OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2189 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2189 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de desembre de 2014. El Consell acull amb beneplàcit l'acord entre l'Afganistan i l'OTAN de 30 de setembre de 2014 sobre la Missió Resolute Support que substituirà la Força Internacional d'Assistència i de Seguretat (ISAF) després de 2014 per donar suport les forces de seguretat afganeses.

## Contingut

Afganistan ha fet grans progressos des de la caiguda dels talibans el 2001 pel que fa a democràcia, bon govern, institucions d'Estat, desenvolupament econòmic i drets humans. No obstant això, el país encara estava assolat per la violència i el terror dels talibans, Al Qaeda i altres grups extremistes, criminals i traficants de droga. Per tant, era important que el país continués rebent suport internacional. La missió de les Nacions Unides també s'hi mantenia.
S'han reforçat els serveis de seguretat afganesos, i al final de 2014, assumirien totalment la responsabilitat de la seguretat per part de la ISAF, que finalitzaria la seva missió. Tanmateix, calia més assistència internacional per enfortir els serveis de seguretat afganesos. L'OTAN ja havia adoptat decisions sobre el seu paper a l'Afganistan després de 2014, incloent la nova Missió Resolute Support per entrenar, assessorar i assistir les forces de seguretat afganeses.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC welcomes NATO-Afghan government agreement to establish post-2014 non-combat mission», 12-12-2014.
* ↑ NATO. «NATO-led Resolute Support mission in Afghanistan», 27-11-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Residencia d'avis del barri de la Sagrada Família (Manresa)

La Residencia d'avis del barri de la Sagrada Família és una fundació privada sense ànim de lucre que va sorgir a l'entorn de l'Associació de Veïns del barri de la Sagrada família de Manresa. La residència va ser fruit de la iniciativa ciutadana, que va saber implicar a la gent del barri, junt amb altres agents de la ciutat, com ara l'antiga Caixa de Manresa, l'Ajuntament de Manresa i també la Generalitat de Catalunya. En l'actualitat la Fundació Residència d'Avis del barri, atén a més de noranta avis i té un equip de més de 50 professionals. La Residència compta actualment amb 42 places fixes, 24 de Centre de dia i 9 més de convivència compartida.
La Fundació està dirigida pel patronat, que vetlla perquè es compleixi la missió de la residència: "poder envellir sense haver d'abandonar el barri". Es tracta d'oferir suport i acolliment integral a les persones grans del barri tot seguint un model d'atenció centrat en la persona. El treball en equip per garantir la qualitat assistencial i alhora millorar el barri són valors fundacionals que segueixen en vigència en l'actualitat. Des de 2018 el president del Patronat és Rossend Coll i Pujols, i des de 2020 la directora és Yesmine Regués Gurt.

## Història

L'any 1985, veient les necessitats al barri de la Sagrada Família de Manresa, un grup de veïns van començar a treballar per poder tirar endavant un projecte de residència per a gent gran. L'any 1986 es van acollir a l'Associació de veïns del barri i van iniciar una campanya que amb aportacions populars obtingué més d'un milió de pessetes, per poder comprar el primer pis de la residència. L'any 1988 es va inaugurar la residencia d'avis ajuntant dos pisos (9 places) per aconseguir que les persones grans del barri poguessin envellir al mateix lloc on havien viscut i crescut
Amb el suport de la Generalitat de Catalunya, de Caixa Manresa i també de l'Ajuntament de la ciutat l'any 1988 es va poder inaugurar l'equipament. El 2013 es va fer la celebració dels 25 anys d'existència de la residència.

## Bibliografia

* 1 2 «Residencia d'avis del barri Sagrada família». [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ El Totxo. Associació de Veïns i Gent Gran del Barri Sagrada Família.
* ↑ «La residència de la Sagrada Família celebra 25 anys avui». Regió7, 01-06-2013.
# Pacoros

Pacoros és el nom dels següents personatges:
* Reis de Pàrtia:
** Pacoros I de Pàrtia 42-38 aC (associat)
** Pacoros II de Pàrtia 79-105
* Reis d'Armènia:
** Aureli Pacoros vers 135-144
** Pacoros d'Armènia (161-163)
* Altres personatges:
** Pacoros (coper), magnat part
# Ricardo Martínez Matei

Ricardo Martínez Matei (Barcelona, 23 d'abril de 1964) va ser un ciclista català, que fou professional entre 1985 i 1990. El seu major èxit fou la victòria final a la Volta a Múrcia.

## Palmarès

* 1984
** 1r a la Volta a Múrcia
* 1986
** 2n al Campionat d'Espanya en ruta

### Resultats al Tour de França

* 1988. Fora de control (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1986. 90è de la classificació general
* 1989. 122è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Retaule de Sant Feliu

El Retaule de Sant Feliu és un retaule renaixentista obra de Perris de Fontaines, Joan de Borgonya, Pere Robredo i Joan Dartrica, pintat entre 1504 i 1520, que va presidir l'absis de l'església de Sant Feliu fins a la Guerra Civil espanyola. Avui està exposat pràcticament complet a la sala 9 del Museu d'Art de Girona, excepte un moble que es conserva a la mateixa església.

## Descripció

El retaule originalment consistia en una composició de vuit taules de la predel·la (sotabanc) pintades per Perris de Fontaines (única obra conservada del pintor), sis taules grans centrals pintades per Joan de Borgonya entre el 1518 i el 1520, i diverses talles escultòriques ornamentals de diferents formats creades per Pere Robredo i Joan Dartrica. La mida del conjunt era de 15 x 11 metres, la qual cosa el convertia en «el retaule més gran de tot Girona». El retaule es trobava a l'absis de l'església de Sant Feliu fins a la Guerra Civil espanyola, durant la qual va ser desmuntat per evitar-ne possibles danys causats pels revolucionaris anticlericals.
Es tracta d'un dels millors exemples de la transició del gòtic cap al renaixement a Catalunya. En paraules de Carme Clusellas, directora del Museu d'Art, el retaule fou creat per a «exaltar a través de les imatges esculpides i pintades els dos sants patrons de la ciutat, Sant Narcís i Sant Feliu, a més d'explicar el martiri i mort de Sant Feliu, el primer màrtir de Girona, i exaltar també la fe cristiana».
Les taules centrals expliquen el martiri de Sant Feliu de Girona fins que és crucificat.
* Predicació de Sant Feliu a les dones
* Sant Feliu davant el pretor Justí
* Sant Feliu empresonat
* Sant Feliu arrossegat per cavalls
* Sant Feliu llençat al mar
* Crucifixió de Sant Feliu

## Referències

* ↑ «El retaule de Sant Feliu de Girona - Setze anys de construcció per a la creació d'un retaule monumental». Museu d'Art de Girona, 2018 [Consulta: 14 juny 2023].
* 1 2 «El Museu d'Art de Girona recrea virtualment el retaule de Sant Feliu». 3/24, 25-10-2018.
* 1 2 «https://www.diaridegirona.cat/cultura/2018/10/25/museu-dart-mostra-cop-des/942376.html». Diari de Girona, 25-10-2018.

## Enllaços externs

* Retaule de Sant Feliu de Girona Arxivat 2023-06-04 a Wayback Machine. a visitmuseum.cat
# Orgue de Manuel Perez Molero

L'orgue de Manuel Pérez Molero és un orgue procedent del convent de monges clarisses de Santa María de Jesús (Àvila), construït en 1719.

## Característiques

Ha estat actiu entre els segles XVII i XVIII. El moble és de fusta estucada i jastpiada que imita diferents marbres de colors, la façana té una decoració d'estilitzacions vegetals daurades, té un escut heràldic emmarcat amb motius de rocalla daurats i a la caixa de l'orgue es pot veure, a la tapa del secret, l'escut heràldic de la fundadora del convent, Maria Dávila, a la part central.
La façana presenta diversos jocs de tubs metàl·lics i el teclat està format per quaranta-cinc tecles, duu una inscripció a l'interior amb la firma del constructor, l'orguener Pérez Molero, i l'any de fabricació.

## Història

L'orgue procedeix del convent de monges clarisses de Santa María de Jesús (vulgo Gordillas), de la ciutat d'Àvila. En el llibre de comptes de 1716-1763, fol. 61, apareix la compra en els comptes de 1719-1722: "Los 4600 reales coste de cañuteria y caxa pagados a D. Manuel Perez Molero como consta de su recivo en 3 de Mayo de 1722. Y los 150 rs. restantes, coste de traer dicho organo y caxa desde Segovia."
Els escuts a la caixa són de la fundadora del convent, Da. María Dávila, i els seus dos marits Hernán Núñez de Arnalte i Fernando de Acuña.
És un orgue que s'ha utilitzat en diversos cicles de: La música al museu, al Museu de la Música de Barcelona.
Tenim una virtualització d'aquest orgue duta a terme per en Pere Casulleras.

## Referències

* ↑ «Orgue de Manuel Perez Molero». Museu de la música. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ «Manuel Perez Molero». [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Catalunya música-revista musical catalana. Barcelona: "[s.n.]", 1984.
* ↑ Escalona, Josep Maria. L'orgue a Catalunya [Multimèdia: història i actualitat]. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Direcció General de Promoció Cultural, 2000. ISBN 978-84-393-5217-4.
# Palacín I d'Alagón

Palacín I d'Alagón (? - ?) fou IV Senyor d'Alagón.

## Orígens familiars

Fill de Ximena Péreç d'Alagón i el seu marit Artau III de Pallars Sobirà.

## Núpcies i descendents

Es casà amb una dama de nom desconegut. D'aquest matrimoni nasqué:
* Artal II d'Alagón, senyor d'Alagón
* Toda d'Alagón, casada amb Ruy Vásquez Barbosa

## Referències

* ↑ Araldicasardegna: Alagón
* ↑ Cuadernos de Historia Jerónimo Zurita, vols. 51-52 (1985). Pergaminos aragoneses del fondo Sástago
Palacín I d'Alagón Llinatge d'Alagón :
| Precedit per: Ximena Péreç d'Alagón (mare) | Senyor d'Alagón (Llista de senyors d'Alagón) (1135–?) | Succeït per: Artal II d'Alagón (fill) |
# Oskólskoie

Oskólskoie - Оскольское (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 427 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Pairalia del Bolacell

Pairalia del Bolacell és una obra del municipi de Camprodon (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa del Bolacell està ubicada dalt d'un turonet, a l'altre costat del pont del mateix nom. És citada documentalment des de molt antic. És una reunió de molts edificis annexos i moltes ampliacions fetes en el decurs dels segles. Les teulades són a dues i una vessant en estat força deficient. Va ser bastida amb pedra poc escairada llevat dels cantoners i dels carreus que formen les obertures. El nucli d'habitatge disposa de baixos i dos pisos superiors, amb galeries porxades per aprofitar el sol.

## Història

Apareix citada com "Bolosello" en una donació testamentària atorgada a favor del monestir de Sant Pere de Camprodon pels almoiners del difunt Berenguer, levita, l'any 1031.
En el decurs del segle xvi (1574) apareix en un capbreu el mas i el pont del mateix nom, transcrit a l'arxiu parroquial de Beget.
La casa conserva el seu aspecte senyorial malgrat el seu abandó. Pertany a la família Bru de Sala i l'habita actualment un pastor.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pairalia del Bolacell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Robert Korzeniowski

Robert Marek Korzeniowski (Lubaczów, Polònia 1968) és un atleta polonès, ja retirat, especialista en marxa atlètica i guanyador de quatre medalles olímpiques d'or. És considerat com un dels millors marxadors de la història.

## Biografia

Va néixer el 30 de juliol de 1968 a la ciutat de Lubaczów, població situada al comtat del mateix nom. És germà de la també marxadora Sylwia Korzeniowska.

## Carrera esportiva
### Marxa atlètica

Especialista en els 50 quilòmetres marxa, també ha participat en proves dels 20 quilòmetres marxa. Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on no finalitzà la prova dels 20 km i fou desqualificat en els 50 quilòmetres. Destacà internacionalment en el Campionat del Món d'atletisme de 1995 realitzat a Göteborg (Suècia), on guanyà la medalla de bronze en la prova dels 50 quilòmetres marxa.
Posteriorment participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels 50 quilòmetres marxa i fou vuitè en els 20 quilòmetres, guanyant així un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) va aconseguir guanyar la medalla d'or en les proves dels 20 km i 50 km. marxa, esdevenint l'únic marxador en aconseguir medalles en les dues disciplines olímpiques. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), els seus últims Jocs Olímpics, tornà a revalidar el seu títol olímpic dels 50 quilòmetres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar tres medalles més en el Campionat del Món d'atletisme, totes elles d'or, una medalla de plata en el Campionat del Món d'atletisme en pista coberta i dos títols en el Campionat d'Europa d'atletisme i en les Universíades.
Per les seves actuacions esportives ha estat guardonat amb l'Orde Polònia Restituta, amb grau de cavaller (1996), Oficial (2000) i Comandant (2004).
El 8 d'agost de 2002 establí un nou rècord del món en els 50 km. marxa, establint el temps en 3:36:39, i superat per ell mateix el 27 d'agost de 2003 (3:36:03). El rècord fou vigent fins al desembre de 2006, quan fou superat per l'australià Nathan Deakes (3:35:47).

### Retirada

En retirar-se de la competició activa passà a ser entrenador, destacant entre els seus alumnes l'espanyol Francisco Javier Fernández Peláez. Així mateix ha estat comentaris de televisió al seu país i manàger general de TVP Sport, un canal especialitzat en esports polonès.

## Enllaços externs

* (polonès) Portal personal
* (anglès) www.iaaf.org - Robert Korzeniowski
# Ommatoforinis

Els ommatoforinis (Ommatophorini) són una tribu de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Erebinae.

## Gèneres

* Calyptis
* Ommatophora

## Referències

* ↑ Zahiri, Reza «Molecular phylogenetics of Erebidae (Lepidoptera, Noctuoidea)». Systematic Entomology, 2011. DOI: 10.1111/j.1365-3113.2011.00607.x.
* ↑ Holloway, J. D. «Tribe Ommatophorini». The Moths of Borneo. Southdene Sdn. Bhd.. [Consulta: 10 gener 2015].
# Palau abacial de Santa Maria de Serrateix

El Palau abacial de Santa Maria de Serrateix és una obra amb elements neoclàssics de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Palau Abacial fou un dels conjunts més malmesos del monestir de Serrateix. Cal fer referència, primerament, a la imponent torre abacial situada en l'angle de l'edifici que segueix al campanar. És una massissa torre de planta quadrangular, coberta amb teulada de quatre vessants amb finestres a tres nivells al cantó de ponent. Segueix al campanar una massissa porta adovellada (avui restaurada) que dona pas al pati abacial que conserva l'estructura dels segles xiv i xv. El Palau abacial fou sensiblement modificat al segle xviii en aprofitar part dels seus murs per a construir la casa rectoral.
Els treballs de Restauració del Palau de l'Abat, la Torre i el mur S del monestir van començar l'any 1986 i es van acabar l'any 1990, subvencionats pel Servei del Patrimoni Arquitectònic de la Generalitat de Catalunya.

## Història

L'obra del Palau Abacial que correspon als segles XIV-XV i al segle xviii devia ser iniciada pels abats més emprenadors. Durant l'abadiat de Berenguer de Lluçà (1303-1329) el monestir encara no tenia el palau abacial, car en una visita feta per l'arquebisbe de Tarragona s'especifica que els monjos i l'abat dormen en comú, la qual cosa fa pensar que és obra posterior. Al segle xviii la casa fou reformada com gran part del monestir, segurament durant el govern de l'abat Escofet (1798-1827).
El Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya va fer obres de restauració en el conjunt monacal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Palau abacial de Santa Maria de Serrateix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Maki Yūkō

Maki Yūkō (槇 有恒, Yūkō Maki, nascut el 5 de febrer de 1894 a Sendai, mort el 2 de maig de 1989 a Tòquio), també conegut com a Maki Aritsune, fou un alpinista japonès.

## Carrera

Maki va pujar el mont Fuji a l'edat de deu anys. Va fer moltes ascensions en la seva adolescència, incloent el mont Aso. Va fundar un club d'escalada, mentre estudiava Dret a la Universitat de Keiō a Tòquio, on es va graduar en 1919. Va continuar els seus estudis als Estats Units i a la Gran Bretanya.
A més de nombroses escalades a Suïssa en el període 1919-1921, el 10 de setembre 1921 va fer la primera ascensió de l'Eiger per l'aresta Mittellegi amb els guies de muntanya Fritz Amatter, Samuel Brawand i Fritz Steuri. Va fer una donació de 10.000 francs per la construcció del refugi Mittellegi.
El 1922 va fer la primera ascensió hivernal del mont Yari (3.180 msnm) al Japó. El 1925, juntament amb cinc muntanyencs japonesos i tres guies de muntanya de Suïssa, va fer la primera ascensió del mont Alberta (3.619 msnm}) a les muntanyes Rocoses del Canadà. L'expedició va ser patrocinada pel príncep Chichibu.
En 1926 va ser de nou als Alps, assolint l'ascens del Cerví per l'aresta de Zmutt, juntament amb el príncep Chichibu.
La carrera com alpinista de Maki va ser interrompuda per la Segona Guerra Mundial, que li va impedir de liderar una expedició japonesa a l'Himàlaia. El 1956 Maki va dirigir la tercera expedició japonesa al cim nepalès de vuit mil metres Manāslu. Els expedicionaris Toshio Imanishi i el xerpa Gyalzen Norbu van fer la primera ascensió del Manāslu el 9 de maig de 1956.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Douglas, Ed. Mountaineers: Great Tales of Bravery and Conquest. New York, New York: DK Publishing, 2011, p. 212–213. ISBN 978-0-7566-8682-6.
* ↑ Harrer, Heinrich; Maix, Kurt. The White Spider: The Story of the North Face of the Eiger. Rupert Hart-Davis, 1959, p. 27. ISBN 0 586 08874 1.
* 1 2 Brawand, Samuel. «Erinnerungen an Yuko Maki (Memories of Yuko Maki)» (PDF) (en german) p. 5–6, 01-07-1989. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2005. [Consulta: 29 gener 2013].
* ↑ Reynolds, Kev. The Swiss Alps. Milnthorpe: Cicerone Press, 2012, p. 331. ISBN 978 1 85284 465 3.
* ↑ Brawand, pp. 7-8.
* ↑ Reynolds, Kev. Manaslu: A Trekker's Guide. Milnthorpe: Cicerone Press Limited, 2000, p. 14. ISBN 1 85284 302 0 [Consulta: 23 gener 2013].

## Publicacions

* Maki, Yuko; Imanishi, T. «The ascent of Manaslu». Himalayan Journal, 20, 1957. Arxivat de l'original el 31 d’octubre 2014 [Consulta: 28 gener 2013]. Arxivat 31 October 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* Maki, Aritsune. The ascent of Manaslu. Tòquio: Mainichi, 1956.
* Manaslu: For Boys and Girls. Tòquio: Mainichi, 1957.
# Pide

La pide és una preparació d'origen turc a base de massa semblant a una coca oberta. El mot pide en turc vol dir pa pla. Sovint té forma arrodonida amb les vores girades.

## Elaboració

Per a sis persones es necessiten cinc tasses de farina de força, dos ous sencers, un rovell d'ou, quatre cullerades de mantega, dues culleradetes de llevat, dues culleradetes de llet, una de sal i una de sucre.
Feu un volcà amb la farina. Dissoleu el sucre i el llevat en la llet i aboqueu-la al centre del volcà. Afegiu també la mantega estovada, dos ous i la sal. Amasseu, feu una bola i deixeu-la pujar durant una hora. Dividiu la massa en sis trossos i aplaneu-la fins que tingui mig centímetre de gruix, donant-li forma circular o ovalada. Prepareu la guarnició i esteneu-la per sobre de tota la superfície. Plegueu uns dos centímetres de les vores cap al centre, de manera que cobreixi una petita part de la guarnició. Feu apujar de nou les pides, millor sí és en un lloc més aviat calent. Pinteu la superfície de les vores amb el rovell d'ou batut. Coeu-les a forn mitjà fins que estiguin daurades.
Si les voleu toves, heu de deixar-les reposar uns cinc minuts en un lloc tancat, en una cassola, per exemple. Si les preferiu cruixents, unteu-les lleugerament amb una mica de mantega i mengeu-les immediatament.

### Guarnició de carn picolada

És la més típica, la pide de carn picada en turc es diu kıymalı pide. Per a sis persones es fa servir un quart de quilo de carn de bé picada, una ceba, mantega, julivert, sal i pebre. Piqueu les cebes i enrossiu-les en una paella amb una mica de mantega, afegiu la carn picada, saleu i coeu fins que la carn estigui cuita i hagi absorbit tot el líquid. Afegiu el julivert picat, una mica de pebre negre i mescleu.

### Guarnició de formatge blanc

És també fàcil de trobar, en turc es diu peynirli pide. Xafeu amb una forquilla dos-cents grams de formatge blanc, afegiu un ou batut (o bé una clara d'ou batuda), bastant julivert picat i, si voleu, fonoll picat. Mescleu bé. És important xafar amb la forquilla perquè amb el túrmix la textura queda diferent.

### Guarnició de formatge i ou ferrat

(Vegeu la imatge)

## Vegeu també

* Çökelek
* Gözleme
* Pans de Turquia

## Bibliografia

* KUT, INCI. La cuisine turque. Net Turistik Yayinlar A.S., 1992. ISBN 975-479-102-3 (francès) (castellà) (anglès)

## Enllaços externs

* Let's talk about the pide (anglès)
* Els origenes del Pide en paraules de Simon Johnson Arxivat 2016-08-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Vila-rúbia (Castellterçol)

Vila-rúbia és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector més occidental del terme, a prop del límit amb Granera i Monistrol de Calders, en terres de l'antiga parròquia de Sant Llogari de la Sala. És a prop i a llevant de l'Olleret.
# Valent (desambiguació)

Valent és el nom dels següents personatges:
* Valent, emperador roma 364-378
* Valent (usurpador), usurpador del tron imperial romà (potser el 250)
* Valent Tessalònic, usurpador del tron imperial romà en temps de Gal·liè
* Aureli Valeri Valent, cèsar de l'Imperi el 314
* Vecti Valent, metge romà, amant de Valèria Messal·lina
* Terenci Valent, metge romà
* Aburne Valent o Aburni Valent, jurista romà
* Donaci Valent, centurió romà
* Fabi Valent, general romà
* Manli Valent, llegat imperial romà
* Pinari Valent, militar romà
Viccionari
# Minizus

Minizus va ser una ciutat de Galàcia situada entre Lagània i Ancira. Durant un temps hi va viure l'emperador Anastasi, i algunes de les seves lleis apareixen datades en aquesta ciutat.
Va ser seu d'un bisbe que va assistir a diversos concilis. És la moderna Ayas.

## Referències

* 1 2 3 4 «Dictionary of Greek and Roman Geography (1854), MAACAH, MIGRON, MINIZUS». [Consulta: 18 desembre 2020].
# Las Cabanas (Arieja)

Las Cabanas (francès Les Cabannes) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana