OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mandubraci

Mandubraci (llatí Mandubracius) fou fill d'Imanuenci (Imanuentius) rei dels trinovants de Britànnia.
Quan el seu pare va ser mort per Cassivelaune (Cassivellaunus) va fugir a la Gàl·lia amb Juli Cèsar. Algun temps després, quan Cèsar va anar a Britànnia, va conferir a Mandubraci el comandament suprem al país dels trinovants.
Orosi li dona el nom d'Androgori (Androgorius).

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre V, XX.1». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 58. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
# Cantina Santa Maria la Palma

La Cantina Santa Maria la Palma és una hisenda vinícola italiana amb seu a la localitat homònima de Santa Maria La Palma, una fracció de l'Alguer.
Fundada el 1959 per colons de diversos orígens que van participar en la recuperació de la Nurra, a la zona compresa entre port del Comte i porto Ferro, i seguint l'exemple d'èxit de la propera Sella&Mosca, compta avui amb uns tres centenars de socis i 700 hectàrees de vinyes que han arribat a produir vora 65.000 quintars de raïm en 2009 i 3,5 milions d'ampolles l'any.
Present des de fa dècades en el mercat nacional i internacional, produeix entre altres el vermentino de Sardenya Aragosta, el vi blanc en ampolla més venut a Itàlia. Entre els diferents productes s'esmenten gran crù, vins novells, escumosos, pansits, Alghero DOC, de raïm garnatxa, cagnulari, monica, chardonnay i cabernet sauvignon.

## Referències

* ↑ Cantina Santa Maria la Palma a visit-alghero.com
* ↑ Cantina Santa Maria la Palma a bloomberg.com
* ↑ Cantina di S. Maria La Palma. Storia di un sogno vicino al mare, italiaatavola.net
* ↑ Cantina Santa Maria La Palma Arxivat 2018-09-23 a Wayback Machine. a weinquelle.com

## Enllaços externs

* santamarialapalma.it
* Cantina Santa Maria la Palma a minube.com
* Cantina Santa Maria la Palma al web de l'IWSC
# Unió Nacional de Dones Sahrauís

La Unió Nacional de Dones Sahrauís, UNDS (àrab: الاتحاد الوطني للمرأة الصحراوية, al-Ittiḥād al-Waṭanī li-l-Marʾa aṣ-Ṣaḥrāwiyya). és un moviment polític i militar del Sàhara Occidental, branca femenina del Front Polisario amb seu a Alger, Algèria. Fou creada el 1974 sota la premissa «unió d'un poble que lluita pel dret a l'autodeterminació» i compta segons la pròpia organització amb uns 10.000 membres, entre els campaments de refugiats sahrauís, la part ocupada pel Marroc del Sàhara Occidental, els territoris alliberats i la diàspora sahrauí.
L'organització, activa principalment en els camps de refugiats sahrauís de Tindouf, està dirigida per un Comitè Nacional que inclou un Comitè Executiu presidit per la secretaria general. És present internacionalment en l'organització de suport a les dones i la causa sahrauí, i entre els seus objectius es troba la sensibilització de la posició de la dona en la societat en tots els àmbits (alimentació, educació, sanitat, cultura) i alhora preparar-la professional i políticament per una nació saharaui independent.
L'organització és membre de la Federació General de Dones Àrabs i de la Federació Democràtica Internacional de Dones (FDIM) des del 1977, i de l'Organització Panafricana de Dones (OPM) des del 1980.

## Vegeu també

* Fatma el Mehdi

## Referències

* 1 2 Coconi, Luciana. «Les dones del Sàhara Occidental». Observatori Solidaritat. Fundació Solidaritat de la Universitat de Barcelona. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2017. [Consulta: 18 abril 2017].
* 1 2 3 «National Union of Saharawi Women». arso.org. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «La líder de les dones sahrauís exposa al Parlament el paper de la dona en els camps de refugiats». esquerra.cat. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2017. [Consulta: 18 abril 2017].
# Courage (pel·lícula de 1921)

Courage és una pel·lícula muda dirigida per Sidney Franklin i protagonitzada per Naomi Childers i Sam De Grasse. Basada en una història d'Andrew Soutar, les escenes en la foneria es van rodar a la Baker Iron Works de Los Angeles. Es va estrenar el maig del 1921. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Stephan, un jove pare i marit que ha abandonat la seva anterior feina amb Angus Ferguson, propietari d'una fàbrica d'acer escocesa, treballa en un nou invent. Un dia visita Ferguson per reclamar diners que se li devien però abans de la seva arribada, aquest és assassinat pel seu fill, Bruce, en un intent de robatori. Stephan és acusat de l'assassinat i condemnat a presó. La seva dona, Jean, continua amb la tasca de perfeccionar el seu invent i segueix sent-li fidel tot i els intents de seducció d'un home ric i de posició. Quan ella pensa que ho té tot perdut, l'assassí confessa i Stephan és alliberat.

## Repartiment

* Naomi Childers (Jean Blackmoore)
* Sam De Grasse (Stephan Blackmoore)
* Lionel Belmore (Angus Ferguson)
* Adolphe Menjou (Bruce Ferguson)
* Alec B. Francis (McIntyre)
* Lloyd Whitlock (“Speedy" Chester)
* Ray Howard (Stephan Blackmoore jr.)
* Gloria Hope (Eve Hamish)
* Charles Hill Mailes (Oliver Hamish)

## Referències

* ↑ «“Courage”». Motion Picture News, 26-11-1921, pàg. 2875.
* ↑ «Refutes “paralysis” rumors». Motion Picture News, 12-02-1921, pàg. 1335.
* ↑ «Feature release chart». Motion Picture News, 17-12-1921, pàg. 3254.
* ↑ «Courage» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 29 gener 2020].

## Enllaços externs

* Courage al catàleg de l'American Film Institute
# Institut Antituberculós Francesc Moragas

L’Institut Antituberculós Francesc Moragas fou un centre sanitari fundat el 1932 per Conrad Xalabarder i Puig, destinat a l’assistència i control de malalts i familiars, a investigació i a la docència. Era conegut popularment amb el nom dels Dispensaris Blancs, i estava ubicat al Passeig de Sant Joan de Barcelona. És considerat el primer centre de recerca biomèdica de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Francesc Moragas i l’Obra del Bon Mot» (en espanyol europeu). [Consulta: 1r novembre 2023].

## Bibliografia

* «Cent anys de lluita antituberculosa a Barcelona», Maria José Báguena Cervellera, dintre de Cent anys de Salut Pública a Barcelona. Ajuntament de Barcelona, 1991.
# Mandubí

Mandubí és una localitat al nord de l'Uruguai.

## Geografia

Es troba a la zona del departament de Rivera, a unes tres milles al sud del centre de la capital, la ciutat de Rivera.

## Població

La població és de 5.157 habitants, segons les dades del cens del 2004. El 1996 hi havia 3.607 persones al poble.

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai Arxivat 2009-11-13 a Wayback Machine. (castellà)
# 3r Festival Internacional de Cinema de Berlín

El 3r Festival Internacional de Cinema de Berlín va tenir lloc del 18 al 28 de juny de 1953. El festival d'aquest any no es va atorgar cap premi oficial del jurat, sinó que es van atorgar premis per part del públic. Això va continuar fins que la FIAPF va concedir l'"estatus A" a Berlín el 1956.
L'Os d'Or fou atorgat a Le Salaire de la peur per votació del públic. El festival va oferir una retrospectiva sobre el cinema mut.

## Pel·lícules en competició

Les següents pel·lícules entraren en competició per l'Os d'or i l'Os de Plata:
| Títol | Director(s) | País |
| Sie fanden eine Heimat | Leopold Lindtberg | Suïssa / Regne Unit |
| Entotsu no mieru basho | Heinosuke Gosho | Japó |
| Le Salaire de la peur | Henri-Georges Clouzot | França / Itàlia |
| Magia verde | Gian Gaspare Napolitano | Itàlia |
| Man on a Tightrope | Elia Kazan | Estats Units |
| Processo alla città | Luigi Zampa | Itàlia |
| Ein Herz spielt falsch | Rudolf Jugert | RFA |
| Der Kampf der Tertia | Erik Ode | RFA |
| Les Vacances de monsieur Hulot | Jacques Tati | França |

## Premis

Els següents premis foren atorgats per votació popular:
* Os d'Or: Le Salaire de la peur de Henri-Georges Clouzot
* Os de Plata: Magia verde de Gian Gaspare Napolitano
* Os de Bronze: Sie fanden eine Heimat de Leopold Lindtberg

## Referències

* ↑ «3rd Berlin International Film Festival». berlinale.de. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2012. [Consulta: 22 desembre 2009].
* ↑ «JURIES 1953». berlinale.de. Arxivat de l'original el 23 octubre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].
* 1 2 «PRIZES & HONOURS 1953». berlinale.de. Arxivat de l'original el 15 octubre 2013. [Consulta: 6 juny 2014].
* ↑ «Retrospective». Arxivat de l'original el 4 març 2017. [Consulta: 25 juny 2014].
* ↑ «PROGRAMME 1953». berlinale.de. Arxivat de l'original el 9 novembre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].

## Vegeu també

* 1a Setmana Internacional del Cinema de Sant Sebastià
* 6è Festival Internacional de Cinema de Canes
* 14a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

## Enllaços externs

* 3r Festival Internacional de Cinema de Berlín de 1953 a filmaffinity
* 1953 Berlin International Film Festival Arxivat 2012-09-30 a Wayback Machine.
* Berlin International Film Festival:1953 Arxivat 2009-01-12 a Wayback Machine. a Internet Movie Database
# Unió Nacional de Beth-Nahrin

Unió Nacional de Beth-Nahrin (o Beth-Nahrain) és un partit polític assiri de l'Iraq que apareix esmentat per primer cop el 2002 com a aliat del Partit de la Llibertat de Beth-Nahrain. El gener del 2005 va participar en les eleccions regionals kurdes donant suport a la llista unitària kurda (Aliança Democràtica i Patriòtica del Kurdistan) dins la que foren elegits els 5 diputats cristians establerts; també va donar suport a la mateix aliança en les constituents de l'Iraq a la mateixa data. En les eleccions a governacions, tanmateix el mateix dia per governacions va participar dins la llista Nacional Nahrain obtenint 2.135 vots però cap escó (1 sol escó dels centenars en joc fou per un cristià del Zowaa). A les eleccions parlamentàries iraquianes del 15 de desembre del 2005 es van presentar tres llistes assíries: la del Moviment Democràtic Assiri o Zowaa coneguda com a llista Rafidain; el partit de la Conferència General Assíria; i la Llista Nacional Nahrain. Dins d'aquesta estava la Unió Nacional de Beth-Nahrain; la coalició va obtenir 8.710 vots i cap escó. Posteriorment no torna a aparèixer a les notícies i no hi dades sobre la seva possible activitat. El 29 de desembre 2005 va aparèixer el Consell Nacional de Beth-Nahrin, nou nom de l'antic Partit de la Llibertat de Beth-Nahrin.

## Referències

* Zinda Magazine
# Cross Plains (Tennessee)

Cross Plains és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 1.381 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cross Plains tenia 1.381 habitants, 504 habitatges, i 400 famílies. La densitat de població era de 64,4 habitants/km².
Dels 504 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,1% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.279 $ i la renda mediana per família de 47.143 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.424 $ mentre que les dones 24.792 $. La renda per capita de la població era de 17.792 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cross Plains». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cross Plains». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ascani Maria Sforza

Ascani Maria Sforza (Cremona, 3 de març de 1455 – Roma, 28 de maig de 1505) fou cardenal de l'església catòlica pel papa Sixte IV. Era germà de Lluís Maria Sforza i pertanyia a la dinastia governant de Milà dels Sforza. Se'l coneix per ser molt bo en l'àmbit polític.

## Conclave de 1492

Al conclave de 1492, a la mort d'Innocenci VIII, es convocà el conclave on el cardenal Costa, de Portugal, era el màxim favorit. Després que Giuliano della Rovere, posterior papa Juli II, fos descobert perquè el rei de França li deixà diners per a comprar vots. Això si, el cardenal Borja també ho feia, i ja al final del conclave, Borja tenia una carta que deia que la familia Sforza era musulmana i amenaçà d'ensenyar-la sinó el votava, a canvi del rol de vicecanceller i de viure a la Cancilleria Vecchia. Així doncs Sforza es conformà amb la posició de vicecanceller i Borja obtingué el papat amb el nom d'Alexandre VI.

## Guerra d'Itàlia de 1499–1504

El 1500 Lluís XII va assetjar la ciutat de Novara, població on s'exilià Lluís Maria Sforza, tenint entre les seves files ambdós exèrcits mercenaris suïssos, guerrers que havien estat invictes durant els dos últims segles. Davant d'aquest fet els mateixos suïssos, que no estaven d'acord de lluitar entre si, van abandonar els dos exèrcits; i no tan sols això sinó que lliuraren Lluís Maria i Ascani, capturats pel rei francès l'abril de 1500.

## Altres conclaves i mort

A la mort d'Alexandre VI es va fer un altre conclave el 1503 a la Capella Sixtina, construïda per Sixte IV. Aquest cop Francesco Piclomini, Pius III, sortí el vencedor. Però no durà més de vint-i-vuit dies com a màxim pontífex. Al següent conclave tornà a ser guanyat per Giuliano della Rovere i ja cansat morí de pesta als cinquanta anys. Juli II va encarregar construir-li una tomba a la capella major del convent de Santa Maria del Popolo.

## Referències

* ↑ France, 1500-1715 (en anglès). Heinemann, 2003, p. 10. ISBN 0435327518.
# Movistar Team (equip continental)

L'equip Movistar Team (codi UCI: MOT) és un equip de ciclisme colombià de categoria continental. Creat el 2011, ha anat combinant el professionalisme amb anys com amateur. No s'ha de confondre amb l'equip UCI ProTeam Movistar Team, del qual és l'equip filial.

## Principals resultats

* Volta a l'Equador: Byron Guamá (2012)
* Volta al sud de Bolívia: Óscar Soliz (2013)
* Clásico RCN: Óscar Soliz (2014), Omar Mendoza (2015)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en els Circuits continentals de ciclisme. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2011 | 3r | Carlos Gálviz (16è) |
| 2012 | 11è | Freddy Montaña (41è) |
| 2015 | 21è | Óscar Soliz (54è) |
| 2016 | 9è | Brayan Ramírez (16è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Marc Fundani Fúndul

Marc Fundani Fúndul (en llatí Marcus Fundanius Fundulus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la gens Fundània, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser edil plebeu l'any 213 aC i va acusar davant de les tribus algunes matrones romanes amb el càrrec de que portaven una vida desordenada. Va tenir el suport del seu col·lega Luci Vil·li Tapule (Lucius Villius Tappulus) i els dos van proposar el desterrament de les dames culpables.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/200?page=root;size=100;view=imageSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 190. ]
# Casau

Casau és una entitat municipal descentralitzada del municipi de Vielha e Mijaran, a la Vall d'Aran. El 2019 tenia una població de 68 habitants.
Es troba a la ribera del riu Nere, sobre Viella, a 1103 m d'altitud, enlairat damunt la riba esquerra de la Garona, per sobre dels nuclis de Gausac (del terme municial del qual formava part) i de Vielha, dominant un ample i bell panorama de l'alt i el mig Aran. Forma part del terçó de Castièro, juntament amb Escunhau, Casarilh, Betren, Vielha i Gausac.
Es comunica per un camí amb la carretera de Lleida a la Vall d'Aran pel túnel de Viella. Les estacions més properes de tren són: Marignac (Midi-França) i la de la Pobla de Segur (L-46). També arriba una líniea d'autobusos des de Lleida i Tàrrega direcció a la Vall d'Aran. Rep la correspondència per Viella.

## Economia

La seva economia es basa en la producció de gra i llegums, així com en la pastura d'animals. Dins del poble no hi ha cap escola primària.
La proximitat de Vielha ha fet que a les cases antigues del nucli s'hagin sobreposat dos hotels, d'alçada i volum excessius, així com diverses cases noves i apartaments.
A l'extrem de ponent del nucli hi ha l'església parroquial de Sant Andreu, d'origen romànic i reformada en època gòtica.
La Festa Major de Casau és a finals de juliol.

## Referències

* ↑ «Casau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Casau». municat.gencat.cat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «252430 Vielha e Mijaran». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
* 1 2 3 «Casau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
Viccionari
# Vendresse-Beaulne

Vendresse-Beaulne és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 115 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vendresse-Beaulne era de 115 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 51 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 50 habitatges eren cases. Dels 44 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 9 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vendresse-Beaulne el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 12 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 72 persones, 53 eren actives i 19 eren inactives. De les 53 persones actives 46 estaven ocupades (27 homes i 19 dones) i 7 estaven aturades (2 homes i 5 dones). De les 19 persones inactives 5 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 7 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa d'informació i comunicació i 3 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Vendresse-Beaulne hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vendresse-Beaulne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vendresse-Beaulne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cross Edge

Cross Edge (クロスエッジ, Kurosu Ejji) (abreujat com XEdge o X-Edge), és un RPG desenvolupat per Capcom, Nippon Ichi, Namco Bandai, Gust, i Idea Factory. Lliurat el 25 de setembre del 2008 en el Japó, el joc conté lluites per torns, un argument que implica rescatar ànimes, i l'habilitat de vestir als personatges femenins del grup del jugador en una ampla varietat de vestits. Els personatges dels joc provenen de sagues de videojocs com Darkstalkers, Disgaea, Ar tonelico, Spectral Souls, Atelier Marie i Mana-Khemia 2. Koei va ser el dsitribuïdor de la versió de PS3 per a Europa, que va ser llançada el 28 d'agost del 2009.

## Jugabilitat

Cross Edge és un joc de rol tradicional japonès completat amb un mapa del món, batalles a l'atzar, pujada de nivells, combinació/creació d'ítems usant l'alquímia, etc.

## Vegeu també

* Travis Willingham.

## Referències

* ↑ «The State of NIS America Interview». RPG Gamer. Arxivat de l'original el 2017-09-27. [Consulta: 24 desembre 2008].
* 1 2 «Capcom, Nippon Ichi, Namco Bandai, Gust, And Idea Factory Team For RPG Fans Wet Dream». Kotaku. [Consulta: 7 maig 2005].
* ↑ «Distributed exclusively by KOEI Corporation». NISA. Arxivat de l'original el 2009-07-07. [Consulta: 24 juny 2009].
# Martí Checa Artasú

Martí Checa Artasú (Barcelona, 1969) és un geògraf i historiador català.

## Biografia

És llicenciat en Geografia i Història, en l'especialitat d'Història Antiga i Arqueologia (1994), i doctor en Geografia Humana per la Universitat de Barcelona (2006). També ha fet un màster en Direcció i Administració d'Empreses a la Universitat Politècnica de Catalunya (2002), i cursos de postgrau sobre urbanisme i direcció en política cultural. Ha col·laborat en congressos sobre història local, història urbana, arqueologia industrial i en seminaris en diverses universitats de Llatinoamèrica. Des del setembre del 2010 és professor al Departament de Sociologia de la Universitat Autònoma Metropolitana, Unidad Iztapalapa. Actualment, és membre del Sistema Nacional de Investigadores Nivel 2 del Consejo de Ciencia y Tecnología de Mèxic.

## Publicacions

Ha publicat llibres sobre la història de Sant Andreu, El Congrés i el Bon Pastor:
* Sant Andreu de Palomar més que un poble (Vers. art, 1998)
* Bon Pastor: sociabilitat d'un barri (Ajuntament de Barcelona, 2003)
* Bon Pastor: història d'un barri (Ajuntament de Barcelona, 2007)
També ha publicat articles i ponències sobre la industrialització i urbanisme del districte, alguns d'ells en col·laboració amb altres estudiosos:
* Barcelona, ciutat de fàbriques (Nau Ivanow, 2000)
* La Sagrera, del Rec Comtal al TGV (Vers. art, 1997)
* El Patronato de Viviendas del Congreso: Vivienda y católicos de la Barcelona del Franquismo (Centre d'Estudis Ignasi Iglésias, 2008), amb la qual va guanyar el II Premi d'investigació Martí Pous i Serra.

## Premis i reconeixements

D'altra banda, ha guanyat altres premis: el Jacint Dunyó, d'articles periodístics sobre cooperativisme (1999); el 3r premi del II Concurs d'Idees de Negoci (2002), amb el projecte «Patrimoni cultural-consultors», i el 2n premi del I Concurs Nacional al Millor Pla Empresarial (2002), de la Junior Chamber Internacional, amb el projecte «Servicios para el patrimonio cultural», entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «CHECA-ARTASU, Martín Manuel». Fitxes del personal docent. Universitat de Barcelona, 01-03-2013.

## Enllaços externs

* «Barcelona patrimoni. La memòria urbana (blog)».