OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Telethon

Telethon (de vegades escrit TeLeTHon) és una banda de pop-rock i punk rock de Milwaukee (Wisconsin) formada el desembre de l'any 2014, i anomenada Fitness fins al novembre de 2015. Es feu coneguda per escriure una òpera rock sobre estar en línia extremadament i apocalípticament, i per publicar un vídeo amb lletra mitjançant una pantalla compartida de Gmail.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 2015: Witness (com a Fitness)
* 2016: Citrosis
* 2019: Hard Pop
* 2021: Swim Out Past The Breakers

### Àlbums en directe

* 2017: The Grand Spontanean
* 2018: The Grand Spontanean (Commentary)

### EP

* 2018: Modern Abrasive

### Senzills

* 2018: It Shits!!! (Bomb the Music Industry! Cover)
* 2021: Selfstarter A.E.

### Maquetes

* 2020: Nerve-Wracked & Overfeeling: Telethon Demos, Voice Memos, and Oddities 2014-2019

## Membres

* Kevin Tully - Veu/guitarra
* Jack Sibilski – Guitarra/cors
* Alex Meylink – Baix/cors
* Nate Johnson: Orgue/piano/sintetitzadors
* Erik Atwell – Bateria/percussió

## Referències

* ↑ «ORGAN: So what is it about this rather infectious Telethon song that just landed here…» (en anglès), 09-02-2016. [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Telethon - "Hard Pop"» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-01-22. [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Witness, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Citrosis, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Hard Pop, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Swim Out Past The Breakers, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «The Grand Spontanean, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «The Grand Spontanean (Commentary), by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Modern Abrasive, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «It Shits!!! (Bomb the Music Industry! Cover), by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Selfstarter A.E., by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
* ↑ «Nerve-Wracked & Overfeeling: Telethon Demos, Voice Memos, and Oddities 2014-2019, by Telethon» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2023].
# Stepnoie (Mikhàilovski)

* Per a altres significats, vegeu «Stepnoie».
Stepnoie (en rus: Степное) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, pertany al districte rural de Mikhàilovski. El 2010 tenia 196 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
* ↑ Сунь Ятсен (1866—1925) — китайский революционер, основатель партии Гоминьдан.
# Raafat Attia

Raafat Attia (Egipte, 6 de febrer de 1934 - 21 de juliol de 1978) fou un futbolista egipci de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1960 i 1964. Pel que fa a clubs, destacà a Zamalek.

## Referències

* ↑ «African Nations Cup 1957».
* ↑ Profile Arxivat 2014-11-01 a Wayback Machine. at FIFA.com
* ↑ Perfil al COI
* ↑ «Rafaat Attia». Sports Reference LLC. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 29 setembre 2012].
# Star Trek: Starship Creator

Star Trek: Starship Creator és un videojoc de simulació basat en l'univers Star Trek, llançat el 1998 per a Microsoft Windows i Mac OS per Simon and Schuster.
El joc permet als jugadors crear les seves pròpies naus espacials, assignar una tripulació procedent de l'univers Star Trek, i enviar-les en missions per avaluar el seu rendiment. El joc va ser dissenyat amb l'ajuda de Michael Okuda, Denise Okuda, Rick Sternbach i Doug Drexler, responsables de moltes de les publicacions tècniques basades en la franquícia.
# Terencio José Javaloyes

Terencio José Javaloyes va ser un polític valencià, alcalde d'Alacant en la dècada del 1870. Se'n sap molt poc del seu mandat, llevat que va encapçalar una comissió amb el tinent d'alcalde, dos regidors i el cronista oficial Rafael Viravens y Pastor que va visitar l'illa de Tabarca el 12 de juny de 1878 per tal de millorar-hi la situació dels edificis i els serveis municipals.

## Referències

* ↑ La visita municipal a Tabarca en 1878
# República Àrab Líbia

La República Àrab Líbia (àrab: الجمهورية العربية الليبية, al-Jumhūriyya al-ʿArabiyya al-Lībiyya; italià: Repubblica Araba Libica) és el nom que va rebre l'estat sorgit després de la revolució del Consell de Comandament Revolucionari Libi, liderat pel coronel Moammar al-Gaddafi, el 1969, amb l'enderrocament del rei Idris I de Líbia. Prenent com a referent el nasserisme, l'Estat impulsà un seguit de reformes estatalitzants; d'aquest temps és el lema «Llibertat, socialisme, unitat». El 1977 la República Àrab Líbia va ser succeïda per la Gran Jamahiriyya Àrab Líbia Popular Socialista, proclamada pel mateix Gaddafi.

## Referències

* ↑ «Libya - Qadhafi». [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «Significant Events in U.S.-Libyan Relations». 2001-2009.state.gov. [Consulta: 15 setembre 2013].
* ↑ General People's Congress declaration (2 March 1977) at EMERglobal Lex for the Edinburgh Middle East Report. Retrieved 31 March 2010.
* ↑ «ICL - Libya - Declaration on the Establishment of the Authority of the People». [Consulta: 16 maig 2016].
# Reocín

Reocín és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb Alfoz de Lloredo i Santillana del Mar, a l'oest amb Cabezón de la Sal, al sud amb Mazcuerras i Cartes i a l'est amb Torrelavega.

## Localitats

* Barcenaciones, 166 hab.
* Caranceja, 275 hab.
* Cerrazo, 466 hab.
* Golbardo, 182 hab.
* Helguera, 662 hab.
* Puente San Miguel (Capital), 3.081 hab.
* Quijas, 724 hab.
* Reocín, 65 hab.
* San Esteban, 103 hab.
* Valles, 409 hab.
* La Veguilla, 492.
* Villapresente, 1.077 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 2.751 | 3.068 | 3.358 | 4.139 | 4.607 | 5.112 | 6.813 | 6.836 | 6.956 | 6.507 | 6.900 | 7.434 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 1972 | 37,99% | 6 |
| PSOE | 1862 | 40,24% | 6 |
| PRC | 572 | 11,67% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PSOE | 2116 | 40,26% | 6 |
| PP | 1608 | 30,59% | 4 |
| PRC | 780 | 14,84% | 2 |
| RCI | 533 | 10,14% | 1 |
# Territoris Indígenes Ngobe-Bugle

Els territoris Indígenes Ngobe-Bugle són cinc «reserves indígenes» o comunitats costa-riquenyes dels indígenes ngäbe o guaymís. Localitzades totes a la província de Puntarenas, prop de la frontera amb Panamà on se situa la comarca Ngöbe-Buglé de la mateixa ètnia. Té una població d'uns 3.644 indígenes i 1.989 no indígenes segons el cens de 2013. La seva llengua autòctona el ngäbere és parlada pel 77% de la població.

## Territoris ngobe-bugle

El Territori Indígena Ngobe-Bugle d'Abrojos Montezuma localitzat en el cantó de Corredores i creat en 1980 via decret executiu. Els seus assentaments principals són Bajo Los Indios, San Rafael Abrojo, Montezuma, y Bella Vista. La seva àrea és de 1.480 hectàrees.
El Territori Indígena Ngobe-Bugle de Vedat Brus situat en el cantó homònim. La seva creació es va donar via decreto en 1981. Els seus principals assentaments són Villa Palacios, Limoncito, Paraíso (Brus Malís), Caño Bravo, y Quebrada Pita. La seva àrea és de 7,500 hectàrees i hi viuen unes 1.500 persones.
El Territori Indígena Ngobe-Bugle de Conte Burica situat entre els cantons de Corredores i Golfito. La seva creació es va donar via decreto en 1982. Els seus principals assentaments són La Vaca, El Progreso, Santa Rosa, Alto Conte, Río Claro, Río Coco, Río Caña Blanca, Las Gemelas, Los Plancitos i La Peñita. La seva extensió és d'unes 11.910 hectàrees i la seva població propera a les 2.000 persones.
El Territori Indígena Ngobe-Bugle d'Osa ubicat al cantó de Golfito. Limita amb el Parc Nacional Corcovado. Es va crear en 1990 via decreto executiu i els seus assentaments principals són Alto Laguna, Río Riyito, Río Pavón, i La Quebrada. La seva extensió és de 2,710 hectàrees.
El Territori Indígena Ngobe-Bugle d'Altos de San Antonio situat al cantó de Corredores. Un dels de més recent creació, decretat en 2001, té unes 800 hectàrees.
La seva economia es basa en el cultiu del cacau, cafè, frijol, blat de moro, margalló i plàtan, cria de porcs i aus de corral, caça i pesca i artesania. Confeccionen articles de fibra i fulles naturals amb tints i colorants vegetals.

## Referències

* 1 2 Pueblo Ngöbe o Guaymí Arxivat 2016-06-20 a Wayback Machine. Atlas Digital de los Pueblos Indígenas, Universitat de Costa Rica
* 1 2 3 4 http://www.unesco.org.uy/phi/aguaycultura/es/paises/costa-rica/pueblo-ngoebe.html Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 https://web.archive.org/web/20081024144545/http://www.tuva.org/ngobe/Manejo%20del%20territorio%20Indigena%20Guaymi.htm
* ↑ http://www.southerncostarica.biz/spanish/San-Vito/cat-areas-de-conservacion/Reserva-Indigena-Guaymi/160/
# Ramon Balart Granada

Ramon Balart Granada (Reus, 2 de febrer de 1794 - Barcelona, 7 de febrer de 1876) va ser un professor de llatí i poeta en aquella llengua.
Net de Francesc Balart, va estudiar llatí i retòrica. Empobrida la seva família per la guerra del Francès, va incorporar-se a l'exèrcit, on arribà a sergent, i més tard va entrar a treballar en una fàbrica fins que va poder obrir una càtedra de llatí, primer a Reus, i després a Vilafranca del Penedès i a Falset. Més endavant va anar a Barcelona, on va ensenyar retòrica i poètica i llatí i castellà a l'escola de Pere Labèrnia. Catedràtic de filosofia per oposició, va ser destinat a Granada i després a Girona, on es dedicà a l'ensenyament de la llengua llatina, com explica l'historiador reusenc Andreu de Bofarull. Es va donar a conèixer pel poema Heroicae Gerundae in ejusdem oppugnationis ab gallorum exercitu die XIII cal. Oct., ampliat després per Obsidium, oppugnatio et defensio urbis gerundensis, dedicats al setge de Girona, admirats pels llatinistes de l'època i que li valgueren ser elegit membre de l'Arcàdia de Roma.

## Referències

* ↑ Torres Amat, Félix. Memorias para ayudar a formar un diccionario critico de los escritores catalanes, y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña. Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 25.
* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 81-82.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Sabater, 1866, p. 597.

## Enllaços externs

* «Ramon Balart Granada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Narcís Figueras. Apunt sobre el professor reusenc Ramon Balart. Reusdigital.cat
* Digitalització de: Obsidium Oppugnatio...
# Ramon Balasch i Pinyol

Ramon Balasch i Pinyol (Cornellà de Llobregat, el Baix Llobregat, 1950) és un editor, poeta i filòleg català. Llicenciat en filologia clàssica per la Universitat de Barcelona, va publicar els reculls poètics Remor de rems (1972, Premi Amadeu Oller) i Aigües d'enlloc (1973, Premi Recull). Amb Occit enyor (1975), guanyà el Premi Carles Riba el 1974. En col·laboració amb el pintor Joan-Pere Viladecans, va publicar Alicates (1978, Premi de la Crítica). El 1972 contreu matrimoni amb la poeta i novel·lista Maria-Mercè Marçal.
Fou cofundador i editor de Llibres del Mall, activa des de 1973 fins al 1988, editorial que va sorgir, segons el tríptic inicial de subscripció, «de la voluntat de donar una resposta a determinades deficiències del panorama editorial català: la desaparició, l'avortament de diverses temptatives, la vida letàrgica de les col·leccions del país, la porta tancada a noves vocacions i provatures». Llibres del Mall va ser una important editorial de poesia, no sols per la cura de les edicions, els materials utilitzats, la qualitat del paper i les tintes; sinó també per il·lustrar cada llibre amb litografies o il·lustracions de pintors destacats com Joan-Pere Viladecans, Josep Guinovart, Albert Ràfols-Casamada, etc.
El 1996 funda i dirigeix Clipmèdia Comunicació, al Parc Tecnològic del Vallès, empresa amb què va editar una biografia sobre el general Josep Moragues, escrita per Àlex Barnils. Va ser secretari personal de Salvador Espriu, i juntament amb Andrés Sánchez Robayna, va editar l'obra completa bilingüe del mateix Espriu. També va conservar molts escrits inèdits de l'autor, i anys més tard, el 2013, publicà un últim llibre pòstum de Salvador Espriu, Ocnos i el parat esglai, amb més de 800 pàgines, moltes inèdites, ja sota l'editorial Balasch Editor.

## Referències

* 1 2 3 «Ramon Balasch i Pinyol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Balasch, Ramon «Llibres del Mall, 1973-1988: he viscut tantes vides com llibres he fet». Serra d'Or, 768, 2023, pàg. 46–47. ISSN: 0037-2501.
* ↑ «Traductors, editors i lectors». Quaderns. Rev. Trad., 24, 2017, pàg. 73-80.
* ↑ Pont, Jaume. «L’aventura de Llibres del Mall». Núvol, 19-10-2016. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Geli, Carles «Espriu baja al infierno» (en castellà). El País [Madrid], 24-10-2013. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* http://www.clipmedia.net/Galera/PTV/webmagazine_Sequoia/14/cast/monografic/entrevista.html Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Talmud Torà

Les Talmud Torà són unes escoles creades al món jueu, tant asquenazita com sefardita, per donar educació primària als nens de famílies humils, per ensenyar als infants la llengua hebrea i les Escriptures, amb un enfocament especial cap al Pentateuc.

## Història

El Talmud Torà estava destinat a preparar els estudiants per anar a la ieixivà, o bé a una escola jueva secundària. S'inspira en el héder, una institució tradicional educativa jueva, sol ser finançat a través de donacions particulars.
La institució coneguda com a 'Casa d'Estudi', troba les seves arrels en un decret d'Esdres i la Gran Assemblea, que va fer obrir una escola pública a Jerusalem per assegurar l'educació dels infants orfes, el gran sacerdot Yehoixua ben Gamla va establir llavors les escoles públiques en totes les ciutats i pobles per a tots els nens des de l'edat de sis o set anys. Els costos van ser sufragats per la comunitat, es va fixar el nombre d'estudiants en vint alumnes per professor.
El Talmud Torà tenia la intenció d'instruir l'estudiant en la Llei de Moisès i la literatura rabínica, la lectura d'oracions, benediccions i en els principis pedagògics del judaisme que es van integrar al pla d'estudis. L'ensenyament dura tot el dia, i els mesos d'hivern, una part de la nit. Les classes se suspenen els divendres a la tarda i el dia anterior a un dia festiu del calendari jueu. No hi ha classes els dissabtes i els dies festius.

## Avui

Les escoles Talmud Torà segueixen existint a tot el món jueu. És més freqüent la incorporació a les escoles primàries de materials curriculars seculars juntament amb les ensenyances jueves, amb la finalitat de preparar els alumnes per a l'educació secundària. Avui en dia, les escoles són majoritàriament mixtes, se sol seguir una orientació tradicional de l'educació jueva, en comptes de corrents modernistes o progressistes que van sorgir al segle xx, com el judaisme reformista i conservador. Les escoles Talmud Torà, juntament amb la sinagoga, ofereixen una educació religiosa als nens jueus d'arreu del món.

## Vegeu també

* Daf Yomi
* Ieixivà

## Referències

* ↑ Armengol, Montse; Forcano, Manuel «La vida quotidiana al call de Girona» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.128, 01-04-2013, p.32-33. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia jueva (anglès)
Aquest article conté fragments pertanyents a la Jewish Encyclopedia de 1901-1906 , una obra que es troba ja en el domini públic.
# Rectoria de Montferri

La Rectoria de Montferri és un edifici del municipi de Montferri (Alt Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La rectoria està situada al carrer Major, formant una petita plaça amb una de les seves façanes. És de planta rectangular i té coberta de teula a dues vessants, perpendiculars a la línia de façana. L'edifici consta de planta baixa, pis i golfes, expressats en la façana principal per obertures simètriques, actualment modificades a la part baixa. Del conjunt són remarcables la porta d'accés, amb brancals de pedra, i les obertures de les golfes, d'arc de mig punt, disposades en tres grups de dos. L'edifici es troba arrebossat i pintat.

## Història

La casa rectoral de la parròquia de Sant Bartomeu de Montferri es troba a la plaça Major del poble, al costat de l'església. Ha rebut tradicionalment el nom de L'Abadia. L'edifici apareix documentat per primera vegada el segle xv, tot i que és possible que el seu origen dati d'època anterior.

## Referències

* 1 2 «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
* 1 2 3 «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
# Rectoria de Montclar

La Rectoria de Montclar és un habitatge del municipi de Montclar (Berguedà), edificat com a rectoria de Sant Martí de Montclar, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge amb estructura de masia orientat a ponent. Està estructurat en planta baixa i dos pisos superiors amb coberta a dues aigües de teula àrab i el carener perpendicular a la façana principal. El parament és de carreus de pedra de grans dimensions disposats en fileres i units amb morter. Les obertures són més aviat escasses i de petit format, algunes arcs de mig punt tot i que la majoria, allindanades. Destaquen algunes obertures, sobretot balcons, protegides amb petits ràfecs de teula àrab.

## Història

No tenim notícies històriques conservades però a les llindes d'algunes obertures s'hi llegeixen diverses dates del s. XVIII, situades entre 1764 i 1778.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Montclar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Teatre Cervantes

«Teatre o Teatro Cervantes» té aquests significats:
* Argentina:
** Teatro Nacional Cervantes (Buenos Aires), teatre nacional de l'Argentina
* Espanya:
** Teatro Salón Cervantes d'Alcalá de Henares, a la Comunitat de Madrid
** Teatro Cervantes (Almeria) d'Almeria
** Teatro Cervantes (Arnedo) d'Arnedo, a la Rioja
** Teatro Cervantes (Béjar) de Béjar, a província de Salamanca
** Teatro Cervantes (Campo de Criptana) de Campo de Criptana, a província de Ciudad Real
** Teatro Cervantes (Jaén) a Jaén
** Teatro Cervantes (Màlaga) a Màlaga
** Teatro Cervantes (Múrcia) a Múrcia
** Teatre Cervantes (Petrer), a Petrer, Vinalopó Mitjà
** Teatro Cervantes (Segòvia) a Segòvia
** Teatro Cervantes (Valladolid) a Valladolid
* Marroc:
** Teatro Cervantes (Tànger) a Tànger, antic teatre espanyol
* Mèxic:
** Teatro Cervantes (Guanajuato) a Guanajuato
# Temporada 2019-2020 del Liceu

La temporada 2019-2020 del Gran Teatre del Liceu destaca, entre altres coses, perquè commemora el vintè aniversari de la reobertura del teatre (1999) després de l'incendi que patí l'any 1994. Així mateix, cal remarcar la representació escenificada de l'òpera Alcione, de Marin Marais, infreqüent al repertori i que s'estrena al Liceu aquesta temporada, així com l'estrena, al Foyer del teatre, de l'òpera de cambra catalana Diàlegs de Tirant e Carmensina, amb música de Joan Magrané i llibret de Marc Rosich.
Exactament vint anys després de la reinauguració del Liceu amb Turandot (7 d'octubre del 1999), la "princesa de gel" va tornar al teatre de la Rambla sota la pell de la gran Iréne Theorin en el primer repartiment i de Lise Lindstrom (debutant al Liceu) en el segon. Al seu costat, Jorge de León, Gregory Kunde, Ermonela Jaho i Anita Hartig en dos repartiments de luxe. També va debutar amb aquest títol com a director d'escena el videoartista Franc Aleu.

## Òperes representades

Temporada 2019-2020 del Liceu :
| Òpera | Compositor | Direcció musical | Direcció d'escena | Papers principals | Segon repartiment | Producció | Dates |
| Turandot | Giacomo Puccini | Josep Pons | Franc Aleu | Iréne Theorin, Chris Merritt, Alexander Vinogradov, Jorge de León, Ermonela Jaho, Toni Marsol, Francisco Vas, Mikeldi Atxalandabaso, Michael Borth, José Luis Casanova | Lise Lindstrom, Ante Jerkunica, Gregory Kunde, Anita Hartig, Emili Rosés | Gran Teatre del Liceu | 7,8,10,11,13,14,15,16,19,20,21,22,24,25 d'octubre |
| Doña Francisquita | Amadeu Vives | Oliver Díaz | Lluís Pasqual | | | | Del 10 al 17 de novembre |
| Cavalleria rusticana / Pagliacci | Ruggiero Leoncavallo / Pietro Mascagni | | | | | | |
| Aida | Giuseppe Verdi | | | | | | |
| Diàlegs de Tirant e Carmesina | Joan Magrané | | Marc Rosich | Josep-Ramon Olivé, Isabella Gaudí, Anna Alàs Jové | | Òpera de Butxaca i Nova Creació | 13, 14, 15 de febrer |
| La clemenza di Tito | Wolfgang Amadeus Mozart | | | | | | |
| Lohengrin | Richard Wagner | Josep Pons | | | | | |
| Semiramide | Gioacchino Rossini | | | | | | |
| Alcione | Marin Marais | | | | | | |
| Carmen | Georges Bizet | | | | | | |
| Il barbiere di Siviglia | Gioacchino Rossini | | | | | | |

## Referències

* ↑ «Óperas consolidadas y grandes voces para un Liceu de gala y de aniversario» (en castellà). ABC, 13-03-2019. [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ La Vanguardia: El Liceu celebra los 20 años de su reapertura
* ↑ Gran Teatre del Liceu: fitxa de l'obra
* ↑ «Dades de l'òpera». Liceu. [Consulta: 25 octubre 2019].
# Rio (Wisconsin)

Rio és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 938 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio tenia 938 habitants, 379 habitatges, i 258 famílies. La densitat de població era de 289,7 habitants per km².
Dels 379 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,9% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 31,9% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.292 $ i la renda mediana per família de 49.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.118 $ mentre que les dones 26.023 $. La renda per capita de la població era de 17.668 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.