OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fonts de Santa Maria d'Ivorra

Les Fonts de Santa Maria d'Ivorra són unes fonts del municipi d'Ivorra (Segarra) incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les fonts de Santa Maria estan situades als afores del nucli d'Ivorra, sota el Santuari del Sant Dubte, i engloven la font de Sant Gervasi i Sant Protasi i les fonts de Santa Maria.
Presenten un mur realitzat amb carreus de pedra treballada de mitjanes dimensions, d'on en surten cinc brolladors, quatre dels quals utilitzen un tub de ferro, mentre que el cinquè brollador presenta una mena de canaló de pedra, on al carreu superior apareix una inscripció amb l'anagrama de Jesucrist (JHS) i la data de construcció, 1708.
Les fonts de Sant Gervasi i Sant Protasi estan situades al seu davant, formant un mateix espai, les quals reben aquest nom en honor de la capella documentada al segle xi, que es bastia prop d'aquest indret, conegut com l'era del Vicenç. Estan construïdes per un mur realitzat amb paredat d'on en surt un brollador de pedra que desguassa a una pica inferior de pedra sorrenca i planta rectangular, amb un petit rebaix a un dels seus extrems que condueix l'aigua a una segona pica de majors dimensions i també de planta rectangular que probablement s'utilitzava com a abeurador pels animals. Aquesta presenta un rebaix a ambdós costats, un per a l'entrada de l'aigua i l'altre per la sortida.

## Referències

* 1 2 3 «Fonts de Santa Maria d'Ivorra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Fills de la Sagrada Família

Els Fills de la Sagrada Família de Jesús, Maria i Josep (en llatí Filii Sacrae Familiae Iesu, Mariae et Iosephi i en castellà Hijos de la Sagrada Familia Jesús, María y José) formen un institut religiós masculí de dret pontific, concretament una congregació de clergues, fundada per Josep Manyanet el 1864; posposen al seu nom les sigles S.F.

## Història

La congregació va ser fundada a Tremp (Pallars), el 19 de març de 1864 pel sacerdot Josep Manyanet i Vives (1833-1901). El 2 de febrer de 1870, amb llicència del bisbe d'Urgell Josep Caixal i Estradé, Manyanet i els seus companys van professar els vots solemnes. La congregació, dedicada a l'ensenyament, especialment als fills de classes obreres i a barris industrials, va tenir una ràpida expansió i els seus membres van obrir i dirigir nombroses escoles parroquials, sobretot a suburbis industrials de Barcelona.
Lleó XIII va concedir a la congregació el decretum laudis el 30 d'abril de 1887; el 22 de juny de 1901 va rebre l'aprovació definitiva de la Santa Seu.
A més, tenien com a objectiu la propagació de la devoció a la Sagrada Família. A instància de Lluís Tallada, tercer superior de la congregació, Benet XVI va fer, el 26 d'octubre de 1921, que la festivitat litúrgica de la Sagrada Família adquirís caràcter universal. Manyanet i la congregació van ser els promotors inicials de la construcció d'un gran temple dedicat a aquesta devoció: el Temple de la Sagrada Família de Barcelona, començat el 1882.

## Activitats i difusió

El Fills de la Sagrada Família es dediquen a la formació dels joves, al ministeri sacerdotal i a l'educació cristiana de les famílies.
Són presents a Espanya, Itàlia i Amèrica (Argentina, Brasil, Colòmbia, Mèxic, Estats Units, Veneçuela): la seu generalícia és a Barcelona. En acabar 2005, la congregació tenia 43 cases i 193 religiosos, 136 dels quals eren sacerdots.
La branca femenina són les Missioneres Filles de la Sagrada Família de Natzaret.

## Notes

* ↑ Josep Manyanet (1833-1901): honrar, imitar y difundir el culto de la Sagrada Familia Arxivat 2012-09-14 at Archive.is. URL consulta: 17-7-2009.

## Vegeu també

* Missioneres Filles de la Sagrada Família de Natzaret
* Josep Manyanet i Vives

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticà, Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial dels Fills de la Sagrada Família
# Dungannon (Virgínia)

Dungannon és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 317 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dungannon tenia 317 habitants, 132 habitatges, i 90 famílies. La densitat de població era de 340 habitants per km².
Dels 132 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,8% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.406 $ i la renda mediana per família de 27.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.042 $ mentre que les dones 16.389 $. La renda per capita de la població era de 12.200 $. Entorn del 21,3% de les famílies i el 25,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dungannon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dungannon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Artur Suqué

Artur Suqué és el nom dels següents personatges:
* Artur Suqué i Anguera (Barcelona, 1903 – 1974) fou un esportista i empresari tèxtil català.
* Artur Suqué i Puig (Barcelona, 1930) és un empresari català, fill de l'anterior.
# Parabathymyrus brachyrhynchus

Parabathymyrus brachyrhynchus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 33 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# To klama vgike ap' ton paradiso

To klama vgike ap' ton paradiso (Το κλάμα βγήκε απ' τον παράδεισο, "el crit va venir del cel"), comercialitzada en anglès com Crying Silicon Tears és una pel·lícula grega del 2001 dirigida per Thanasis Papathanasiou i Michalis Reppas.

## Argument

La pel·lícula es divideix en tres línies de temps, la dècada de 1960, el període de la Segona Guerra Mundial i el període bucòlic (en ordre del més recent al més antic). A la dècada de 1960, la rica família Della Franca va iniciar una baralla amb la pobra família Bisbikis per un home que va romandre amb dones d'ambdues famílies. Els Della Franca aconsegueixen deixar fora del negoci la mare de Bisbikis, Lavrentia, la qual cosa desencadena el flashback de la Segona Guerra Mundial, en què Lavrentia va treballar amb la Resistència grega. En aquest període, un altre esdeveniment desencadena el període bucòlic en forma de Lavrentia parlant dels seus avantpassats, un home i una dona que vivien en un petit poble del camp. No existeix una trama principal clara en cap període, ja que la pel·lícula gira principalment al voltant de la història de Lavrentia i els tràgics esdeveniments que van tacar la seva vida. Al final de la pel·lícula, es revela que els Bisbikis estan relacionats amb la sang dels Della Franca, i tots viuen feliços per sempre.
Tot i que la pel·lícula presenta sobretot esdeveniments tràgics, es presenten d'una manera que ret homenatge, però també satiritza, els drames grecs antics, les pel·lícules de guerra i les pel·lícules d'estil bucòlic.

## Repartiment

* Anna Panayiotopoulou com a Lavrentia Bisbiki
* Mirka Papakonstantinou com a Tzella Della Franca
* Mina Adamaki com Billio
* Mimis Chrisomalis com a Parnassos
* Joys Evidi com a Jenny Della Franca
* Sofia Filippidou com a Sirmo
* Tasos Halkias com el Sr. Baras
* Antonis Kafetzopoulos com a contacte
* Trifon Karatzas com el Sr. Della Franca
* Krateros Katsoulis com a metge
* Maria Kavoyianni com a Martha
* Vladimiros Kiriakidis com a soldat alemany 1
* Kostas Koklas com a soldat alemany 2
* Ketty Konstadinou com a amiga de Jenny
* Anna Kyriakou com a Sra. Baras
* Renia Louizidou com a convidada 1
* Nena Menti com a convidada 2
* Yorgos Partsalakis com a general de l'exèrcit grec
* Michalis Reppas com a Yiakoumis
* Hristos Simardanis com a Denis
* Thodoros Siriotis com a jutge
* Mary Stavrakeli com a Zabeta
* Christos Valavanidis com a Heinrich Von Snitchell
* Yannis Zouganelis com a Kavouras

## Referències

* ↑ Κιτροέφ, Μαίρη. 42ο Φεστιβάλ Κινηματογράφου Θεσσαλονίκης. Αθήνα: Υπουργείο Πολιτισμού, 2001, p. 73.
* ↑ EL LLANTO LLEGÓ DEL PARAÍSO a metakinema.es

## Enllaços externs

* To klama vgike ap' ton paradiso a YouTube
# Epithelantha

Epithelantha, és un gènere de la família de les cactaceae. Comprèn 10 espècies descrites.

## Descripció

Epithelantha és un gènere de només dues espècies de plantes petites. Les plantes d'ambdues espècies són bastant petites amb tiges amb prou feines de 5 cm de diàmetre i menys d'alçada. Les espines són blanques i creixen dels tubercles com els de Mammillaria. No obstant això, les flors surten de les arèoles al final del tubercle. Aquesta característica diferencia clarament Epithelantha de Mammillaria. Les flors són de color rosa o blanc en forma d'embuts petits i lleugers que semblen molt delicats. Els fruits són llargs tubs que sobresurten com les espelmes de l'aniversari i tenen un color vermell brillant que contrasta amb les espines blanques.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per F.A.C.Weber ex Britton i Rose i publicat a The Cactaceae; descriptions and illustrations of plants of the cactus family 3: 92–93, f. 102. 1922. L'espècie tipus és: Epithelantha micromeris

### Etimologia

Epithelantha: nom genèric que deriva del grec i significa "flors sortint de tubercles".

## Espècies

* Epithelantha bokei L.D.Benson
* Epithelantha cryptica D.Donati & Zanov.
* Epithelantha greggii (Engelm.) Orcutt
* Epithelantha ilariae D.Donati & Zanov.
* Epithelantha micromeris (Engelm.) F.A.C.Weber ex Britton & Rose
* Epithelantha pachyrhiza (W.T.Marshall) Backeb.
* Epithelantha polycephala Backeb.
* Epithelantha potosina (D.Donati & Zanov.) D.Aquino & S.Arias
* Epithelantha pulchra (D.Donati & Zanov.) D.Aquino & S.Arias
* Epithelantha spinosior C.Schmoll

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les cactàcies

## Referències

* ↑ «Epithelantha F.A.C.Weber ex Britton & Rose» (en anglès). WFO Plant List. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «Epithelantha». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 10 juny 2013].
* ↑ «Epithelantha F.A.C.Weber ex Britton & Rose» (en anglès). Royal Botanic Gardens Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 1r maig 2024].

## Bibliografia

* Flora of North America Editorial Committee, e. 2003. Magnoliophyta: Caryophyllidae, part 1. Fl. N. Amer. 4: i–xxiv, 1–559.

## Enllaços externs

* En Cactiguide
# Vila índia Jamul

La vila índia Jamul de Califòrnia és una reserva índia i una tribu reconeguda federalment de kumeyaays del comtat de San Diego a Califòrnia, coneguts a vegades com a indis de missió.

## Reserva

La vila índia Jamul és una reserva índia federal, situada 10 milles al sud-est d'El Cajon, al sud-est del comtat de San Diego. Té una superfície de sis acres Ningú viu a la reserva encara que hi vivien 20 membres en la dècada de 1970. Fou establerta en 1912.

## Governm

La vila índia Jamul té la seu a Jamul (Califòrnia). Es regeixen per un consell tribal escollit democràticament. Raymond Hunter n'és el president tribal actual.

## Notes

* ↑ "California Indians and Their Reservations: P. SDSU Library and Information Access: Population. (consultat 22 maig 2010)
* 1 2 Pritzker, 146
* ↑ Eargle, 118
* 1 2 "California Indians and Their Reservations: J. Arxivat 2010-01-10 a Wayback Machine. SDSU Library and Information Access. (consultat 22 maig 2010)
* ↑ Shipek, 613
* ↑ "Tribal Governments by Tribe." Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. National Congress of American Indians. (consultat 22 maig 2010)

## Referències

* Eargle, Jr., Dolan H. California Indian Country: The Land and the People. San Francisco: Tree Company Press, 1992. ISBN 0-937401-20-X.
* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.
* Shipek, Florence C. "History of Southern California Mission Indians." Handbook of North American Indians. Volume ed, Heizer, Robert F. Washington, DC: Smithsonian Institution, 1978. 610-618. ISBN 0-87474-187-4.

## Enllaços externs

* Jamul Indian Village, web oficial
# Montgalhard (Aude)

Montgalhard (en francès Montgaillard) és un municipi del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. El 2021 tenia 37 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
# Pasqual Boronat i Barrachina

Pasqual Boronat i Barrachina (Penàguila, l'Alcoià, 1866 - València, 1908) va ser un erudit, historiador i eclesiàstic valencià.
Va pertànyer breument a l'ordre religiosa dels carmelites descalços i fou beneficiat eclesiàstic de la parròquia de Santa Caterina de la ciutat de València. Publicà diversos treballs de caràcter religiós i polític, però d'escassa rellevància. Pel contrari, la seua obra com a investigador és considerable. En efecte, destacà sobretot per la seua obra historiogràfica, amb la publicació en premsa de texts i documents relatius a Joan Roís de Corella, Manuel Martí, Francesc Cerdà i Rico, Lluís Galiana i altres escriptors valencians. Per encàrrec del Reial Col·legi del Corpus Christi va escriure les seues dues obres historiogràfiques més importants, amb la intenció de reivindicar la figura de l'arquebisbe i virrei de València, Joan de Ribera: Los moriscos españoles y su expulsión. Estudio histórico-crítico (1901) i El beato Juan de Ribera y el Colegio del Corpus Christi (1904). Ambdues obres conserven plena vigència per a l'estudi de l'expulsió dels moriscs, sobretot per l'ampli aparell documental que hi va aportar.
Utilitzà el pseudònim de Luis de Ontalvilla per a les seues col·laboracions periodístiques i per a altres obres com Conservaciones histórico-familiares acerca de la Región valenciana i El Deán Martí. Apuntes bio-bibliográficos, ambdues publicades l'any 1899.

## Referències

* ↑ «Pasqual Boronat i Barrachina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gran Enciclopedia de la C. V. (en castellà). vol. III. València: Prensa Valenciana, 2005, p. 183. ISBN 84-87502-50-4.
# Pasqual Dasí i Puigmoltó

Pascual Dasí i Puigmoltó (Picassent, 30 de març de 1851 - València, 2 de desembre de 1886) fou un aristòcrata, advocat i polític valencià, vescomte de Bétera, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

El seu pare era el marquès de Dosaigües, gran propietari agrícola. Quan es produí la revolució de 1868 hagué de fugir a França amb la seva família. Estudià a Anglaterra i Itàlia i tornà a Espanya el 1872. El 1875 es va casar a Madrid amb Concepción Moreno Campo, neboda del marquès de Campo.
Es va establir a València durant la restauració borbònica i ingressà al Partit Conservador, amb el que fou escollit regidor i alcalde interí de València el 1877, en qualitat de la qual va fer el discurs inaugural de la nova societat Lo Rat Penat. Fou elegit diputat per Énguera a les eleccions generals espanyoles de 1879. Va promoure La Revista de Valencia (1880-1883) i la Societat Valenciana de Bibliòfils. Fou escollit novament diputat pel districte de Sueca a les eleccions generals espanyoles de 1884 i pel de Llíria a les de 1886. Dins el partit conservador es mostrà proper al sector de Francisco Silvela. El 4 de febrer de 1878 va rebre el títol de vescomte de Bétera.

## Referències

* ↑ Valencianismo histórico

## Enllaços externs

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.176. ISBN 9788495484802.
* Genealogías habaneras, vol 4 per Rafael Nieto y Cortadellas, Instituto Luis de Salazar y Castro, Asociación de Hidalgos a Fuero de España (p. 237).
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# MISRA C++

MISRA C++ és un estàndard de desenvolupament de programari per al llenguatge de programació C++. Ha estat desenvolupat per MISRA. L'objectiu és facilitar la fiabilitat en el context dels sistemes enquestats, específicament aquells programats amb C++. També existeix un conjunt de normes conegut com a MISRA C però per llenguatge C.
La primera edició del document de MISRA C++, "Guidelines for the use of the C++ language in critical systems", es va editar al Juny de 2008, i es coneix oficialment com MISRA-C++:2008. Aquest document és disponible a través de MISRA.

## El comitè de MISRA C++

L'actual comitè de MISRA C++ inclou els següents membres:
* Chris Tapp, Keylevel Consultants Ltd
* Richard Corden, Programming Research Ltd
* Mike Hennell, LDRA Ltd
* Derek Jones, Knowledge Software Ltd
* Keith Longmore, Lotus Cars Ltd
* Clive Pygott, QinetiQ Ltd
La direcció del projecte, publicació i distribució han estat gestionades per David Ward, MIRA Ltd.

## Suport d'eines

Hi ha eines de desenvolupament de programari que asseguren la comprovació del codi conforme a MISRA C++. Algunes d'aquestes són:
* LDRA's C++ Testbed
* Programming Research's QAC++

## Referències

* ↑ «MISRA C++ Home». Arxivat de l'original el 2017-05-27. [Consulta: 31 juliol 2008].
* ↑ «"Comprar MISRA C++"». Arxivat de l'original el 2008-10-02. [Consulta: 31 juliol 2008].
# MIT Media Lab

El MIT Media Lab o Media Lab és un departament del Massachusetts Institute of Technology. El centre universitari es troba a Cambridge (Massachusetts). El MIT és considerat una universitat líder al món en el camp de la docència i la investigació tecnològica i de les noves formes de comunicació. Està dirigida per Joi Ito.

## Referències

* ↑ www.nytimes.com "M.I.T. Media Lab Names a New Director", New York Times, John Markoff (April 26, 2011). Abgerufen am 28. Dezember 2013.
* ↑ Director, MIT Media Lab. Abgerufen am 28. Dezember 2013.
# Paolo Dettori

Paolo Dettori (Tempio Pausania, 20 de desembre 1926 – Sàsser, 14 de juny de 1975) fou un polític sard. Llicenciat en lletres a la Universitat de Càller, treballà com a professor d'ensenyament mitjà alhora que militava primer a Acció Catòlica italiana i després a la Democràcia Cristiana Italiana, de la que el 1948 esdevingué membre del comitè directiu a la província de Sàsser. El 1956 fou un dels joves turcs que impulsà la candidatura de Francesco Cossiga a la secretaria provincial.
Fou escollit per primer cop conseller provincial a les eleccions regionals de Sardenya de 1957, ocupant l'assessoria de treball i instrucció pública. EL 1963 ocuparia la d'agricultura i boscos i president del grup democristià. El 1966-1967 fou nomenat president de Sardenya gràcies a una coalició de centreesquerra, però que va caure al cap de poc perquè el Partit Sard d'Acció deixà de donar-li suport. El 1970 fou nomenat secretari regional de la DCI a Sardenya, i el 1971 fou assessor regional de treball i instrucció pública (1971-1972) i d'hisenda el 1972 fins a la seva mort sobtada el 1975.
| Precedit per: Efisio Corrias | President de Sardenya 1966 - 1967 | Succeït per: Giovanni Del Rio |
# Partit dels Petits Grangers

Partit dels Petits Grangers (finès Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolue, PMP) fou un partit polític finlandès fundat a Seinäjoki el 20 de desembre de 1936 com a resultat de la unificació del Partit dels Petits Propietaris de Finlàndia (SPP), del Partit Popular de Finlàndia i la Lliga Central dels Comitès de Recessió. Eino Yliruusi fou nomenat cap del nou partit. El seu programa era força populista, i a causa de la retòrica del seu líder i la seva actitud durant la guerra fou considerat d'esquerres. Algunes de les seves seccions van mantenir contactes amb el Partit Comunista de Finlàndia, qui pretenia formar un Front Popular amb altres formacions afins. Els seus òrgans eren Pienviljelijä i Suomen Pohjanmaan Sana.
Durant la Guerra d'Hivern va criticar la política proalemanya del govern, i com a resultat els òrgans del partit foren clausurats el 1939. El 1941 tots els diputats abandonaren el partit i el seu cap, Eino Yliruusi, va ingressar a la Lliga Agrària.

## Resultats electorals

| Any | Diputats | Vots | Vots |
| 1939 | 2 | 27 783 | 2,14% |
| 1945 | -- | 20 061 | 1,18% |
| 1948 | -- | 5 378 | 0,29% |
| 1951 | -- | 4 964 | 0,27% |
| 1954 | -- | 1 040 | 0,05% |
| Any | Electors | Vots | Vots |
| 1950 | -- | 689 | 0,04% |

## Referències

* ↑ Lackman, Matti. Taistelu talonpojasta. Suomen Kommunistisen Puolueen suhde talonpoikaiskysymykseen ja talonpoikaisliikkeisiin 1918–1939 (Pohjoinen 1985), pp. 292–313.
* ↑ Suomen virallinen tilasto 29 A, 22.
# Marcel Dussault

Marcel Dussault (La Châtre, 14 de maig de 1926 - La Châtre, 19 de setembre de 2014) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1948 i 1959. Durant aquests anys aconseguí una vintena de victòries, en què destaquen tres etapes del Tour de França.

## Palmarès

* 1948
** 1r de la París-Bourges
** 1r del Gran Premi dels Industrials del ciclisme de la Plaine de Forez a Boën-sur Lignon
* 1949
** 1r de la París-Bourges
** 1r del Gran Premi de l'Equipe (contrarellotge per equips)
** 1r del Circuit dels 2 Ponts a Montluçon
** 1r del Circuit de Boussaquin
** 1r del Gran Premi de Nantes
** 1r del Premi de Gozet
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor de 2 etapes del Tour de l'Oest
* 1950
** 1r del Gran Premi d'Aubusson
** 1r del Gran Premi de Libre Poitou
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1951
** 1r del Circuit Boussaquin
* 1953
** 1r del Premi d'Auzances
** Vencedor d'una etapa del Tour del Sud-est
* 1954
** 1r del Premi Camille Danguillaume a Montlhéry
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1955
** 1r del del Critèrium de Rabastens
* 1958
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oise

### Resultats al Tour de França

* 1949. Abandona (a etapa). Vencedor d'una erapa i portador del mallot groc durant 1 etapa
* 1950. 31è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1952. Abandona (a etapa)
* 1954. 62è de la classificació general i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Marcel Dussault est décédé» (en français), 21-09-2014. [Consulta: 21 setembre 2014].
* ↑ Palmarès de Marcel Dussault (francès)
# Patrizia Ciofi

Patrizia Ciofi (Siena, 1967) és una soprano italiana.
Va fer els estudis a l'Institut musical Mascagni de Liorna i completà la seva formació amb master-classes. Va obtenir nombrosos premis en concursos de cant internacionals. Debutà al Teatre municipal de Florència en Giovanni Sebastiano de Gino Negri. La seva carrera es desenvolupà llavors sobre les escenes italianes. El 1997, cantà per primera vegada a la Scala de Milà a La traviata, sota la direcció de Riccardo Muti.
Ha cantat un repertori molt extens, de Händel (Tamerlano) a Bellini (La sonnambula, I puritani), passant per Mozart (Don Giovanni, Les noces de Fígaro), Rossini (La gazza ladra, Otello) Verdi (Rigoletto, Falstaff) Puccini (La Bohème).
El 2006 debutà al Gran Teatre del Liceu amb Lucia a Lucia di Lammermoor de Donizetti. Al mateix teatre cantà la temporada 2009-2010 La Fille du régiment de Donizetti i la temporada 2015-2016 va fer el paper de Giuletta a I Capuleti e i Montecchi de Bellini.