OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brookside (Ohio)

Brookside és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 644 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brookside tenia 644 habitants, 283 habitatges, i 191 famílies. La densitat de població era de 1.462,6 habitants/km².
Dels 283 habitatges en un 25,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,1% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 29,5% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.297 $ i la renda mediana per família de 43.594 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 17.295 $. Aproximadament el 5,1% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brookside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brookside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Saldias

Saldias és un municipi de Navarra, pertanyent a la comarca de Malerreka dins la merindad de Pamplona.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 157 | 155 | 153 | 151 | 148 | 139 | 133 | 126 | 122 | 120 | 120 |
| Sources: Saldias i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Saint-Firmin

«Saint-Firmin» té aquests significats:
* Saint-Firmin (Alts Alps), municipi al departament dels Alts Alps (regió de Provença – Alps – Costa Blava, França)
* Saint-Firmin (Meurthe i Mosel·la), municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió de Gran Est, França)
* Saint-Firmin (Nièvre), municipi al departament del Nièvre (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Saint-Firmin (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (Borgonya - Franc Comtat)
* Saint-Firmin-des-Bois, municipi al departament de Loiret (regió de Centre – Vall del Loira, França)
* Saint-Firmin-sur-Loire, municipi al departament de Loiret (Centre – Vall del Loira)
* Saint-Firmin-des-Prés, municipi al departament del Loir i Cher (Centre – Vall del Loira)
* Le Mesnil-Saint-Firmin, municipi al departament de l'Oise (regió dels Alts de França)
* Nempont-Saint-Firmin, municipi al departament del Pas de Calais (Alts de França)
* Saint-Martin-Saint-Firmin, municipi al departament d'Eure (regió de Normandia, França)
* Vineuil-Saint-Firmin, municipi al departament de l'Oise (Alts de França)
# Everyday Life

«Everyday Life» té aquests significats:
# Everyday Madness

Everyday Madness fou un grup suec de música hardcore punk. La banda va publicar el seu primer i únic àlbum d'estudi, Preaching to the Converted, amb Bad Taste Records el 1997. Alguns dels seus membres van tocar també amb el grup Satanic Surfers.

## Membres

* Anna - veu
* Fredrik J. - guitarra
* Fredrik S. - veu
* Magnus - guitarra
* Mathias - baix
* Rodrigo Alfaro - bateria

## Discografia
### Àlbums

* 1997 - Preaching to the Converted

## Referències

* ↑ «Everyday Madness». Discogs. [Consulta: 14 febrer 2020].
# Pedro de Sousa Holstein

Pedro de Sousa Holstein (Torí, 8 de maig de 1781 - Lisboa, 12 d'octubre de 1850) va Duc de Palmela, polític i militar portuguès del període de la monarquia. Va ser primer comte (1812), primer marquès (1823) i primer duc de Palmela (1850). També va ser primer duc del Faial (des de 1833). Líder destacat dels cartistes (la facció més conservadora del liberalisme portuguès), va representar a Portugal en el Congrés de Viena. Va ser per incomptables vegades Ministre d'Afers exteriors, i, entre 1834-1835, en 1842 i en 1846, Primer Ministre. A més, va servir com ambaixador en Copenhaguen, Berlín, Roma, Madrid i Londres.
# Ermita de Santa Anna d'Albal

L'ermita de Santa Ana és un temple situat al Parc de Santa Anna, en el municipi d'Albal. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.16.007-001.

## Història

L'origen de la veneració de la santa i de l'ermita es remunten possiblement al segle xiv, ja que la seva fundació pel Consell Catedralici de València ja apareix en documents de 1402 referint-se a fets anteriors. Segons la tradició local, el temple original es va construir en el lloc on un pastor va trobar en 1289 la imatge de la santa en el buit d'una olivera, un plançó de la qual es conserva a l'esquena de l'ermita. El temple actual es va edificar en 1894.

## Descripció

El temple es troba en un pujol a l'oest de la població, a un parc envoltat d'una pinada. El lloc es coneix localment com El Replà.
L'edifici actual va ser edificat a la fi del segle xix en estil neogòtic, si bé es poden trobar elements més antics, possiblement del segle xiv, en la part posterior. L'edifici està realitzat en maó.
La façana està dividida en tres cossos verticals per dues columnes i rematada frontó triangular de vèrtex molt agut, amb espadanya amb campana acabada amb una creu. Destaca el seu atri davanter amb arcs apuntats. Sobre els arcs laterals s'obren finestrals i sobre el central un òcul amb doble vorell, tots ells acristallats. L'habitatge de l'ermità està adossat al cos principal i té sobre la porta un panell ceràmic amb imatge de la santa.
La coberta del temple és a dues aigües, recoberta amb teixeixi àrab i empostissat de maó massís de suport.
A la nau principal s'accedeix per una porta de fusta en forma d'arc apuntat que s'obre en l'atri de la façana principal. Es cobreix amb volta de crucería i el pis és de rajoles blanques i negres. Presenta l'estructura típica de les esglésies de reconquista, això és, planta rectangular dividida per arcs diafragmes. Té el cor als peus i quatre capelles laterals cobertes per voltes d'aresta. Una de les capelles laterals està dedicada a Sant Blas. El presbiteri té volta de cascarón amb nervis blancs. En ell es conserva la imatge de Santa Ana amb la Verge Nena, del segle XIV realitzada en alabastre. San Blas i Santa Ana són els patrons d'Albal.
* L'ermita està envoltada de pins.
* Habitatge de l'ermità.
* Atri i pou.
* Panell ceràmic al·lusiu a la trobada de la imagen.
* Parc de Santa Anna.
* Situada en un entorn agrícola, aquest panell no es troba a l'ermita, sinó a un dels pous de reg del seu entorn.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/detalles_brl.asp?IdInmueble=5
* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vhsalb.htm Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://riunet.upv.es/bitstream/handle/10251/14256/rehabilitaci%C3%B3n%20ac%C3%BAstica%20de%20la%20ermita%20de%20albal.pdf?sequence=1
# Federico Barocci

Federico Barocci (Urbino, 1535- 1612), anomenat en realitat Federico Fiori, fou un pintor manierista italià. Una de les figures principals entre Correggio i Caravaggio. Originari d'una família llombarda amb algun avantpassat vinculat a l'art. Amb el seu trasllat a Roma i la seva adhesió a les tesis contrareformistes, la seva carrera va tenir un èxit rapíssim. El seu colorit viu de pinzellades lleugeres, i certes expressions facials i gestos, semblen anticipar el barroc.
Entre les seves obres, destaquen dues al Museu del Prado: "La Nativitat" (1597), que pel que sembla va ser regalada a l'esposa de Felip III, i "Crist crucificat" (1610-1612), al fons inclou un paisatge molt realista d'Urbino. Aquest quadre va penjar sobre la capella ardent del duc d'Urbino i va ser llegat per aquest al rei espanyol.
Algunes de les sales del museu Gregorià Etrusc dels Museus Vaticans van ser decorades amb frescs de Federico Barocci.
# Alts de França

Els Alts de França(Hauts-de-France en francès), és una regió francesa ubicada al nord del país. Va ser creada per la reforma territorial de 2014 amb la fusió de les antigues regions de Nord - Pas de Calais i Picardia, i va entrar en vigor l'1 de gener de 2016. La seva capital i ciutat més poblada és Lilla.
La regió té una superfície de 31.813 km² i una població de 6.009.976 habitants (2015).

## Toponímia

El text de la llei dona noms provisionals per a la majoria de les regions fusionades, la combinació dels noms de les seves regions constituents separats per guions. Els noms permanents seran proposats pels nous consells regionals i confirmats pel Consell d'Estat abans de l'1 de juliol de 2016.
El nom provisional de la nova regió administrativa és un topònim amb guions, compost per les antigues regions de Nord-Pas-de-Calais i Picardia.

## Geografia

La regió limita amb Bèlgica al nord-est i amb el canal de la Mànega al nord-oest, així com amb les regions franceses de Gran Est al sud-est, l'Illa de França al sud i Normandia al sud-oest.

## Principals poblacions

* Lilla (227.560)
* Amiens (133.448)
* Roubaix (94.713)
* Tourcoing (91.923)
* Dunkerque (90.995)
* Calais (72,589)
* Villeneuve-d'Ascq (62.308)
* Saint-Quentin (55.978)
* Beauvais (54.289)
* Valenciennes (42.989)

## Notes

* ↑ esadir considera que l'article forma part del topònim

## Enllaços externs

* Fusion Nord Pas-de-Calais - Picardie Arxivat 2015-06-16 a Wayback Machine.. (francès)
# Federació Malgaixa de Futbol

La Federació Malgaixa de Futbol (francès: Fédération Malagasy de Football; FMF) és la institució que regeix el futbol a Madagascar. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga malgaixa de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Madagascar absoluta i les de les altres categories.
Va ser fundada el 1961.
* Afiliació a la FIFA: 1964
* Afiliació a la CAF: 1963

## Referències

* ↑ Madagascar Arxivat 2018-09-12 a Wayback Machine. at the FIFA website.
* ↑ «Article on the FMF's involvement with FIFA's Goal Programme». Arxivat de l'original el 2006-09-21. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ Madagascar at CAF Online

## Enllaços externs

* Federació Malgaixa de Futbol - Lloc web oficial
# Anortoclasa

L'anortoclasa és un mineral de la classe dels silicats, una varietat d'albita que, com aquesta, pertany al grup dels feldespats. Va ser anomenada així l'any 1885 per Karl Harry Ferdinand Rosenbusch del grec αν, ορθός i κλάσις, que significa "exfoliació no correcta", descriptiu de l'exfoliació del mineral.

## Característiques

L'anortoclasa és un silicat de fórmula química (Na,K)AlSi₃O₈. Cristal·litza en el sistema triclínic formant cristalls prismàtics curts. També forma cristalls ròmbics i tabulars. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 6 i 6,5.
Forma part de la sèrie ternària de solucions sòlides cristal·lines "ortoclasa-albita-anortita" en una posició propera a l'albita. La proporció de silicat de sodi-alumini és gran: ((Na,K)AlSi$_3$O$_8$) entre 10 i 36 per cent de KAlSi$_3$O$_8$ i entre 64 i 90 per cent de NaAlSi$_3$O$_8$.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'anortoclasa pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofil·lita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anorthita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Referències

* ↑ «Anorthoclase» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2015].
* ↑ «Anorthoclase» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 26 desembre 2015].
* ↑ Deere; Howie; Zussman. Framework Silicates. 4. Wiley, p. 2–5, Fig. 1 (Rock Forming Minerals).
# Escitens

Els escitens (grec antic: Σκυθινοί, Skithiní) eren un poble asiàtic assentat a la a regió de Kars, entre els rius Harpasos (a l'est), Asparos (a l'oest), i les muntanyes Calibes (al sud). En la seva retirada, l'Expedició dels deu mil va passar durant quatre dies pel seu territori.

## Referències

* ↑ Xenofont, 1977, p. 68.
* ↑ Xenofont; Charles Anthon (LL.D.); John Doran The Anabasis of X.: with English Notes ... by C. Anthon ... A New Edition, Revised and Corrected by T. Doran. Gr, 1848, p. 311–.

## Bibliografia

* Xenofont. L'expedició dels deu mil. Volum II. Fundació Bernat Metge, 1977. ISBN 9788472250406.
# Feng Renliang

Feng Renliang (en xinès: 冯仁亮; pinyin: Féng Rénliàng; n. 12 de maig de 1988) és un futbolista xinès, juga d'extrem dret i el seu club actual és el Shanghai Shenhua de la Superlliga de la Xina.

## Carrera

Va començar jugant en la tercera del Tianjin Locomotive, on li consideraven un jove talent. Diversos equips xinesos van voler fitxar-li, anant pel Shanghai Shenhua a inicis de la temporada 2010. L'entrenador Miroslav Bla?evi? li va fer debutar el 23 de març, perdent el seu primer partit 2 a 0 contra el Changsha Ginde F.C.. Malgrat la derrota va continuar jugant com a titular, anotant el seu primer gol el 10 d'abril de 2010, contra el Hangzhou Greentown, el partit va acabar amb victòria per al seu equip per 2 a 1.

## Referències

* ↑ «冯仁亮签约申花 高兴里带着委屈». Tianjinwe.com. [Consulta: 14 juny 2010].
* ↑ «比赛结果-中超数据库-搜狐». Csldata.sports.sohu.com. [Consulta: 14 juny 2010].
* ↑ «比赛结果-中超数据库-搜狐». Csldata.sports.sohu.com. [Consulta: 14 juny 2010].

## Enllaços externs

* Feng Renliang a National-Football-Teams.com (anglès)
* Player stats at sohu.com
* Fitxa del jugador Arxivat 2010-05-22 a Wayback Machine. a Shanghai Shenhua website
# Parisita-(La)

La parisita-(La) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de J.J. Paris, antic gerent de la mina de maragdes de Muzo, Colòmbia, i del lantani, l'element de terres rares dominant a la seva composició.

## Característiques

La parisita-(La) és un carbonat de fórmula química CaLa₂(CO₃)₃F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg amb lantani de la parisita-(Ce). Químicament és una espècie similar a la sinquisita-(La).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Tapera, Novo Horizonte, a l'estat de Bahia (Brasil). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Parisite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 novembre 2016].
# Andreu Brasés i Trias

Andreu Brasés i Trias (Sant Andreu de Palomar, 1834 - Barcelona, 1914) va ser un autor dramàtic i llibretista de sarsueles.

## Obra dramàtica

* 1866, 7 de juliol. La capital de l'imperi. Comèdia bilingüe en un acte i en vers. Estrenada al teatre Varietats de Barcelona.
* 1867, 11 de febrer. Un anglès a Mataró, en col·laboració de Narcís Campmany. Joguina còmica en 1 acte i en vers. Estrenada al Teatre de l'Odèon de Barcelona.
* 1870, 29 de desembre. Pescar a l'encesa. Comèdia en un acte i en vers. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1872, 22 de juliol. De dotze a una. Passatge lírico-bilingüe en 1 acte i en vers. Música de Josep Ribera i Miró. Estrenat al Teatre Tívoli de Barcelona.
* 1873, 27 de setembre. Els set pecats capitals. Comèdia de màgica en quatre actes i en vers, arranjada a l'escena catalana. Amb la col·laboració de Narcís Campmany. Estrenada al teatre Novetats de Barcelona.
* 1874, 13 d'agost. De dalt a baix. Joguina còmico-lírica en 1 acte, arranjada a l'escena catalana. Música de Josep Ribera i Miró. Estrenada al Teatre Tívoli de Barcelona.
* 1910, 25 de desembre. Amor i fortuna. Comèdia en dos actes i en prosa. Estrenada al Teatre del Bosc de Barcelona.
* La torre dels amors. Sarsuela en 2 actes. Llibret en col·laboració amb Narcís Campmany. Música de Benavent.
* Una senyora particular. Sarsuela.

## Referències

* ↑ «Andreu Brasés i Trias». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antidiarreic

Antidiarreic és aquella substància que mitiga o atura la diarrea i millora els seus efectes.

## Medicaments antidiarreics

La loperamida és un derivat de la morfina que actua en l'intestí disminuint la motilitat intestinal. Sol ser el d'elecció, ja que gairebé no té efectes sobre el sistema nerviós central.
El racecadotrilo disminueix la hipersecreció intestinal d'aigua i electròlits.
Les solucions glucosalines són preparats que contenen sals minerals i sucres, elements que es perden a causa de la diarrea. Contenen bàsicament, clorur de sodi, clorur de potassi, hidrogencarbonat de sodi i glucosa.

## Plantes amb acció antidiarreica

Moltes plantes amb efecte astringent tenen un ús com antidiarreics:
* L'àlber
* La cua de cavall petita
* El lledoner
* La llimona
* El noguer
* El pericó
* La potentilla erecta
* El salze blanc
* El roser silvestre
* La tabebuia impetiginosa
# Adam Willaerts

Adam Willaerts (Londres o Anvers, batejat el 21 de juliol de 1577 - Utrecht, 4 d'abril de 1664) fou un pintor barroc neerlandès, especialitzat en pintures de marines.

## Biografia

Willaerts va ser batejat el 21 de juliol de 1577 a Londres, encara que d'altres fonts el suposen nascut a Anvers d'on eren originaris els seus pares, els qui haurien abandonat la ciutat per motius religiosos. El 1585 la família es va establir a Leiden i el 1597 Adam va fixar la seva residència a Utrecht, on romandria fins a la seva mort, ingressant el 1611 en el gremi de Sant Lluc de la ciutat, del qual el 1620 va ser escollit degà. Els seus fills Cornelis, Abraham i Isaac van continuar l'ofici del pare, encara que van diversificar els gèneres tractats.

## Obra

Dedicat a la pintura de marines, ja es tractés de desembarcaments, batalles o pesques, freqüentment vistes des de la platja on es desenvolupen d'altres escenes costumistes, com els mercats de peix, la seva pintura es va mantenir sempre enganxada a formulismes tradicionals, com l'equilibri entre els plans de la composició i la representació esquemàtica de l'onatge marí, aliè als nous corrents naturalistes. Ocasionalment les seves marines van reflectir fets històrics, com l'enfrontament naval entre holandesos i espanyols enfront de Gibraltar, representat la Derrota dels espanyols enfront de Gibraltar per una flota al càrrec de Jacob van Heemskerk, 25 d'abril de 1607 del Rijksmuseum d'Amsterdam, o La batalla de Gibraltar, 25 d'abril de 1607, ingressada l'any 2000 al Museu del Prado, 4 i dipositada al Museu Naval de Madrid.

## Galeria

* La Pesca
* Naufragi en un mar tempestuós
* L'embarcament de l'elector palatí
* Platja amb pescadors

## Referències

* 1 2 «Adam Willaerts» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 23 febrer 2016].
* 1 2 «Willaerts, Adam» (en castellà). Museu del Prado. Enciclopédia. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ «De overwinning op de Spanjaarden bij Gibraltar door een vloot onder bevel van admiraal Jacob van Heemskerck, 25 april 1607, Adam Willaerts, 1639». Rijksmuseum. [Consulta: 23 febrer 2016].
* ↑ «La Batalla de Gibraltar, 25 de abril 1607» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 23 febrer 2016].
# Calcioveatchita

La calcioveatchita és un mineral de la classe dels borats. Rep el nom per la seva relació amb la veatchita.

## Característiques

La calcioveatchita és un borat de fórmula química SrCaB₁₁O₁₆(OH)₅·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i publicada en el mes de setembre de 2024. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de sal potàssica de Nepskoe, a la conca del riu Nepa (óblast d'Irkutsk, Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Calcioveatchite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Pekov, I.V.; Zubkova, N.V.; Apollonov, V.N.; Yapaskupt, V.O.; Britvin, S.N.; Pushcharovsky, D.Y. «A New Mineral Calcioveatchite, SrCaB11O16(OH)5·H2O, and the Veatchite–Calcioveatchite Isomorphous Series». Minerals, 14, 2024. DOI: https://doi.org/10.3390/min14090901 [Consulta: 2 setembre 2024].
# Districte d'Aarberg

El districte d'Aarberg és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 33908 habitants (cens de 2007) i una superfície de 153 km². El cap del districte és Aarberg està format per 12 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

* CH-3270 Aarberg
* CH-3282 Bargen
* CH-3257 Grossaffoltern
* CH-3283 Kallnach
* CH-3273 Kappelen
* CH-3250 Lyss
* CH-3045 Meikirch
* CH-3283 Niederried bei Kallnach
* CH-3271 Radelfingen
* CH-3255 Rapperswil
* CH-3054 Schüpfen
* CH-3267 Seedorf
# Districte d'Aarwangen

El districte d'Aarwangen és un dels 26 districtes del Cantó de Berna (Suïssa), té 41526 habitants (cens de 2007) i una superfície de 154 km². El cap del districte és Aarwangen està format per 24 municipis. Es tracta d'un districte amb l'alemany com a llengua oficial.

## Municipis

* CH-4912 Aarwangen
* CH-4944 Auswil
* CH-4913 Bannwil
* CH-3368 Bleienbach
* CH-4917 Busswil bei Melchnau
* CH-4955 Gondiswil
* CH-4936 Kleindietwil
* CH-4900 Langenthal
* CH-4935 Leimiswil
* CH-4932 Lotzwil
* CH-4934 Madiswil
* CH-4917 Melchnau
* CH-4924 Obersteckholz
* CH-4943 Oeschenbach
* CH-4919 Reisiswil
* CH-4914 Roggwil
* CH-4938 Rohrbach
* CH-4938 Rohrbachgraben
* CH-4933 Rütschelen
* CH-4911 Schwarzhäusern
* CH-4922 Thunstetten
* CH-4916 Untersteckholz
* CH-4937 Ursenbach
* CH-4923 Wynau
# Dorilèon

Dorilèon o Dorilea (en grec Δορύλαιον Dorýlaion, en llatí Dorylaeum) fou una ciutat de Frígia, que correspon en el seu primer emplaçament a Karadja Hissar, a 10 km al sud-est de la moderna Eskişehir, i en el seu emplaçament posterior (a patir del segle iii aC) a Shehir Eyuk, al nord de la mateixa ciutat.
Aquesta ciutat és esmentada per primer cop durant les guerres entre Antígon Monoftalm i Lisímac de Tràcia, però no se sap la seva antiguitat, si bé se suposa que fou almenys d'origen frigi. Lisímac hi va tenir un camp de subministrament.
Sota domini romà fou un assentament comercial. Els habitants van denunciar al pretor provincial L. Flac el 62 aC i junt amb altres ciutats el van acusar de mala administració, el qual fou defensat per Ciceró.
Durant el període romà d'Orient fou seu d'un bisbat (segles IV al IX) del qual són coneguts set bisbes, essent el més destacat Eusebi de Dorilèon, que va denunciar successivament les heretgies de Nestori i Eutiques. Més tard la seu fou sufragània de Synnada i encara s'esmenta al segle xii.
Fou conquerida pels seljúcides després del 1071 i recuperada pels croats l'1 de juliol del 1097 durant la Primera Croada, sent l'autèntica capital de la primera croada fins a la conquesta d'Antioquia. Durant la Segona Croada, els croats dirigits per Conrad III d'Alemanya, que s'havia aturat al lloc per buscar les provisions que els mancaven, foren atacats i derrotats el 25 d'octubre del 1147 pels turcs seljúcides. L'emperador Manuel I Comnè la va fortificar el 1175, però els turcs seljúcides la van ocupar el 1176 després de la batalla de Miriocèfal. Des del 1240 va quedar en poder de Toghrul, cap dels turcmans nòmades, que després formarien part de l'Imperi Otomà. Fou llavors quan la ciutat va créixer en direcció a l'antiga Tembros o Thymbris i es va originar Eskişehir.

## Referències

* ↑ «croada». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ Nicolle, David. The First Crusade 1096-99: Conquest of the Holy Land (en anglès). Osprey Publishing, 2003, p.39-40. ISBN 1841765155. «Nicolle»
* ↑ Nicolle, David. The Second Crusade 1148: Disaster outside Damascus (en anglès). Osprey Publishing, 2009, p.47. ISBN 1846033543.
* ↑ Angold, Michael. The Byzantine Empire, 1025–1204 (en anglès). Nova York: Longman, 1997, p.192-193. ISBN 0-582-29468-1.