OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camenes

En la mitologia romana, les camenes van ser nimfes llatines de les fonts i eren invocades per les dones treballadores. Com que se suposava que l'aigua de les fonts era capaç d'inspirar la poesia, aviat van ser assimilades a les Muses de la mitologia grega.

## Descripció

Hi havia quatre camenes (en llatí: Camenae):
* Carmenta, or Carmentis
* Egèria o Ægeria
* Antevorta o Porrima
* Postverta o Postvorta o Prorsa
En alguns textos es fa servir la paraula carmentae per referir-se només a les dues darreres d'aquesta llista i en un principi devien ser dos aspectes de Carmenta. Aquesta era la principal i pel dia de la seva festa, la Carmentàlia, les verges vestals feien un ritual amb aigua en un lloc proper a la Porta Capena, una porta de la muralla Serviana que comunicava amb el Latium, d'on es creu que procedeix el seu culte.

## Culte

Hi havia un bosc sagrat amb una font natural al mig, habitat per les camenes en una vall que s'estenia cap al nord-est des del sud del turó del Celi i estava travessat pel vicus Camenarum, que duia a la via Àpia. Aquesta vall està actualment travessada per la Via delle Mole i el Ponte Marrana. Segons la tradició el rei Numa Pompili va fer construir a la vora d'aquesta font natural una aedicula de bronze. Aquest santuari va ser tocat per un llamp i el van traslladar al temple d'Honos et Virtus (l'honor i la Virtut). Més endavant el cònsol Marc Fulvi Nobílior el va fer traslladar al temple d'Hèrcules i allà era anomenat aedes Herculis et Musarum. El voltant de la deu es va decorar amb marbre en temps del poeta Juvenal (iii. 10). Alguns autors parlen de les seves aigües com excel·lents.
Les camenes habitaven les fonts però no tenien poders sobre les aigües com Juturna o Portumnus. Segons Agustí d'Hipona, les mares invocaven les camenes per ensenyar els nens a cantar.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, 1997, p. 42.
* 1 2 Charles Victor Daremberg, Edmond Saglio, "Dictionnaire des Antiquités grecques et romaines" article:, «camenae»
* ↑ Catàleg CIL:Corpus Inscriptionum Latinarum VI. 975, Reg. I
* ↑ Dedicat un 13 d'agost segons el Fasti Antiatinum ap. NS 1921, 108
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XXXIV 19
* ↑ Platner i Ashby, 1929, p. 89-90.
* ↑ Agustí d'Hipona, La ciutat de Déu, IV, 11

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi. "Diccionari de la mitologia grega i romana". Barcelona: Edicions 62, Col·lecció El Cangur Diccionaris, nº 209, 1997. ISBN 84-297-4146-1.
* Platner, Samuel Ball; Ashby, Thomas. "A Topographical Dictionary of Ancient Rome". Oxford University Press, 1929.
# Canichanes

Els canichanes (canesi, canisi, canechi o kanisianes) són una ètnia ameríndia de la Amazònia establerta en el municipi de San Javier de la provincia de Cercado al departament de Beni a Bolívia. La comunitat principal s'anomena San Pedro Nuevo.
El canichana constitueix una llengua aïllada que només és parlada per 3 persones.
Des de la promulgació del decret suprem Núm. 25894 l'11 de setembre de 2000 el canichana és una de les llengües indígenes oficials de Bolívia, el que va ser inclòs en la Constitució Política en ser promulgada el 7 de febrer de 2009.
Després de l'establiment de les missions jesuítiques de Bolívia els canichanes van ser agrupats en la reducció de San Pedro de los Canichanas. Allí van desenvolupar noves activitats: l'agricultura, la fusta i joieria. Durant l'auge del cautxú a partir de la segona meitat del segle xix, el seu talent per a treballar la fusta es va utilitzar en la fabricació de canoas.
A causa de la falta de terres, la seva activitat econòmica va disminuir i practiquen una agricultura de subsistència i la cria d'ovelles. També contracten els seus serveis amb els ramaders de la regió. També a causa de la falta de terra disponible en la seva àrea, no s'han presentat reclamacions en relació amb la creació d'un territori assignat a ells de propietat col·lectiva.
Una estimació de 1996 donava una població de 582 individus. La població que es va autoreconèixer com canichana en el cens bolivià de 2001 va ser de 208 persones, mentre que aquest número va augmentar a 899 en el cens de 2012.

## Referències

* ↑ (anglès) Crevels, Mily, Why Speakers Shift and Languages Die: An Account of Language Death in Amazonian Bolivia, in Crevels, Mily; van de Kerke, Simon; Meira, Sérgio; et van der Voort, Hein (Editores); Current Studies on South American Languages, pp. 9-30, Indigenous Languages of Latin America 3, Leyde: CNWS, 2002. ISBN 90-5789-076-3
* ↑ Bolivia: Decreto Supremo Nº 25894, 11 de septiembre de 2000
* ↑ Constitución Política de Bolivia
* ↑ DATOS COMPARATIVOS DE LA POBLACION INDÍGENA CENSOS DE POBLACIÓN, 2001 Y 2012
* ↑ Instituto Nacional de Estadística – INE. Características de la Población, febrero de 2015. pp. 31

## Bibliografia

* Álvaro Díez Astete, « Los Canichana », in Compendio de etnias indígenas y ecoregiones : Amazonía, Oriente y 2Chaco, Centro de Servicios Agropecuarios y Socio-Comunitarios (CESA), Plural editores, La Paz, 2011, p. 255-258 ISBN 978-99954-1-383-5
* (anglès) James S. Olson, « Canichana », in The Indians of Central and South America : an ethnohistorical dictionary, Greenwood Press, New York, 1991, p. 72 ISBN 0-313-26387-6
# Maria de Llúria i de Magarola

Maria de Llúria i de Magarola (Barcelona, Barcelonès, segle XVII — Vallbona de les Monges, Urgell, 14 de juny de 1701) fou una religiosa i abadessa cistercenca i escriptora.
Era filla de Joan Roger de Llúria i de Sacirera i d'Isabel de Magarola i de Genovart i tingué almenys un germà, Francesc Roger de Llúria i de Magarola. De ben petita ingressà al monestir de Santa Maria de Vallbona, on va exercir diversos càrrecs de responsabilitat –un any sots-bossera (1663), trenta-sis anys bossera (1664-1700) i tres anys sots-priora (1696-1698)– fins a arribar a abadessa l'abril de l'any 1701. Exercí aquest càrrec tot just dos mesos, des del 10 d'abril fins al 14 de juny de 1701, en què morí.
Va escriure el Directori espiritual, del qual només se'n conserva el segon volum. Escrit en un llenguatge formal però planer i afectiu, que neix de la vida interior, s'inscriu en la línia de l'ascètica i la mística cistercenques de l'època del barroc. Aquest recull pràctic d'oració conté tot un seguit de col·loquis, en els quals l'ànima troba la consolació espiritual, i constitueixen un sistema per fomentar la volguda unió amb Déu.
Havia estat la mà dreta de la seva antecessora, Maria de Borrell, durant l'anomenat «plet de la paternitat». La seva tomba es troba al cor de l'església del monestir.

## Referències

* 1 2 «Maria de Llúria i de Magarola». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Piquer i Jover, Josep Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació d'Història i Art Roger de Belfort, 1978, pàg. 284. ISBN 84-400-5204-9.
* 1 2 3 Piquer Jover, Josep Joan «L'abadessa de Vallbona, Maria de Llúria, mestra d'esperit». Analecta Sacra Tarraconensia 51-52, 1978-1979, pàg. 39-70.
* ↑ Cusó i Serra, Marta «Un monestir cistercenc femení català durant el primer segle borbònic espanyol. Santa Maria de Vallbona (1701-1802)». Manuscrits: revista d'història moderna, Núm. 27, 2009, pàg. 189–192. ISSN: 2014-6000 [Consulta: 9 octubre 2019].
# Fargesia robusta

La Fargesia robusta és una espècie de bambú, del gènere Fargesia de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse Commelinidae, classe Liliopsida, divisió dels magnoliofitins. Sinònim: Thamnocalamus robustus ((Yi) J. P. Demoly).
Arriba a assolir els cinc metres i mig d'alçada i suporta temperatures de –4 °C. Les fulles fan entre 8 i 20 centímetres de llarg, i amplades d'entre 0,5 a 2 cm. No és un bambú de tipus corredor, i això el fa una planta interessant en jardineria. En la seva Xina originària, es fa a l'Himalaia (1.200 a 2.800 m d'alçada, regió de Sichuan), al parc natural de Wolong i a altres zones.
Variants cultivades: Fargesia robusta "Campbell", F.r."Pingwu", F.r."Wolong", F.r."Red Sheaths", F.r."Wenchuan".

## Enllaços externs

* Descripció (anglès)
* Fotografies (anglès)
* Fargesia robusta a la GrassBase (anglès)
# Pas del Llop (Montsec)

El Pas del Llop és un pas de muntanya a 1.611,7 m. alt. del límit dels termes municipals d'Àger, a la Noguera, i Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. És al Serrat Alt, de la carena principal del Montsec d'Ares, al Montsec de Calafí, a ponent del Tossal de l'Osca, a la part oriental de la serralada.

## Referències

* ↑ Toponímia de la geografia del Montsec
* ↑ «Grallera del Pas del Llop». Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ Fauna del Montsec
# Grand-rieu

Grandrieu és un municipi francès, situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Selenoproteïna O

La Selenoproteïna O és una Selenoproteina.
La família SelO té homòlegs en animals, bacteris, llevats i plantes però la seva funció encara és desconeguda. Les úniques proteïnes homològues a Sel O que tenen selenocisteïna són les de vertebrats i tenen l'aminoàcid localitzat en la regió C-terminal. En humans, aquesta proteïna té una llargada de 669 aminoàcids i es troba en el cromosoma 22.
En altres organismes, com en S.cerevisiae, es tracta d'una proteïna homòloga que té reemplaçada la selenocisteïna per una cisteïna i, conseqüentment, la llargada de la proteïna és de 688 aminoàcids.
Aquesta proteïna està caracteritzada per tenir SECIS atípics, en els quals les citosines reemplacen les adenosines conservades del loop apical. A més a més, conté un motiu CXXU que suggereix que aquesta proteïna podria tenir una funció redox.

## Referències

* ↑ Hatfield DL, Berry MJ, Gladyshev VN. Selenium: Its molecular biology and role in human health. 2006. Springer. USA
# Navalmoral de la Mata

Navalmoral de la Mata és un municipi de la província de Càceres a la comunitat autònoma d'Extremadura. Està situat a la comarca de Campo Arañuelo, de la qual n'és la capital, i a 100 km de Càceres. Té una superfície de 155,96 km² i una població de 16931 habitants (cens de 2007). El codi postal és 10300.

## Demografia

Evolució demogràfica de Navalmoral de la Mata en el segle XX :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 |
| 4.504 | 5.414 | 4.811 | 5.550 | 6.831 | 7.273 | 9.073 | 9.706 | 12.922 | 15.211 |
Evolució demogràfica de Navalmoral de la Mata entre 1996 i 2006 :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 15.819 | 14.874 | 14.934 | 14.838 | 14.993 | 15.233 | 16.382 | 16.856 | 17.145 | 17.099 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Navalmoral de la Mata
# Maria de Luxemburg

* Per a altres significats, vegeu «Maria de Luxemburg (comtessa de Vendôme)».
Maria de Luxemburg (1305 - Issoudun, 1324) fou reina consort de França i Navarra (1322-1324). Maria era filla de l'emperador Enric VII de Luxemburg i la seva esposa Margarida de Brabant. Per línia paterna era neta del comte Enric III de Luxemburg i Beatriu d'Avesnes, i per línia materna del duc Joan I de Brabant i Margarida de Flandes. Es casà el 21 de setembre del 1322 a París amb el rei Carles IV de França, esdevenint la segona esposa d'aquest. D'aquesta unió nasqueren: La princesa Margarida de França (1323) i el príncep Lluís de França (1324).
El primer casament del rei francès amb Blanca de Borgonya fou anul·lat pel Papa Joan XXII el 7 de setembre d'aquell mateix any. El rei Carles IV buscant una dona que li assegurés la seva descendència va fixar-se en la princesa alemanya.
Maria va donar llum a una nena, que morí al cap d'uns mesos. Posteriorment es quedà embarassada de nou però patí un accident de carruatge en un dels seus desplaçaments. Tingué un fill prematur, que morí al cap d'unes hores, així com la mateixa Maria, que no es pogué refer de l'accident, el 21 de març de 1324 a Issoudun, a l'edat de dinou anys. Fou enterrada a l'església dels dominics a Montargis.
# Fernando Piña Saiz

Fernando Piña Saiz (Palma, 1938) és un enginyer aeronàutic i polític mallorquí, diputat al Parlament de les Illes Balears en la V Legislatura.
Es doctorà en enginyeria aeronàutica a l'Escola Superior d'Enginyers Aeronàutics de Madrid i durant molts anys treballà com a pilot per a la Subsecretaria d'Aviació Civil. Ha estat director general d'Aviació Civil i conseller d'Iberia. En novembre de 1978 fou nomenat subsecretari d'Aviació Civil, En 1981 va participar en la reunió de la Comissió General de Subsecretaris, convocada durant l'intent de cop d'estat del 23 de febrer per tal de donar continuïtat a l'acció de govern i assumir les funcions del Executiu, raó per la qual va rebre la Medalla al Mèrit Constitucional en 2011.
En 1996 fou nomenat director general d'Aviació Civil i president d'AENA, càrrec que va ocupar fins a 1997. Fou elegit diputat pel Partit Popular per Mallorca a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1999. Posteriorment ha estat president del Patronat de la Fundació AENA.

## Referències

* ↑ Fernando Piña, Enciclopedia del Turismo Español
* ↑ Fernando Piña, subsecretario de Aviación Civil, El País, 25 de novembre de 1978
* ↑ Decret de concessió de la medalla
* ↑ Reial decret 2042/1996, de 6 de setembre,
# Calipso

«Calipso» té aquests significats:
* Calipso (satèl·lit), satèl·lit de Saturn
* CALIPSO, satèl·lit artificial de la NASA i del CNES dedicat a realitzar observacions dels aerosols de l'atmosfera superior de la Terra
* Calipso (mitologia), nimfa o oceànide
* Calipso (pintora), presumpta pintora de l'Antiga Grècia
* Calipso (música), música d'origen caribeny de ritme lent i cadenciós amb reminiscències africanes i hispàniques
* Calipso (videojoc), videojoc recreatiu
# Campionats del món de ciclocròs de 1990

Els Campionats del món de ciclocròs de 1990 foren la 41a edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 3 i 4 de febrer de 1990 a Getxo, País Basc. Foren tres les proves disputades.

## Resultats

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Cursa elit | Henk Baars | Adrie van der Poel | Bruno Lebras |
| Cursa amateur | Andreas Büsser | Miroslav Kvasnicka | Thomas Frischknecht |
| Cursa júnior | Eric Boezewinkel | Jérôme Chiotti | Niels van der Steen |

## Classificacions
### Classificació de la prova elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Henk Baars | Països Baixos | 1 h 03 min 14 s |
| | Adrie van der Poel | Països Baixos | + 0:05 |
| | Bruno Lebras | França | + 0:05 |
| 4 | Frank van Bakel | Països Baixos | + 0:05 |
| 5 | Paul De Brauwer | Bèlgica | + 0:05 |
| 6 | Pascal Richard | Suïssa | + 0:05 |
| 7 | Radomír Šimůnek | Txecoslovàquia | + 0:05 |
| 8 | Karel Camrda | Txecoslovàquia | + 0:09 |
| 9 | Beat Breu | Suïssa | + 0:15 |
| 10 | Roger Honegger | Suïssa | + 0:52 |

### Classificació de la prova amateur

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Andreas Büsser | Suïssa | 48 min 27 s |
| | Miloslav Kvasnička | Txecoslovàquia | + 0:12 |
| | Thomas Frischknecht | Suïssa | + 0:15 |
| 4 | Edward Piech | Polònia | + 0:18 |
| 5 | Edward Kuyper | Països Baixos | + 0:23 |
| 6 | Johnny Blomme | Bèlgica | + 0:27 |
| 7 | Richard Groenendaal | Països Baixos | + 0:30 |
| 8 | Frank Groenendaal | Països Baixos | + 0:41 |
| 9 | Dieter Runkel | Suïssa | + 0:42 |
| 10 | Peter Hric | Txecoslovàquia | + 0:43 |

### Classificació de la prova júnior

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Erik Boezewinkel | Països Baixos | 41 min 51 s |
| | Jérôme Chiotti | França | + 0:12 |
| | Niels van der Steen | Països Baixos | + 0:16 |
| 4 | Jiří Pospíšil | Txecoslovàquia | + 0:23 |
| 5 | Dariusz Gil | Polònia | + 0:37 |
| 6 | Erwin Vervecken | Bèlgica | + 0:54 |
| 7 | Tim Kroll | Alemanya de l'Est | + 1:19 |
| 8 | Yannick Holweck | França | + 1:19 |
| 9 | Roman Jordens | RFA | + 1:32 |
| 10 | Patrick Flamm | RFA | + 1:33 |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Països Baixos | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Suïssa | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | França | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Cal Guim (Ferran)

Cal Guim és una casa del poble de Ferran, al municipi d'Estaràs, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa remodelada situada darrere de l'església parroquial de Sant Jaume del poble. L'edifici se'ns presenta de planta irregular, estructurada a partir de planta baixa, primer pis i golfes. A la façana principal, orientada a ponent, trobem la porta d'accés d'arc de mig punt adovellat, on destaquem l'anagrama de Jesús incís a la clau d'arc amb la data, "IHS / 1582". A la façana de llevant de l'edifici, obert a un pati interior que originàriament donava a la part agrícola de la casa, destaquem la decoració d'un llinda monolítica d'un balcó situat al primer pis, on hi ha incís un segell dintre el qual, hi ha la data "1874". L'edifici presenta un parament paredat amb restes d'arrebossat a les seves façanes, així com, carreus de pedra picada de pedra del país, a la porta d'accés de la façana principal i a l'estructura del balcó del primer pis, de la façana orientada a llevant.

## Història

Les portes o portals d'accés d'arc de mig punt adovellat estructurades a partir de grans peces de pedra picada els trobem tant a masies com a edificis urbans, públics o privats dins de l'arquitectura catalana dels segles xvi i xvii.
L'ús de l'anagrama de Jesús "IHS" present a moltes portes d'entrada de les cases, es comença a utilitzar a partir del segle xv quan Mateu d'Agrigent va demanar a la gent que el mostrés com un talismà.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Guim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cam

* Per a altres significats, vegeu «Cam (desambiguació)».
Al Gènesi, capítol desè, Cam (hebreu: חָם בן-נוֹחַ, Hām ben Nōah‎; àrab: حام بن نوح, Ḥām ibn Nūh) és el fill de Noè i pare de Cuix, Misraim, Put i Canaan.
Va sobreviure al Diluvi universal gràcies a l'Arca de Noè, on Déu digué a Noè que hi dugués la seva esposa, els seus fills i llurs esposes. Segons algunes tradicions, la seva dona es deia Ne'elatama'uk, Na'eltama'uk, Nahalath o Zedkat Nabu. Tradicionalment es considera que Cam i els seus descendents poblaren l'actual Àfrica.
Fou maleït pel seu pare a què el seu fill Canaan fos esclau de Sem i Jàfet (els seus germans), per haver-lo vist despullat quan estava begut.
Al segle xviii va sorgir la teoria racista i pro-esclavatge que els fills de Cam van ser ennegrits de pell per Déu per recordar permanentment el pecat que havia comès Cam en veure nu el seu pare.

## Referències

* ↑ Taslitz, Andrew E. Reconstructing the Fourth Amendment: a history of search and seizure, 1789-1868 (en anglès). New York University Press, 15 Oct 2006, p.99. ISBN 978-0814782637.
* ↑ Daly, John Patrick. When Slavery Was Called Freedom: Evangelicalism, Proslavery, and the Causes of the Civil War (Religion in the South (en anglès). The University Press of Kentucky, 31 Oct 2004, p.37. ISBN 978-0813190938.
Viccionari
# Calúmnia

La calúmnia consisteix a imputar un delicte a una persona tot i tenir coneixement que és una falsedat.

## Regulació a Espanya

Delicte regulat als articles 205, 206 i 207 del Codi Penal espanyol. La calúmnia es castiga amb pena de presó de sis mesos a dos anys, o bé multa de 12 a 24 mesos si es propaga amb publicitat, o bé multa de 6 a 12 mesos.
L'acusat del delicte de calúmnia quedarà exempt de tota pena demostrant el fet criminal que va imputar.
# Campionat del Món de cursa a l'americana femení

El Campionat del món de madison femení és el campionat del món de Madison, en categoria femenina, organitzat anualment per l'UCI, dins els Campionats del Món de Ciclisme en pista.
Se celebra des de 2017, quan es va inaugurar la competició als campionats celebrats a Hong Kong.

## Pòdiums de les Guanyadores

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2017 Hong Kong | Bèlgica Lotte Kopecky Jolien D'Hoore | Regne Unit Elinor Barker Emily Nelson | Austràlia Amy Cure Alexandra Manly |
| 2018 Apeldoorn detalls | Regne Unit Katie Archibald Emily Nelson | Països Baixos Kirsten Wild Amy Pieters | Itàlia Letizia Paternoster Maria Confalonieri |
| 2019 Pruszków detalls | Països Baixos Kirsten Wild Amy Pieters | Austràlia Georgia Baker Amy Cure | Dinamarca Amalie Dideriksen Julie Leth |
| 2020 Berlin detalls | Països Baixos Kirsten Wild Amy Pieters | França Clara Copponi Marie Le Net | Itàlia Letizia Paternoster Elisa Balsamo |
| 2021 Roubaix detalls | Països Baixos Amy Pieters Kirsten Wild | França Clara Copponi Marie Le Net | Regne Unit Katie Archibald Neah Evans |
| 2022 Saint-Quentin-en-Yvelines detalls | Bèlgica Shari Bossuyt Lotte Kopecky | França Clara Copponi Valentine Fortin | Dinamarca Amalie Dideriksen Julie Leth |
quan e

## Enllaços externs

* web de l'UCI
* Palmarès en Madison a cyclebase.nl
# Campionat del Món de cursa per punts femení

El Campionat del món de cursa per punts femenina és el campionat del món de cursa per punts i està organitzat anualment per l'UCI, dins els Campionats del Món de Ciclisme en pista.
Es porta disputant des del 1988 i la russa Olga Slyusareva i la neerlandesa Ingrid Haringa, amb 4 són les que tenen més victòries.

## Pòdiums de les Guanyadores

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 1988 | Sally Hodge (GBR) | Barbara Ganz (SUI) | Monique de Bruin (NED) |
| 1989 | Jeannie Longo (FRA) | Barbara Ganz (SUI) | Janie Eickhoff (USA) |
| 1990 | Karen Holliday (NZL) | Svetlana Samokhvalova (URS) | Kristel Werckx (BEL) |
| 1991 | Ingrid Haringa (NED) | Kristel Werckx (BEL) | Janie Eickhoff (USA) |
| 1992 | Ingrid Haringa (NED) | Barbara Ganz (SUI) | Janie Eickhoff (USA) |
| 1993 | Ingrid Haringa (NED) | Svetlana Samokhvalova (RUS) | Jessica Grieco (USA) |
| 1994 | Ingrid Haringa (NED) | Svetlana Samokhvalova (RUS) | Ludmilla Gorojanskaja (BLR) |
| 1995 | Svetlana Samokhvalova (RUS) | Nada Cristofoli (ITA) | Nathalie Lancien-Even (FRA) |
| 1996 | Svetlana Samokhvalova (RUS) | Jane Quigley (USA) | Goulnara Fatkoulina (RUS) |
| 1997 | Natalia Karimova (RUS) | Teodora Ruano (ESP) | Belem Guerrero (MEX) |
| 1998 | Teodora Ruano (ESP) | Belem Guerrero (MEX) | Olga Slyusareva (RUS) |
| 1999 | Marion Clignet (FRA) | Judith Arndt (GER) | Sarah Ulmer (NZL) |
| 2000 | Marion Clignet (FRA) | Judith Arndt (GER) | Olga Slyusareva (RUS) |
| 2001 | Olga Slyusareva (RUS) | Katherine Bates (AUS) | Belem Guerrero (MEX) |
| 2002 | Olga Slyusareva (RUS) | Lada Kozlíková (CZE) | Vera Carrara (ITA) |
| 2003 | Olga Slyusareva (RUS) | Edita Kubelskienė (LTU) | Yoanka González Pérez (CUB) |
| 2004 | Olga Slyusareva (RUS) | Vera Carrara (ITA) | Belem Guerrero (MEX) |
| 2005 | Vera Carrara (ITA) | Olga Slyusareva (RUS) | Katherine Bates (AUS) |
| 2006 | Vera Carrara (ITA) | Olga Slyusareva (RUS) | Gema Pascual Torrecilla (ESP) |
| 2007 | Katherine Bates (AUS) | Mie Bekker Lacota (DEN) | Catherine Cheatley (NZL) |
| 2008 | Marianne Vos (NED) | Trine Schmidt (DEN) | Vera Carrara (ITA) |
| 2009 | Giorgia Bronzini (ITA) | Yumari González (CUB) | Elizabeth Armitstead (GBR) |
| 2010 | Tara Whitten (CAN) | Lauren Ellis (NZL) | Tatsiana Sharakova (BLR) |
| 2011 | Tatsiana Sharakova (BLR) | Jarmila Machačová (CZE) | Giorgia Bronzini (ITA) |
| 2012 | Anastassia Txulkova (RUS) | Jasmin Glaesser (CAN) | Caroline Ryan (IRL) |
| 2013 | Jarmila Machačová (CZE) | Sofia Arreola (MEX) | Giorgia Bronzini (ITA) |
| 2014 | Amy Cure (AUS) | Stephanie Pohl (GER) | Jasmin Glaesser (CAN) |
| 2015 | Stephanie Pohl (GER) | Minami Uwano (JPN) | Kimberly Geist (USA) |
| 2016 | Katarzyna Pawłowska (POL) | Jasmin Glaesser (CAN) | Arlenis Sierra (CUB) |
| 2017 | Elinor Barker (GBR) | Sarah Hammer (USA) | Kirsten Wild (NED) |

## Enllaços externs

* Web de l'UCI
* Palmarès en cursa per punts a memoire-du-cyclisme.eu