, juntament amb Eleó, Micalessos i Fares. El geògraf afegeix que el significat del seu nom està relacionat amb Amfiarau, personatge de la mitologia grega que va caure del seu carro i va ser empassat per la terra durant l'expedició dels set contra Tebes i el carro buit va ser a parar on estava la ciutat, mentre una altra versió esmentava que el seu nom deriva del carro d'Adrast, que va quedar destrossat en aquest mateix lloc mentre fugia.
Pausànias, en temps del qual Harma, així com Micalessos, ja era una ruïna, la va situar entre Teumes i Micalessos i actualment s'identifica amb les ruïnes de Kastro Livinou, que son a 4 quilòmetres de Micalessos.

## Notes

* ↑ «Penèleos i Leit i també Arcesilau, Protoènor i Cloni dirigien els beocis, que habitaven Híria, la rocosa Àulida [...] Tèspia, Grea i la vasta Micalessos; i els que vivien als voltants d'Harma, ...». Ilíada, II, 495-499. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 73

## Referències

* ↑ Ja que Harma significa carro.
* ↑ Estrabó IX,2,11; IX,2,14; IX,2,17.
* ↑ Ilíada, FBM, Traducció de Montserrat Ros, nota 50, pàgina 73, de Joan Alberich i Mariné
* ↑ Pausanias. Descripció de Grècia, IX, 19, 4.
* ↑ Estrabón, Geografía libros VIII-X, p.192, nota 194 de Juan José Torres Esbarranch, Madrid: Gredos (2001), ISBN 84-249-2298-0

## Bibliografia

* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].
# GAZ-13

El GAZ-13 Txaika (ГАЗ-13 Чайкcа) fou un automòbil produït pel fabricant d'automòbils russo-soviètic GAZ entre els anys 1959 i 1981. Fou la primera generació de la denominació comercial «Txaika» i substituí el GAZ-12-ZIM.
El GAZ-13 fou presentat l'any 1958 i fou produït entre els anys 1959 i 1981, amb una quantitat de 3.179 unitats construïdes.

## Referències

* ↑ Thompson, Andy. Cars of the Soviet Union (Haynes Publishing, 2008), pàg. 69 i 70.
# Nili

Nili (també Layli) és una petita ciutat de l'Afganistan, capital del districte de Nili i de la província de Daykundi, i té un petit aerodrom. Té mal clima i mals accessos. El 2007 les Nacions Unides hi van obrir una oficina i el desembre del 2008 la senyora Azra Jafari fou nomenada alcaldessa pel president Hamid Karzai, sent la primera dona a exercir aquest ofici a l'Afganistan.
# Teresa Teng

Deng Li Jun (xinès tradicional: 鄧麗君, xinès simplificat: 邓丽君, pinyin: Dèng Lìjūn; Baozhong, Taiwan, 29 de gener de 1953 - Chiang Mai, Tailàndia, 8 de maig de 1995) va ser una cantant pop taiwanesa, una de les més famoses entre les comunitats de parla xinesa i arreu de l'Àsia. Coneguda pel nom occidental Teresa Teng, va ser especialment popular entre els anys 70 i 90, fins a morir d'un atac respiratori sever.
El 1967 deixa els estudis i comença la carrera artística. Un any després signa el primer contracte discogràfic i el 1973 fa una primera gira al Japó, on té molt d'èxit i comença a gravar temes en japonés. A la Xina Popular va ser molt escoltada, sovint en cintes de cassette pirates.
Entre les seues cançons destaquen "Adéu estimat" (再見我的愛人), "Quan tornaràs?" (何日君再來), "La lluna representa el meu cor" (月亮代表我的心), o "Tian mi mi" (甜蜜蜜).
Abans de morir es va instal·lar a França, on vivia gràcies als royalties que generava la seua obra al Japó.

## Referències

* 1 2 3 Wudunn, Sheryl. "Teresa Teng, Singer, 40, Dies; Famed in Asia for Edm Songs." The New York Times. May 10, 1995.
* ↑ «CNN選50年音樂icon 米高稱王張國榮力壓貓王打入三甲». [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ «Pop diva Teresa Teng lives on in Chinese hearts». China Daily. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ Kristof, Nicholas D. «A Taiwan Pop Singer Sways the Mainland». The New York Times, 19-02-1991 [Consulta: 25 maig 2010].
* ↑ Zhou, Kate (2011). China's Long March to Freedom: Grassroots Modernization. Transaction Publishers. p. 145.
* ↑ Teresa Teng a l'enciclopèdia Britànica.
# Benjamin Stambouli

Benjamin Stambouli (nascut el 13 d'agost de 1990) és un futbolista francès que juga com a migcampista defensiu per a Paris Saint-Germain FC a la Ligue 1 francesa.

## Referències

* ↑ «Premier League Player Profile Benjamin Stambouli». Barclays Premier League, 2015. Arxivat de l'original el 2 de maig 2015. [Consulta: 20 gener 2015].
# Harmanec

Harmanec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1540.
# GAZ-24

El GAZ-24 "Volga" (ГАЗ-24 «Во́лга») fou un automòbil produït pel fabricant d'automòbils russo-soviètic GAZ entre els anys 1967 i 1986. Tot i que estrenat l'any 1967, era el reemplaçament efectiu del GAZ-21, que es deixà de produir l'any 1970. El model també es produí i comercialitzà a Bèlgica amb el nom de Scaldia-Volga M24 i es comercialitzà a l'Europa de l'Est amb el nom de M24D.
Els treballs per al reemplaçament del GAZ-21 van començar l'any 1961, sent presentat a finals de la mateixa dècada. El GAZ-24 equipava un motor de quatre cilindres en línia i 2.445 centímetres cúbics. Va existir-hi un prototip 4WD anomenat GAZ-24-95 que consistia en un GAZ-24 muntat sobre el xassis del GAZ-69; tot i que mai es produí en cadena, un dels exemplars fou utilitzat personalment pel Secretari General del PCUS Leonid Bréjnev.
Existiren nombroses variants d'aquest model: familiar (GAZ-24-02), amb motor V8 exclusiu per a les forces d'ordre (GAZ-24-24) i l'econòmic i modernitzat GAZ-24-10; així com el RAF-2203 a l'àmbit tècnic. El GAZ-24 fou subsituït l'any 1981 amb el llançament del millorat GAZ-3102, no obstant això, les diferent versions derivades de la plataforma del GAZ-24 es van mantindre en producció fins a l'any 2009.

## Referències

* ↑ Thompson, p.128.

## Bibliografia

* Thompson, Andy (2008), Cars of the Soviet Union: The Definite History, Sparkford, Yeovil, Somerset: Haynes, ISBN 978-1-84425-483-5

## Enllaços externs

* DL24's site
* DL24's site
* Scaldia Volga M24D