OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tour féminin en Limousin

El Tour féminin en Limousin era una competició ciclista per etapes de categoria femenina que es disputava per les carreteres del Llemosí, a França. La cursa es creà el 1995 amb el nom de Tour de l'Alta Viena i no va ser fins al 2005 quan adoptà el nom final. Formava part del calendari de la UCI.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| Tour de l'Alta Viena ||||
| 1995 | Laurence Leboucher | Sophie Quinanzoni | Chantal Gorostegui |
| 1996 | Elisabeth Tadich | Jocelyne Messori-Hugi | Sophie Swaertvaeger |
| 1997 | Teodora Ruano | Chantal Gorostegui | Nicole Royer |
| 1998 | Diana Rast | Maryline Salvetat | Alexandra Balher |
| 1999 | Kym Shirley | Géraldine Löewenguth | Élisabeth Chevanne-Brunel |
| 2000 | Laurence Leboucher | Sophie Creux | Élisabeth Chevanne-Brunel |
| 2001 | Béatrice Thomas | Zlatica Gavlakova | Ine Wannijn |
| 2002 | Emma James | Miho Oki | Karine Dalmais |
| 2003 | Élisabeth Chevanne-Brunel | Emma James | Loes Gunnewijk |
| 2004 | Annette Beutler | Alexandra Le Henaff | Emma James |
| Tour féminin en Limousin ||||
| 2005 | Edwige Pitel | Veronica Andreasson | Sharon van Essen |
| 2006 | Marianne Vos | Svetlana Bubnenkova | Silvia Valsecchi |
| 2007 | Sigrid Corneo | Olivia Gollan | Julia Martisova |
| 2008 | Natalia Boyarskaya | Edwige Pitel | Julia Martisova |
| 2009 | Grace Verbeke | Ruth Corset | Alexandra Burchenkova |
| 2010 | Grete Treier | Ruth Corset | Edwige Pitel |
| 2011 | Grete Treier | Tatiana Antóixina | Grace Verbeke |
| 2012 | Marianne Vos | Alena Amialyusik | Loes Gunnewijk |
| 2013 | Katarzyna Pawłowska | Tatiana Antóixina | Edwige Pitel |

## Vegeu també

* Tour del Llemosí

## Notes

* ↑ La russa Svetlana Bubnenkova, inicialment vencedora de la general i de 2 etapes va ser desqualificada per l'UCI.

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a cyclisme-sport.fr
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Gymnothorax atolli

Gymnothorax atolli és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de les Hawaii.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Arishima Ikuma

    En aquest nom japonès, el cognom és Arishima.
Arishima Ikuma (japonès: 有島生馬; 26 de novembre de 1882-15 de setembre de 1974), pseudònim d'Arishima Mibuma (有島壬生馬), va ser un pintor i escriptor japonès d'estil occidental.
Va néixer a la ciutat de Yokohama, era germà dels escriptors Arishima Takeo i Satomi Ton. Es va graduar a la Universitat d'Estudis Estrangers de Tòquio, mentre paral·lelament va aprendre pintura sota la tutela de Fuhishima Takeji, esdevenint un pintor a l'estil occidental. Acabada la seva formació, durant els primers anys del segle xx va viatjar per Europa, on durant uns anys va recórrer diverses capitals europees, influenciat de forma important pel moviment postimpressionista o impressionisme tardà. Primer va estudiar a Itàlia, a l'Escola de Belles Arts de Roma el 1905. El 1907 es va traslladar a París, on va obtenir informació de primera mà sobre l'ascens a la fama de pintors com Cézanne, Van Gogh, Gauguin o Matisse, que després va donar a conèixer al Japó.
El març de 1910 va tornar al Japó, moment en què incorporar-se al moviment artístic i literari Shirakabaha, un dels primers que va rebre les influències postimpressionistes de la mà d'Arishima, i que va veure la llum a la revista Shirakaba, que es va començar a publicar en aquella època. A la revista és important la seva contribució en els llargs articles que va escriure sobre Cézanne.
Va ser membre fundador de l'organització d'artistes Nikakai, membre de la Societat d'Aquarel·la del Japó, i el 1935 va ser nomenat membre de l'Acadèmia Imperial d'Arts del Japó. El 1964 va ser nomenat Persona de Mèrit Cultural.
Va exposar les seves obres a les exposicions Inten i Nitten. La seva faceta com a pintor inclou, a banda de la pintura, estampats sobre xapa metàl·lica i escriptura artística. A més, va ser un novel·lista i assagista destacar, a més de traduir l'obra Souvernis de Cézanne d'Émile Bernard, el 1920.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Frédéric, Louis. Japan Encyclopedia. Cambridge i Londres: Harvard University Press, 2002, p. 45.
* 1 2 3 4 5 Merrit, Helen; Yamada, Nanako. Guide to Modern Japanese Woodblock Prints: 1900-1975 (en anglès). Honolulu: University of Hawaii Press, 1992.
* 1 2 3 «有島生馬» (en japonès). Kotobank. Asahi Shimbun. [Consulta: 14 novembre 2020].
* 1 2 3 4 Mortimer, Maya. Meeting the Sensei. The Role of the Master in Shirakaba Writers (en anglès). Leiden, Boston i Colònia: Brill, 2000, p. 71-72.
# Cacofonia

La cacofonia és l'efecte sonor produït per la proximitat de sons o síl·labes que posseeixen igual pronunciació dins d'una o diverses paraules properes en el discurs, com succeeix per ex. en “atroç sotsobre”, “gambeta caramel, caramel gambeta”. Segons Ayuso: "les cacofonies són sons repetits que maltracten les oïdes". Es pot fer servir com a recurs literari.
Etimològicament és un cultisme del grec κακοφωνία, que significa malsonant, de κακός ('desagradable'), i φωνή ('so').
La cacofonia es produeix per una repetició de fonemes o la pronunciació d'una paraula que en unir-se a altres en una mateixa frase resulten xocants. D'altra banda, pot ser utilitzada per marcar exemples de la insuficiència del llenguatge, com ocorre en els tons despectius.
La millor forma de detectar-les és llegint el text en veu alta. Algunes tècniques per corregir les cacofonies són:
* passar al plural algunes de les paraules
* usar sinònims
* canviar l'ordre de les paraules per distanciar els sons repetitius

## Referències

* ↑ Ayuso, A. Curso de redacción, citado por: Orfelio G. León. Cómo redactar textos científicos en psicología y educación, 2005. ISBN 84-9745-122-8.
* ↑ Hurtado Oviedo, Víctor. «Aliteraciones y cacofonías». Arxivat de l'original el 2018-03-03. [Consulta: 19 març 2018].
# Campionats del món de ciclocròs de 1985

Els Campionats del món de ciclocròs de 1985 foren la 36a edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 16 i 17 de febrer de 1985 a Múnic, Baviera, Alemanya Occidental. Foren tres les proves disputades.

## Resultats

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Cursa elit | Klaus-Peter Thaler | Adrie van der Poel | Claude Michely |
| Cursa amateur | Mike Kluge | Beat Schumacher | Bruno D'Arsie |
| Cursa júnior | Beat Wabel | Jürgen Sprich | Wim de Vos |

## Classificacions
### Classificació de la prova elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Klaus-Peter Thaler | RFA | 1 h 12 min 38 s |
| | Adrie van der Poel | Països Baixos | + 0:02 |
| | Claude Michely | Luxemburg | + 0:04 |
| 4 | Rein Groenendaal | Països Baixos | + 0:20 |
| 5 | Marcel Russenberger | Suïssa | + 0:24 |
| 6 | Henk Baars | Països Baixos | + 1:28 |
| 7 | Martial Gayant | França | + 2:06 |
| 8 | Ottavio Paccagnella | Itàlia | + 2:06 |
| 9 | Bernhard Woodtli | Suïssa | + 2:07 |
| 10 | Roland Liboton | Bèlgica | + 2:24 |

### Classificació de la prova amateur

| Pos. | Cycliste | Pays | Temps |
| | Mike Kluge | RFA | 1 h 04 min 25 s |
| | Beat Schumacher | Suïssa | + 0:26 |
| | Bruno D'Arsie | Suïssa | + 0:40 |
| 4 | Petr Klouček | Txecoslovàquia | + 0:44 |
| 5 | Frank van Bakel | Països Baixos | + 0:55 |
| 6 | Peter Hric | Txecoslovàquia | + 1:06 |
| 7 | Sandro Bono | Itàlia | + 1:08 |
| 8 | Grzegorz Jaroszewski | Polònia | + 1:25 |
| 9 | Henrik Djernis | Dinamarca | + 1:39 |
| 10 | Martin Hendriks | Països Baixos | + 1:50 |

### Classificació de la prova júnior

| Pos. | Cycliste | Pays | Temps |
| | Beat Wabel | Suïssa | 57 min 30 s |
| | Jürgen Sprich | RFA | + 0:18 |
| | Wim de Vos | Països Baixos | + 0:39 |
| 4 | Zdeněk Douša | Txecoslovàquia | + 0:49 |
| 5 | Robert Bondaryk | Polònia | + 0:52 |
| 6 | Urs Güller | Suïssa | + 1:06 |
| 7 | Kai-Uwe Richter | Alemanya de l'Est | + 1:08 |
| 8 | Martin Raufer | Txecoslovàquia | + 1:25 |
| 9 | Marcel Gerritsen | Països Baixos | + 1:36 |
| 10 | Chris David | Bèlgica | + 1:39 |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | RFA | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Suïssa | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Països Baixos | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4 | Luxemburg | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Ferran de Sanseverí d'Aragó

Ferran de Sanseverí d'Aragó (18 de gener de 1507 - 1568). III duc de Vilafermosa, IV príncep de Salern, XIV comte de Màrsico, III comte de Cortes.
Fill de Robert II de Sanseverí i Montefeltro i de Marina d'Aragó, tercera filla d'Alfons VI de Ribagorça. Es va casar amb Isabella Villamarina, filla de Bernardo comte de Capaccia
Heretà del seu pare els títols italians de Salern i Màrsico i del seu oncle matern Alfons II de Vilafermosa, el ducat de Vilafermosa i el comtat de Cortes.
Algunes fonts citen que fou desposseït dels seus títols per traïció i desterrat a França, on va morir.
# Neolamprologus modestus

Neolamprologus modestus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud del llac Tanganyika (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 «Neolamprologus modestus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Neolamprologus. p. 274-294. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alció de Mangaia

L'alció de Mangaia (Todiramphus ruficollaris) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) endèmic dels manglars de Mangaia, a les illes Cook.
# Tihama de l'Hedjaz

La Tihama del Hijaz (Tihamat al-Hijaz) és una regió natural de la costa occidental de l'Aràbia Saudita. Són les terres baixes entre la mar Roja i les muntanyes de l'interior. El nom s'aplica de fet a les terres baixes entre el golf d'Aqaba i la ciutat d'al-Layth al sud.

## Vegeu també

* Tihama

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 516
# Gymnothorax castaneus

Gymnothorax castaneus és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 150 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Califòrnia fins a l'Equador, incloent-hi les Illes Galápagos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anthephora

Anthephora és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Anthephora hermaphrodita (L.) Kuntze
# Bousseraucourt

Bousseraucourt és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 53 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bousseraucourt era de 53 persones. Hi havia 30 famílies, de les quals 11 eren unipersonals (11 homes vivint sols), 11 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 64 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família, 30 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 63 habitatges eren cases. Tots els 30 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 4 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bousseraucourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 19 eren actives i 13 eren inactives. Les 19 persones actives estaven ocupades(11 homes i 8 dones). De les 13 persones inactives 8 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Bousseraucourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bousseraucourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bousseraucourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Campionats del món de ciclocròs de 1988

Els Campionats del món de ciclocròs de 1988 foren la 39a edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 30 i 31 de gener de 1988 a Hägendorf, cantó de Solothurn, Suïssa. Foren tres les proves disputades.

## Resultats

| Prova | Or | Plata | Bronze |
| Cursa elit | Pascal Richard | Adrie van der Poel | Beat Breu |
| Cursa amateur | Karel Camrda | Roger Honegger | Henrik Djernis |
| Cursa júnior | Thomas Frischknecht | Maik Müller | Daniel Rech |

## Classificacions
### Classificació de la prova elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Pascal Richard | Suïssa | 1 h 20 min 27 s |
| | Adrie van der Poel | Països Baixos | + 1:40 |
| | Beat Breu | Suïssa | + 1:52 |
| 4 | Albert Zweifel | Suïssa | + 4:10 |
| 5 | Christophe Lavainne | França | + 5:02 |
| 6 | Roland Liboton | Bèlgica | + 5:47 |
| 7 | Hans-Ruedi Büchi | Suïssa | + 5:47 |
| 8 | Hennie Stamsnijder | Països Baixos | + 6:32 |
| 9 | Ivan Messelis | Bèlgica | + 6:39 |
| 10 | Yvon Madiot | França | + 7:59 |

### Classificació de la prova amateur

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Karel Camrda | Txecoslovàquia | 1 h 01 min 27 s |
| | Roger Honegger | Suïssa | + 0:25 |
| | Henrik Djernis | Dinamarca | + 1:06 |
| 4 | Bruno D'Arsie | Suïssa | + 1:32 |
| 5 | Didier Martinez | França | + 1:33 |
| 6 | Vito Di Tano | Itàlia | + 1:34 |
| 7 | Dieter Runkel | Suïssa | + 1:35 |
| 8 | Bruno Lebras | França | + 3:20 |
| 9 | Timothy Gould | Regne Unit | + 3:28 |
| 10 | Eric Vervaet | Bèlgica | + 3:56 |

### Classificació de la prova júnior

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Thomas Frischknecht | Suïssa | 44 min 13 s |
| | Maik Müller | RFA | + 0:23 |
| | Daniel Rech | Txecoslovàquia | + 1:05 |
| 4 | Reto Matt | RFA | + 1:21 |
| 5 | Pascal Müller | Suïssa | + 1:25 |
| 6 | Martin Obrist | Suïssa | + 1:49 |
| 7 | Pedro Roselle | Bèlgica | + 2:29 |
| 8 | Ivan Benedetti | Itàlia | + 2:32 |
| 9 | David Pagnier | França | + 2:42 |
| 10 | Ján Žilovec | Txecoslovàquia | + 2:43 |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Suïssa | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Txecoslovàquia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Països Baixos | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Francesco Siacci

Francesco Siacci (1839-1907) va ser un matemàtic i militar italià.

## Vida i Obra

Siacci va estudiar a la Universitat de Roma, en la que es va graduar el 1860. Fervent nacionalista, el 1861 es trasllada a Torí (Roma encara no formava part del nou nat Regne d'Itàlia), on s'incorpora a l'exèrcit. Després de la campanya contra els austríacs, passa a ser professor de balística a l'escola d'artilleria de Torí, compaginant aquesta docència amb la de professor mecànica superior de la universitat de Torí.
Després de ser elegit dues vegades diputat, el 1892 passa a ser senador del Regne. L'any següent es trasllada a Nàpols, on serà professor de mecànica a la seva universitat fins a la seva mort. Estant a la reserva, va rebre el grau de General Major.
Siacci és recordat per un teorema que du el seu nom, el teorema de Siacci, sobre la conversió de coordenades polars en radials, i pels seus treballs de balística, entre els que sobresurten les seves taules de la funció de resistència.

## Referències

* ↑ Marchisotto i Smith, 2007, p. 109.
* ↑ Marcolongo, 1936, p. Enciclopedia Italiana.
* ↑ Casey, 2011, p. 471.
* ↑ Tournès, 2013, p. 684 i ss.
* ↑ Klimi, 2014, p. 97 i ss..

## Bibliografia

* Casey, James «Siacci’s resolution of the acceleration vector for a space curve». Meccanica, Vol. 46, 2011, pàg. 471-476. DOI: 10.1007/s11012-010-9296-x.
* Klimi, Gjergj. Exterior Ballistics with Applications (en (anglès)). Xlibris Co, 2014. ISBN 978-1-4363-2360-4.
* Marchisotto, Elena Anne; Smith, James. The Legacy of Mario Pieri in Geometry and Arithmetic (en (anglès)). Birkäuser, 2007. ISBN 978-0-8176-3210-6.
* Tournès, Dominique «Ballistics during 18th and 19th centuries: What kind of mathematics?» (en (anglès)). Oberwolfach Reports, Vol. 10, Num. 1, 2013, pàg. 684-687. DOI: 10.4171/OWR/2013/12. ISSN: 1660-8933.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Francesco Siacci» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Marcolongo, Roberto. «SIACCI, Angelo Francesco». Enciclopedia Italiana, 1936. [Consulta: 31 agost 2017].
# Neolamprologus obscurus

Neolamprologus obscurus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud del llac Tanganyika (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 «Neolamprologus obscurus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Neolamprologus. p. 274-294. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tritantecmes (sàtrapa)

Tritantecmes (Tritantaechmes, Τριτανταίχμης), fill d'Artabazos, fou un sàtrapa persa.
Fou sàtrapa de Babilònia al segle v aC. L'esmenta Heròdot.

## Referències

* ↑ Heròdot, 2000, p. 154.

## Bibliografia

* Heròdot. Història. Llibre I. Fundació Bernat Metge, 2000. ISBN 9788472257573.
# Gymnothorax buroensis

Gymnothorax buroensis és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Tuamotu, les Illes Ryukyu i les Hawaii. També a Costa Rica, Panamà i les Illes Galápagos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anthenantia

Anthenantia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Anthenantia lanata (Kunth) Benth.
* Anthenantia villosa (Michx.) P. Beauv.

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb un asterisc (*) són sinònims probables)
Anthaenantia P. Beauv., orth. var., Aulaxanthus Elliott, Aulaxia Nutt., *Leptocoryphium Nees.

## Referències

* ↑ Germplasm Resources Information Network, consultada 22.06.08