OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atlas V

El coet Atlas V és un vehicle de llançament no reutilitzable anteriorment construït per Lockheed Martin i ara construït per l'aliança d'empreses United Launch Alliance (ULA) de Lockheed Martin-Boeing. El coet consisteix d'un primer tram alimentat per querosè i oxigen líquid, que utilitza un motor RD-180 estatunidenc/rus fet per RD AMROSS, i un tram superior Centaur RL10 alimentat per hidrogen líquid–oxigen líquid, feta per Pratt & Whitney Rocketdyne. Algunes configuracions també utilitzen coets acceleradors fets per Aerojet. El carenat de la càrrega útil pot tenir 4 o 5 metres de diàmetre en tres llargades, fets per Oerlikon Space. El coet es produeix en Decatur, Alabama; Harlingen, Texas; San Diego, Califòrnia; i a la seu d'ULA, prop de Denver, Colorado. El conjunt d'aquests components són referits com el vehicle de llançament Atlas V.
En els seus 16 llançaments, des del seu primer llançament l'agost de 2002, fins al març de 2008, l'Atlas V ha tingut una proporció d'èxit gairebé perfecta. En un vol, NRO L-30, el 15 de juny de 2007, va ocórrer una anomalia quan el motor del tram superior del vehicle Centaur es va desconnectar abans del previst, deixant la càrrega útil - un parell de satèl·lits d'observació oceànica - en una òrbita més baixa del que la planejada. Tanmateix, el client, el National Reconnaissance Office, va classificar la missió com a èxit. L'Atlas V ha fet cinc vols amb èxit des de l'anomalia.

## Enllaços externs

* Imatge Astronòmica del Dia (el primer llançament d'un coet Atlas V) Arxivat 2008-09-06 a Wayback Machine.
# Salovka

Salovka - Саловка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 6 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# Escola de les lleis

Fajia o Escola de les lleis, també coneguda com a legalisme o legisme (en xinès 法家, en pinyin fǎjiā, 'escola de les lleis'), va ser un dels principals corrents de pensament xinesos que aparegueren durant el període dels regnes combatents (entre els anys 480 i 221 aC). Es tracta d'una doctrina política estrictament utilitarista que considerava com a poc importants a nivell pràctic les qüestions transcendentals com el propòsit de la vida o l'estudi de la naturalesa. El partidari més famós d'aquesta escola va ser Han Fei Zi (韩非 子), que defensava que per a garantir l'eficàcia d'un govern s'han d'utilitzar les tres eines següents:
* Fa (en xinès 法, pinyin fǎ, 'llei', 'principi'): les lleis han d'estar clarament escrites i ser ben conegudes del públic. Tothom ha de ser igual davant la llei. Les lleis haurien de recompensar a aquells que les compleixen i castigar a aquells que les desobeeixen. D'aquesta manera es garanteix que les mesures adoptades són sistemàticament predictibles. A més a més, el sistema de llei l'executa l'estat, no el governant, sent una afirmació de la regla de llei. Si la llei no es fa complir, fins i tot un governant feble serà fort.
* Shu (术, shù, 'mètode', 'tàctica', 'art'): tàctiques especials i "secretes" del governant per assegurar-se que ningú pretén al control de l'Estat.
* Shi (势, shì, 'legitimitat', 'poder', 'carisma'): el que compta és l'esperit de la llei i no la llei en si mateixa. Per tant, l'anàlisi de les tendències, el context i els fets són essencials per a un veritable governant.

## Vegeu també

* Cent escoles de pensament
# Piscines Bernat Picornell

* No s'ha de confondre amb Piscina Municipal de Montjuïc.
Les Piscines Bernat Picornell, sovint anomenades Piscines Picornell, són una instal·lació esportiva situada a l'Anella Olímpica de Montjuïc de Barcelona. Consisteixen en tres piscines, una interior i altra exterior, ambdues de 50 m i una de salts. Són gestionades des de 2002 per l'empresa Aigua, Esports i Salut. El nom és un homenatge a Bernat Picornell i Richier, gran nedador català i fundador de la Real Federació Espanyola de Natació. Actualment les piscines són d'ús públic i estan en funcionament tot l'any. S'ofereixen cursos de natació, natació sincronitzada i waterpolo, així com diversos programes aquàtics de salut. A més en les seves instal·lacions es compta amb un ampli gimnàs i una zona de saunes. I tenen a més un horari reservat per l'ús d'usuaris nudistes, on poden accedir a les instal·lacions i gaudir d'un espai interior de bany durant tot l'any.
Van ser inaugurades el 1970 amb motiu del XII Campionat Europeu de Natació (1972), sota disseny dels arquitectes Antoni Lozoya i Joan Ricard, incloent tres piscines exteriors, una d'entrenament, una de competició i la tercera de salts. El 1990 s'iniciaren les obres de remodelació total de les piscines sota el projecte dels arquitectes Franc Fernández i Moisés Gallego per acollir les competicions de natació, natació sincronitzada, la fase final del torneig de waterpolo i el pentatló modern (natació) dels XXV Jocs Olímpics. Una de les modificacions més importants va ser cobrir la piscina d'entrenament per a poder ser climatitzada i utilitzada també a l'hivern. Sobre la piscina de salts es va instal·lar provisionalment una plataforma amb seients per al públic, ampliant així la capacitat a més de 10.000 espectadors. La piscina de competicions exterior, amb capacitat per a 3.000 espectadors, ha vist nombrosos campionats espanyols i catalans de natació. Entre les trobades internacionals més importants hi ha la celebració de les proves de natació sincronitzada en el Campionat Mundial de Natació de 2003 i al Campionat Mundial de Natació de 2013.

## Referències

* ↑ «Arquitectura i urbanisme contemporanis». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].

## Enllaços externs

* Piscines Bernat Picornell
# Robert I de Clarmont

Robert I de Clarmont apareix citat com a vescomte d'Alvèrnia en una donació que va fer el comte d'Alvèrnia, Acfred al monestir de Sauxillanges el 927, i altre cop a la fundació del monestir de Chanteuge el 936, amb el duc d'Aquitània i comte d'Alvèrnia Ramon III de Tolosa, dit Ponç. Va morir probablement vers el 962.
Era fill del vescomte Armand de Clarmont i pare de Robert II vescomte d'Alvèrnia, i d'Esteve, bisbe de Clarmont d'Alvèrnia.

## Bibliografia

* A.-G. Manry, Histoire d'Auvergne.
* Père Anselme, d'après du Bouchet, Tables de l'origine des comtes héréditaires d'Auvergne.
# Valeggio sul Mincio

Valeggio sul Mincio és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 120 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 25 quilòmetres al sud-oest de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 15.758 habitants.
Valeggio sul Mincio limita amb els següents municipis: Castelnuovo del Garda, Marmirolo, Monzambano, Mozzecane, Peschiera del Garda, Ponti sul Mincio, Roverbella, Sommacampagna, Sona, Villafranca di Verona i Volta Mantovana.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Maria Sabater i Gerli

Maria Sabater i Gerli (Milà, 1871 - Palma, 9 de juliol de 1942) fou una compositora mallorquina.
Filla de Jaume Sabater i Oliver, cantant d'òpera, i Maria Gerli i Barens, dama de la noblesa italiana, va néixer a Milà el 1871. Arran de la mort de la seva mare just un any després d'haver nascut ella, es traslladaren a Mallorca per viure a ca l'àvia paterna. Maria Sabater va rebre una educació molt acurada, fins i tot bastant superior per les nines de la seva època. Estudià al col·legi de Rosa Cursach del qual va sortir a l'edat de 24 anys per casar-se amb el pintor Francesc Rosselló i Miralles. D'aquest matrimoni nasqueren set fills.
Durant tota la seva adolescència va estudiar música. A l'edat de 15 anys va compondre Pàtria, cançó que anys més tard va ser molt popular i va ser interpretada a nombrosos festivals. Entre altres coses, musicà poemes de Miquel Costa i Llobera i de Josep Lluís Pons i Gallarza. Durant la seva vida de casada va viure a Can Rosselló, lloc que es convertí en punt de reunió de molts intel·lectuals. Esdevingué una gran concertista de piano, però, a pesar de la seva genialitat musical, la producció musical és molt escassa.
El 1942, va morir a Palma a l'edat de 71 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Maria Sabater Gerli». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Heretat de Guàrdia

Heretat de Guàrdia o simplement Guàrdia és un mas típic català situat al municipi noguerenc de la Baronia de Rialb, en ple Prepirineu.

## Descripció i situació

Es tracta d'un mas del segle xv, on hi hagué una torre de sentinella, situat a migdia del poble i parròquia de Palau de Rialb, dins l'anomenat Pla de Guàrdia. El 2009 l'edifici fou rehabilitat per funcionar com a allotjament rural. Al mateix temps es va restaurar l'antiga capella adjacent que és dedicada a Sant Josep.
Al lloc s'hi accedeix per un camí carreter d'uns tres-cents metres que surt de la carretera comarcal C-1412b, que travessa tot el municipi de la Baronia, en el punt quilomètric 12,400.

## Bibliografia

* Bach i Riu, Antoni; Gabriel i Font, Manel. La Baronia de Rialb : un esbós històric. Lleida: Diputació de Lleida, 1995. ISBN 84-87029-70-1.
* Bernaus i Marqués, Amat. Arxiu Fotogràfic de La Baronia de Rialb (1994-1996). La Baronia de Rialb: Ajuntament de La Baronia de Rialb, 2007.

## Vegeu també

* Palau de Rialb
* Àrea del dolmen de Sòls de Riu
* Forat de Bulí
# El sueño del Mara'akame

El sueño del Mara'akame és una pel·lícula mexicana dramàtica del 2016, dirigida i escrita per Federico Cecchetti. Es va estrenar al 14è Festival Internacional de Cinema de Morelia i va ser guardonada com a Millor Primer o Segon Llargmetratge mexicà.
El sueño del Mara'akame va rebre 12 nominacions als LIX edició dels Premis Ariel, incloses a la millor pel·lícula i el millor director. Finalment en va guanyar dos, a la millor música original i al millor primer treball.

## Sinopsi

Nieri és un jove indígena huichol que somnia amb tocar en un gran concert amb la seva banda a Ciutat de Mèxic. Tanmateix, el seu pare, que és un mara'akame (xamà dels huichols) vol que segueixi la tradició familiar, consistent en trobar el Cérvol Blau en els seus somnis, cosa que li facilitarà aprendre a guarir i sanar i succeir el seu pare com a mara'akame. Un cop a la gran ciutat, completament perdut entre la multitud, Nieri trobarà la seva visió.

## Repartiment

* Luciano Bautista (Maxa Temai)
* Inocencio de la Cruz Domínguez
* Cruz de la Cruz
* Paly Omar Ezequiel
* Patricio Fernández
* Pascual Hernández
* Antonio Parra (Haka Temai)
* Mariana Treviño

## Premis i nominacions

| Premi | Data | Categoria | Nominat | Resultat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor pel·lícula | Fondo para la Producción Cinematográfica de Calidad (FOPROCINE) i Centro Universitario de Estudios Cinematográficos (CUEC) | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor direcció | Cecchetti !Federico Cecchetti | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor coactuació masculina | Parra !Antonio Parra Parra | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor actriu de repartiment | Trevi !Mariana Treviño | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor revelació masculina | Bautista !Luciano Bautista | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor argument original | Cecchetti !Federico Cecchetti | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor opera prima | Cecchetti !Federico Cecchetti | Guanyador |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor banda sonora | Motta !Emiliano Motta | Guanyador |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor so | Rojo !Daniel Rojo and Alicia Segovia | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor edició | Castellanos !Pierre Saint Martin Castellanos and Raúl Zendejas | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor Makeup | Ortiz !Roberto Ortíz | Nominat |
| Premi Ariel | 11 de juliol de 2017 | Millor vestuari | Xihuitl Gandia !Mariana Gandía | Nominat |

## Referències

* ↑ «El sueño del Mara'akame» (en spanish). Morelia International Film Festival.
* 1 2 «'La 4ª Compañía' lidera nominaciones en los premios Ariel 2017» (en spanish). Milenio. Grupo Milenio, 03-05-2017.
* ↑ Beauregard, Luis Pablo «‘La 4ª compañía’ arrasa en los Ariel sin haberse estrenado en las salas». , 12-07-2017 [Consulta: 13 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Esporofil·le

Un esporofil·le és una fulla que porta esporangis. Tant els microfil·les com els megafil·les poden ser esporofil·les. En les plantes heterospòriques els esporofil·les porten, ja siga megaesporangis (i aleshores es diuen megaesporofil·les) o microesporangis (microesporofil·les).
L'ensolapament dels prefixs i les arrels d'aquests termes els fa especialment confusos en la nomenclatura botànica.
Els esporofil·les varien molt en aparença i estructura, i poden tindre un aspecte similar a fulles estèrils o no tindre-lo.
Les plantes que produeixen esporofil·les inclouen:
Licòfites, on els esporofil·les es poden agregar dins estròbils (Selaginella i alguns Lycopodium i gèneres relacionats) o distribuïts de manera única entre fulles estèrils (Huperzia i gèneres segregats).
Les Falgueres poden produir esporofil·les similars a frondes estèrils o que semblen molt diferents de les frondes estèrils. Aquestes poden ser no fotosintètics i no tindre els típics pinnae (per exemple, Onoclea).
Les cicadàcies produeixen estròbils tant productors de pol·len com de llavors, que estan compostos d'esporòfil·les.
El Ginkgo produeix microsporofil·les agregats dins un estròbil de pol·len. Els seus primordis seminals no sorgeixen sobre esporofil·les.
Les coníferes com els ginkgo i cicadàcies, produeixen microsporofil·les agregats dins estròbils amb pol·len. Tanmateix, a diferència d'aquests altres grups, els primordis seminals es produeixen a les escates de les pinyes, les quals són brots modificats, no pas esporofil·les.
Algunes plantes no produeixen esporofil·les. Els esporangis es produeixen directament sobre les tiges.
Els Equisetum sempre produeixen estròbils, però les estructures que porten esporangis (esporangiòfors) s'han interpretat com a tiges modificades.
Els Gnetophyta produeixen tant pol·len compost com estròbils amb llavors.

## Referències

* ↑ «esporofil·le». enciclopedia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 octubre 2013].
* C.Michael Hogan. 2010. Fern. Encyclopedia of Earth. National council for Science and the Environment. Washington, DC
# Falla de la Plaça de la Mercé

La Falla n. 11 Plaça de la Mercé és una falla de la Ciutat de València, situada a la Plaça de la Mercé.
L'origen de la falla data de l'any 1872, en què es va plantar la primera falla a eixa plaça. Des d'aleshores sempre s'hi plantaria una falla a la plaça, a excepció de 1915, i dels tres anys (1937-1939) que duraria la Guerra Civil Espanyola.
En acabar el conflicte bèl·lic és quan la falla es constituïx formalment com a tal. I en 1943 (amb un premi compartit amb altres dos comissions) guanyaria el primer premi de la secció especial.
Aquesta històrica falla va estar a punt de desaparèixer el 2005 a causa de problemes econòmics, si bé pocs anys després van tornar a plantar en la màxima categoria.

## Referències

* ↑ Merced renace La comisión salda la deuda con el ayuntamiento y logra dos patrocinadores - notícia a Levante-EMV del 22 de desembre de 2005 (castellà)
* ↑ Dos fallas de la federación causan polémica por facturas notícia a Levante-EMV del 14 de juny de 2005 (castellà)

## Enllaços externs

* Web oficial de la falla (castellà)
# Perlesta bolukta

Perlesta bolukta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Missouri, Texas i Oklahoma.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Canad. Ent. 38:222.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1989. Entomol. Scand. 20(3):280.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ The Aquatic Invertebrates of Texas (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Latimer County, Oklahoma (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Oklahoma (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stark, 2004. A: Stark & Armitage Dr. The stoneflies (Plecoptera) of eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, Perlodidae (Perlodinae). Ohio Biol. Surv. Bull. New Ser. 14(4).

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.
# Salvi Turró i Tomàs

Salvi Turró i Tomàs (Barcelona, 21 d'agost de 1956) és filòsof i escriptor, doctor en filosofia i professor de la Facultat de Filosofia de la Universitat de Barcelona.
Va obtenir el grau de llicenciatura el 1978 amb la tesi Descartes y los orígenes de la moderidad, dirigida pel Dr. Emilio Lledó. Es va doctorar en filosofia el 1985 amb la tesi Antecedentes kantianos de la filosofía del espíritu, dirigida per. Ramon Valls. Ha coordinat diversos programes de doctorat de la Facultat, ha estat investigador principal dels projectes El modelo transcendental en la filosofía moderna y contemporánea (1998-2001) i Fundamentación y facticidad (2003-06).

## Llibres

* Introducció sistemàtica a la Filosofia, Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 1984.
* Descartes. Del hermetismo a la nueva ciencia, Barcelona, Anthropos, 1985.
* Tránsito de la naturaleza a la historia en la filosofía de Kant, Barcelona, Anthropos, 1996.
* Descartes i l'esperit del Barroc, Lleida, Institut d'Estudis Ilerdencs, 1997.
* Lliçons sobre història i dret en Kant, Edicions Universitat de Barcelona, 1997.
* Fonamentació i facticitat en l'idealisme alemany i la fenomenologia (editor), Barcelona, IEC, 2006.
* Fichte. De la consciència a l'absolut, Badalona, Ed. Omicron, 2011.
* Filosofia i Modernitat. La reconstrucció de l'ordre del món, Barcelona, Edicions UB, 2016. ISBN 978-84-475-3966-6

## Referències

* ↑ «Turró, Salvio (1956-)». catálogo BNE. Biblioteca Nacional de España.
* ↑ «Salvi Turró i Tomàs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Història de la Filosofia, Estètica i Filosofia de la Cultura: Turró i Tomàs, Salvi». Universitat de Barcelona.

## Bibliografia

* Arrese Igor, Héctor «La polémica del ateísmo: Fichte y su época». Revista latinoamericana de filosofía, 37, 1, 2011.
* Esquirol i Calaf, Josep M. «Turró, Salvi, Fichte. De la consciència a l'absolut, Òmicron, Barcelona, 2011». Convivium, 25. ISSN: 0010-8235.
* Maraguat, Edgar «Turró, S., Fichte. De la Consciència a l'Absolut». Revista de Estud(i)os sobre Fichte, 4, 2012. ISSN: 2258-014X.
* Mayos i Solsona, Gonçal «TURRÓ, Salvi. Descartes. Del hermetismo a la nueva ciencia». Quaderns de filosofia, 13, 1987, pàg. 164-165. ISSN: 0211-402X.
* Mills, Nicolás G. «Reseña de: Turró, Salvi. Fichte : de la consciència a l'absolut. Barcelona : Òmicron, 2011». ÉNDOXA: Series Filosóficas. UNED, 31, 2013, pàg. 385-393. Arxivat de l'original el 2014-11-30. ISSN: 2174-5676 [Consulta: 19 juny 2016].
* Pérez, Daniel Omar «Os significados da história em Kant» (en portugués). Philosophica, 28, 2006, pàg. 67-107. Arxivat de l'original el 2014-11-30. ISSN: 0872-4784 [Consulta: 19 juny 2016]. Arxivat 2014-11-30 a Wayback Machine.
* Vilanou Torrano, Conrad «Salvi Turró: «Lliçons sobre historia i dret a Kant». Barcelona: Edicions Universitat de Barcelona, 1997». Historia de la Educación, [S.l.], 18, 1999, pàg. 441-444.
# Vessalico

Vessalico (en ligur Vesarco) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 282 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 10,46 km² i les frazioni de Lenzari, Perinetti i Siglioli. Limita amb Borghetto d'Arroscia, Casanova Lerrone, Cesio i Pieve di Teco.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Vessalico entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 16 d’abril 2017].
# Maria Salviati

Maria Salviati (Florència, República de Florència, 17 de juliol de 1499 — 12 de desembre de 1543) fou una noble italiana filla de Jacopo Salviati i Lucrècia de Mèdici. Fou neta per línia paterna de Giovanni Salviati i Elena Gondi Buondelmonti, i per línia paterna de Llorenç el Magnífic i la seva esposa Clarice Orsini. Fou germana dels cardenals Giovanni Salviati i Bernardo Salviati, i de Francesca Salviati, que casada amb Ottaviano de' Medici foren pares del papa Lleó XI.
Es casà el 17 de novembre de 1516 a la catedral de Florència amb Giovanni dalle Bande Nere, fill de Giovanni de Mèdici i Caterina Sforza. D'aquesta unió tingueren un fill Cosme I de Mèdici (1519-1574), duc de Florència i Gran Duc de Toscana. Amb aquest matrimoni s'aconseguí unir les dues branques de la família Mèdici, i que a la mort d'Alexandre de Mèdici sense descendents Cosme I esdevingués senyor de Florència.
Morí a la residència de la família Mèdici de Florència l'hivern del 1543.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici2.html (anglès)
# Hilarión de la Quintana

Hilarión de la Quintana (n. Maldonado, 1774 – Buenos Aires, 1843) fou un militar riuplatenc amb un paper destacat durant les guerres de la independència de l'Argentina, de l'Uruguai i de Xile.

## Biografia

Era fill de José Ignacio de la Quintana, un militar de llarga trajectòria, qui havia participat en la Guerra Guaranítica de l'any 1754.
Va formar part de l'exèrcit de la Banda Oriental (actual Uruguai) durant l'enfrontament amb les tropes angleses el 1806 com a resultat de les invasions britàniques. Aquell mateix any va participar en el setge de Montevideo. Destaca, a més, la seva participació durant la Revolució de Maig, així com a la batalla del Cerrito.
El 1817 va ser director suprem interí de Xile. Durant el seu breu mandat, va proclamar la independència de Xile, va fer oficial la seva bandera i va adoptar la primera moneda nacional. Un cop va tornar a Buenos Aires, el 1819, va ser acusat pel govern argentí de complot contra l'estat, per la qual cosa es va veure apartat de l'exèrcit.
Va morir en la pobresa en un hospital públic de Buenos Aires, el 1843. La localitat bonaerenca de Florida té un carrer que porta el seu nom. De la Quintana també té un carrer en memòria seva al barri Malvín de Montevideo, Uruguai.

## Bibliografia

* Yaben: Biografías Argentinas. Volum IV.
* Cutolo Vicente O. Nuevo diccionario biográfico argentino. Volum II.

## Referències

* ↑ «Fuentes para el estudio de la Historia de Chile» (en castellà). historia.uchile.cl. [Consulta: 17 desembre 2011].
* ↑ «Guerra y Sociedad: la militarización revolucionaria en la guerra de independencia del Conosur hispanoamericano (1806 – 1820) (I) El Río de la Plata» (en castellà). estudioshistoricos.cl. Arxivat de l'original el 2011-10-10. [Consulta: 17 desembre 2011].
# San Miniato

San Miniato és un municipi italià, situat a la regió de la Toscana i a la província de Pisa.
San Miniato limita amb els municipis de: Castelfiorentino, Cerreto Guidi, Empoli, Fucecchio, Montaione, Montopoli in Val d'Arno, Palaia i Santa Croce sull'Arno.

## Fills il·lustres

* Mario Mascagni (1882-1948), professor, compositor i director d'orquestra.

## Galeria

* Vista del municipi
* 'La Rocca'
* Localització del municipi a la prov. de Pisa