OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saverio Ragno

Saverio Ragno (Trani, 6 de desembre de 1902 - Sacile, 22 d'abril de 1969) fou un tirador d'esgrima italià, especialista en espasa i floret, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950. Era el pare de la també tiradora d'esgrima Antonella Ragno-Lonzi.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la d'espasa individual fou quart. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, tornà a disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla d'or en la prova d'espasa per equips i la de plata en espasa individual. Una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial va disputar els Jocs de Londres de 1948, on guanyà una nova medalla de plata, en aquesta ocasió en la prova de floret per equips.
En el seu palmarès també destaquen quinze medalles al Campionat del món d'esgrima, set d'or, quatre de plata i quatre de bronze, entre el 1930 i el 1947. A nivell nacional guanyà cinc campionats italians d'espasa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Saverio Ragno». [Consulta: 4 agost 2023].
# Sant Salvador dels Arenys

Sant Salvador dels Arenys és una església del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) que forma part del conjunt de la masia de Can Vinyes i Torre de Sant Salvador protegit com a bé cultural d'interès nacional. Les primeres restes són del segle x. La refacció actual (1987), especialment a la part de la façana, és obra del segle xviii.

## Descripció

Dins del recinte de la Masia de Can Vinyes es troba aquesta ermita que conserva un absis romànic, amb finestra de doble esqueixada, de mig punt. La façana, molt reformada, té porta, òcul i espadanya. La urbanització de l'entorn l'ha englobada totalment. Conserva un retaule, que és una reproducció del gòtic, destruït el 1936.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Salvador dels Arenys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Sant Salvador dels Arenys Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Sant Salvador del mas Barrat

Sant Salvador del mas Barrat és una església del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada al nord del terme municipal, damunt d'una plataforma rocosa que és la prolongació cap a ponent del Tossal de Mas Barrat, una mola encinglerada que s'aixeca més de cent metres sobre les gorges del Rialb. La masia de Mas Barrat és a prop de la capella i ambdues gaudeixen d'una situació espectacular a la carena del tossal.
La carretera del Forat de Bulí hi passa a tocar. Al km. 9,2 es troba un bon espai per aparcar, al peu mateix del cingle sobre el qual hi ha la capella. L'antic camí que pujava per la solana a la capella i al mas està impracticable perquè els matolls, alzineres i garrics ho envaeixen tot. Es pot rodejar la proa rocosa pel nord (hi ha un sender) i, als pocs metres, cercar un petit grau a la dreta que, amb una petita grimpada, deixa a dalt de la plataforma.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau amb volta de canó, reforçada per arcs torals i amb un absis semicircular a llevant, precedit d'un arc presbiteral, de proporcions molt baixes. Té una absidiola de secció semicircular, que es manifesta també a l'exterior. Trobem altres esglésies d'aquest tipus, construïdes, però, en el segle xi segons les formes llombardes. Aquesta presenta formes constructives de la fi del segle xii. La porta, d'arc apuntat, és a la façana sud. Trobem dues finestres d'una sola esqueixada, una de doble i una altra pseudo-cruciforme. Les façanes són llises i mancades d'ornamentació llevat d'una motllura bisellada en el ràfec de l'absis. El mur de ponent és coronat per un campanar d'espadanya d'un sol ull. L'interior és arrebossat i també bona part de les façanes. El parament, molt matusser, és fet de carreus mal tallats, a penes devastades.
* Sant Salvador del Mas Barrat
* Capella i mas
* Absis
* Interior

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Sant Salvador del mas Barrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].

## Enllaços externs

* Carretera del Forat de Bulí, km. 9,2
# Pratt & Whitney PW6000

El Pratt & Whitney PW6000 és un motor de reacció turboventilador d'alt índex de derivació desenvolupat per a l'Airbus A318, amb un empenyiment nominal de 80–107 kN. Pratt & Whitney dissenyà un motor el menys complex possible per reduir-ne significativament els costos de manteniment i oferir un estalvi de pes i en el consum de combustible. El PW6000 volà per primera vegada el 21 d'agost del 2000 en un avió de prova que sortí de l'Aeroport Internacional de Plattsburgh (Estats Units) i posà a prova els motors sense problemes durant 1 hora i 20 minuts. La cadena de muntatge final es troba a les instal·lacions d'MTU Aero Engines a Hannover (Alemanya).

## Referències

* ↑ «PW6000 Makes First Flight - Press Release» (en anglès). United Technologies, 21-08-2000. Arxivat de l'original el 21 març 2012. [Consulta: 23 agost 2012].
# Pratt (Kansas)

Pratt és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 6.570 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pratt tenia 6.570 habitants, 2.839 habitatges, i 1.780 famílies. La densitat de població era de 341,9 habitants/km².
Dels 2.839 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 37,3% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.646 $ i la renda mediana per família de 42.412 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.186 $ mentre que les dones 20.640 $. La renda per capita de la població era de 17.486 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 10,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pratt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pratt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pratt & Whitney Rocketdyne

Pratt & Whitney Rocketdyne (PWR) era una empresa dels Estats Units que desenvolupava i produïa motors de coet de combustible líquid. Pratt & Whitney Rocketdyne era una divisió de Pratt & Whitney, que al seu torn forma part de la United Technologies Corporation, amb seu central a Canoga Park (Califòrnia). Rocketdyne té bases a West Palm Beach (Florida); Huntsville (Alabama); el Centre Espacial Kennedy (Florida) i al Centre Espacial Stennis (Mississipi). El 2013, l'empresa fou venuda a GenCorp i passà a formar part d'Aerojet Rocketdyne.

## Referències

* ↑ "Who's Where", Aviation Week & Space Technology, 1 gener 2007 (anglès)
# Plegafulles alagrís

El plegafulles alagrís (Philydor fuscipenne) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Referències

* ↑ «Plegafulles alagrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 8-01-2021, (català)
# Sempervivum erythraeum

Sempervivum erythraeum és una espècie de planta amb flors de la família de les crassulàcies (Crassulaceae) del gènere Sempervivum.

## Descripció

Sempervivum erythraeum és una petita suculenta que forma rosetes planes de fulles vellutades generalment tenyides de rosa vermell. Les rosetes creixen fins a 6 cm de diàmetre i que produeix molts fillols en estolons curts, i forma un toc compacte. Les fulles són carnoses, punxegudes i densament ciliades als marges amb pèls de longitud desigual.
Les flors en forma d'estrella amb pètals de color rosa intens amb una franja mitjana vermella porpra que apareixen en una tija fulla erecta de fins a 20 cm d'alçada i que sorgeix del centre de les rosetes. Tenen entre 11 i 14 pètals i fins a 2,5 cm de diàmetre. La roseta mor després de la floració.
El període de floració és durant el mes de juliol.

## Distribució i hàbitat

Sempervivum erythraeum es distribueix a Bulgària. És una planta perenne suculenta i creix principalment al bioma temperat. Creix sobre roques alpines i subalpines a cotes d'entre 1.000 i 2.500 m. Habita a la regió de Ratkova Skala, on creix al costat d'altres plantes suculentes (Sempervivum marmoreum, Jovibarba heufelii, Sedum stefco i Sedum annuum).

## Taxonomia

Sempervivum erythraeum va ser descrita per Josef Velenovský i publicat a Flora Bulgarica 1: 111, a l'any 1898.

### Etimologia

Sempervivum: nom compost per a dues paraules llatines Semper ("sempre") i vivus ("vivent"). Són Sempervivum a causa de ser plantes perennes que mantenen les fulles a l'hivern, i ser força resistents a condicions dificultoses de creixement.
erythraeum: epítet grec que significa "vermell, vermellós" per als lòbuls de la corol·la.

## Referències

* 1 2 3 «Sempervivum marmoreum subsp. erythraeum» (en anglès). World of Succulents. [Consulta: 9 octubre 2023].
* 1 2 «Sempervivum erythraeum Velen.». [Consulta: 9 octubre 2023].
* 1 2 «Sempervivum erythraeum» (en anglès). Royal Botanic Garden Kew - Plants of the World Online. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «Sempervivum erythraeum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets | secundiflorus - sensibilis», 2019. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ Charters, Michael L. «California Plant Names: Latin and Greek Meanings and Derivations |An Annotated Dictionary of Botanical and Biographical Etymology», 2003-2023. [Consulta: 9 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fotos de Sempervivum erythraeum
# Senokosni

Senokosni (en rus: Сенокосный) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2015 tenia 115 habitants.

## Referències

* ↑ «Estadísticas Rusia». [Consulta: 1r agost 2017].
# Senyoria de Châtillon

Senyoria de Châtillon té aquests significats:
* Senyoria de Coligny o Châtillon, jurisdicció feudal centrada a Châtillon-sur-Loing
* Senyoria de Châtillon-sur-Marne (segle IX - 1762), jurisdicció feudal centrada a Châtillon-sur-Marne
# Senyoria de Castellbell

La senyoria de Castellbell fou una jurisdicció feudal catalana dins el terme actual de Castellbell

## Història

El Castell de Castellbell documentat des del 979, rebia el nom de Castell Beliti. Aquest figurava en el dot matrimonial de la comtessa Ermessenda, esposa de Ramon Borrell.
Va ser propietat dels Montcada durant el segle xiii, i a finals del segle XIV passaria a les mans de Jaume Desfar, senyor de Castellbell, Vacarisses i Rellinars.
L'any 1445 Violant, vídua de Joan Desfar, vengué la senyoria de Castellbell a un ciutadà de Barcelona dit Blai de Castellet, a qui succeí el seu fill Lluís fins a l'any 1453, quan vengué aquests drets a Bernat Sarroca, un draper de Santpedor, domiciliat a Barcelona. Aquest personatge, era un comerciant que tingué problemes amb la Cort i fou indultat, juntament amb altres, per haver comerciat amb els florentins quan estaven en guerra amb la Corona d'Aragó. L'any 1455 aconseguí la llicència reial per poder construir un pont de pedra sobre el Llobregat. Un document que transcrivim al llibre parla d'uns primers capítols concordats entre Bernat Sarroca i el mestre de cases que s'encarregà de l'obra. La filla de Bernat, Caterina Sarroca, es casà amb Bartomeu Agustí de Maçanet, fill d'un notari barceloní. Bartomeu fou batlle de la ciutat comtal i, posteriorment, membre del Consell de Cent.
El fill d'aquests, Miquel de Maçanet, va ser qui tingué serioses dificultats amb els remences quan van revoltar-se. L'any 1485 el castell de Castellbell es convertí en un dels protagonistes d'aquella contesa, ja que fou ocupat pels pagesos i cremat parcialment. L'any 1535, després de la desaparició del darrer representant de la nissaga dels Maçanet, Berenguer Francesc, i d'haver estat en mans de la seva vídua Elisabet, el senyoriu del castell i del seu terme va ser restituït als hereus legals de dit Maçanet, és a dir, Francesc d'Amat i de Junyent, que era casat amb Àngela Joana Girona i Maçanet. Aquest matrimoni va tenir un fill, també dit Francesc, que protagonitzà la unió de les senyories de Castellbell i el Vilar, Rellinars i Vacarisses quan es casà amb Elisabet de Grevalosa-Desfar i Cordelles, senyora d'aquells termes veïns. Començava el període històric en què senyorejaven el terme els militars, quan fins aleshores ho havien fet els comerciants.
Joan d'Amat i Desfar fou el primer representant del llinatge dels Amat que tingué el domini sobre els quatre termes units. L'any 1599, aquest personatge que participà en les diferents guerres de l'època, va rebre el «Privilegi de Noble» juntament amb el seu germà Francesc, el qual esdevingué, cap a l'any 1620 -com a segon fill d'Elisabet de Grevalosa- senyor del castell de Castellar, a l'actual municipi d'Aguilar de Boixadors. Josep d'Amat i Desbosc es casà, l'any 1632, amb Maria Despalau, la qual aportà a la casa el lloc de Vilalba, a l'actual municipi d'Abrera, de la comarca del Baix Llobregat. Finalment el 1702 Felip V concedeix el títol de marqués a Josep d'Amat i de Planella, senyor de Castellbell.
# Sclerophrys urunguensis

Sclerophrys urunguensis és una espècie de gripau de la família Bufonidae. Va ser descrit per Arthur Loveridge el 1932 amb el protònim Bufo urungensis. El nom següent Amietophrynus urunguensis (2006) és obsolet i s'ha de considerar com un sinònim menor des de 2016.

## Descripció

El tipus nomenclatural es compon de quatre espècimens amb un ventre que mesura entre 19 i 29 mm. El tipus principal és una femella adulta de 28 mm; el sexe no està especificat per als altres tipus. El musell és curt i truncat, i el cant és molt diferent. El timpà és petit, arrodonit i molt divers. Els dits són llargs. Els dits dels peus poden tenir alguna rugositat de xarxa simple. La pell del dors és molt aspra a causa de les petites berrugues amb espines agudes. El dors és gris, tenyit de vermell i amb un rastre de color porpra. Hi ha una zona més pàl·lida entre els ulls, que s'estén cap enrere i es ramifica per cobrir les glàndules paròtoides. Té ha diverses taques blaves irregulars, que solen incloure una V en forma d'anus. Les parts inferiors són de color blanc cremós, amb malles de color violeta.

## Hàbitat

Habita a Tanzània i Zàmbia, a prop de la banda sud-est del Llac Tanganyika. A la zona de Tanzània s'han localitzat a la frontera amb Burundi. Per les característiques morfològiques un autor va suggerir que pertanyés més aviat al gènere Poyntonophrynus, però aquest canvi de gènere no s'ha fet. Es fa servir també el nom comú de gripau urungu.
L'exemplar tipus es va recollir a la jungla i en zones boscoses. Des de la revisió de 2016 de la Llista Vermella de la UICN l'espècie es considera com vulnerable, per urbanització creixent, l'agricultura i la destrucció de zones humides naturals.

## Referències

* 1 2 3 Frost, Darrel R. «Sclerophrys urunguensis (Loveridge, 1932)» (en anglès). Amphibian Species of the World. American Museum of Natural History. [Consulta: 12 desembre 2022].
* 1 2 3 Loveridge, Arthur «New reptiles and amphibians from Tanganyika Territory and Kenya Colony». Bulletin of the Museum of Comparative Zoology at Harvard College, 72, 1932, pàg. 383–384.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* 1 2 3 4 5 Amphibian Specialist Group «Sclerophrys urunguensis». Llista Vermella de la UICN, 2016, pàg. e.T54786A107351682 [Consulta: 12 desembre 2022].
# Hiti

Hiti és un dels tres atols de les illes Raevski, a l'arxipèleg de les Tuamotu de la Polinèsia Francesa. Administrativament depèn de Katiu, comuna associada a la comuna de Makemo. Va ser anomenat Louise o Ofiti pel francès Mauruc, i Clute o Ohiti per l'anglès Wilkes.
És un atol ovalat de 9 km d'allargada i 6 km d'amplada. La superfície emergida és de 3,23 km² més 6,97 km² d'esculls. La llacuna interior, de 15 km², no té cap pas navegable. Està situat a 6 km al sud-est de Tuanake. És deshabitat.

## Referències

* ↑ Findlay, Alexander G. A directory for the navigation of the Pacific ocean. Londres: Laurie, 1851, pàg. 867 [Consulta: 14 febrer 2009].
* ↑ Dades de l'Institut de recherche pour le développement Arxivat 2012-07-28 at Archive.is
# Polycelis felina

Polycelis felina és una espècie de triclàdide planàrid que habita a l'aigua dolça d'Europa i d'Àfrica del Nord.

## Descripció

Els individus adults de P. felina arriben a mesurar fins a 2 mm de longitud, tot i que normalment fan uns 12 mm de llargària. El cap presenta una forma marcadament convexa i presenta dos tentacles punxeguts de mida variable un a cada costat. Una filera formada per nombrosos ulls es distribueix al voltant del cap i al llarg dels marges del terç anterior del cos. La superfície ventral del cos és més pàl·lida que la dorsal.

## Referències

* ↑ Dalyell, J.P., 1814. Observations on some interesting phenomena in animal physiology, exhibited by several species of planaria. Edinburgh, 8, 146 pàg. i 1 taula.
* ↑ Harrath, Abdul Halim; Sluys, Ronald; Merzoug, Djemoi; Yacoubi-Khebiza, Mohamed; Alwasel, Saleh; Riutort, Marta «Freshwater planarians (Platyhelminthes, Tricladida) from the Palearctic section of the African continent: new records, with the description of a new species» (en anglès). Zootaxa, 3182, 2012.
* ↑ Raymond Ball, Ian; Reynoldson, B. Doris M. Kermack i R. S. K. Barnes. British Planarians. Platyhelminthes: Tricladida. Keys and notes for the identification of the species.-Synopses of the British Fauna (New Series) [Planàries britàniques. Platyhelminthes: Tricladida. Claus i notes per a la identificació de les espècies.-Sinopsi de la fauna britànica (Nova sèrie)] (en anglès). 19. Cambridge - London - New York: Cambridge University Press, 1981, p. 141. DOI 10.1002/iroh.19830680211.
# Resolució 1281 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1281 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 10 de desembre de 1999. Després de recordar totes les anteriors resolucions sobre Iraq, incloses les resolucions 986 (1995), 1111 (1997), 1129 (1997), 1143 (1997), 1153 (1998), 1158 (1998), 1175 (1998), 1210 (1998), 1242 (1999), 1266 (1999), 1275 (1999) i 1280 (1999) referides al Programa Petroli per Aliments, el Consell va ampliar les disposicions relatives a l'exportació de petroli i productes petrolífers iraquians suficients per produir petroli per uns 5.256 milions de dòlars americans en 180 dies més.
El Consell de Seguretat era convençut de la necessitat d'una mesura temporal per proporcionar assistència humanitària al poble iraquià fins que el Govern de l'Iraq compleixi les disposicions de la Resolució 687 (1991) i hagués distribuït l'ajuda a tot el país per igual.
Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va ampliar el Programa Petroli per Aliments per un període addicional de sis mesos que començava a les 00:01 EDT el 12 de desembre de 1999 amb les disposicions de la Resolució 1153 que resten vigents. El Consell va mantenir la quantitat màxima de petroli que Iraq podria exportar en 5.256 milions de dòlars dels EUA.
Finalment, es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés al Consell abans del 15 de gener de 2000 sobre si l'Iraq podria produir el valor de petroli de 5.256 milions de dòlars EUA per exportar i presentar una llista detallada dels equips que els països estaven proporcionant per ajudar a l'Iraq a augmentar les exportacions per finançar l'ajuda humanitària. També es va instruir a millorar el procés d'observació a l'Iraq per garantir que l'ajuda es distribuís per igual entre tots els segments de la població i que tot l'equip s'utilitzés com s'havia autoritzat.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Iraq 'Oil-for-Food' Programme for 180 days». United Nations, 10-12-1999.
* ↑ Anand, Vinod «Iraq under siege: Human costs of economic warfare». Strategic Analysis, 24, 2, 2000, pàg. 301–313. DOI: 10.1080/09700160008455214.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra del Golf
* Invasió de Kuwait

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Verkhnezúndov

Verkhnezúndov (en rus: Верхнезундов) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 125 habitants, pertany al municipi d'Ostrovianski.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
* ↑ «Карты Генштаба L-38 (А) 1:100000. Республика Калмыкия и Ростовская область.». Arxivat de l'original el 2015-09-24.
# Maršová-Rašov

Maršová-Rašov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2023 tenia 1.074 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 22 juny 2024].
# Marion Betriu

Marion Betriu (Lleida, 1982) és actualment directora del festival Terrassa Noves Tendències, lloc pel qual ser nomenada el 15 d'abril de 2020 en substitució de l'actor terrassenc Pep Pla.
Llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Pompeu Fabra, obtingué una beca universitària a la Films and Television Academy of Performing Arts, a la república Txeca, i un Màster d’Escriptura Creativa a la Universitat d'Iowa el 2012.
Ha treballat als Teatros del Canal de Madrid junt amb la direcció i equip d'Àlex Rigola, primer com a coordinadora artística de la programació internacional i després com a subdirectora. I ha estat membre de l'equip de direcció artística del Festival d'Artes Escénicas Frinje de Madrid, a més de ser la responsable de tallers de cinema i creació artística per a joves del Ajyal Youth Film Festival de Doha (Qatar). També ha treballat en la revista Iowa Literaria i al Festival de Cinema Fantàstic de Catalunya. És també membre de PAJ Europa (Advisors of performing Arts Japan), de la Comissió Europea anual d'avaluació d'ajudes europees a projectes japonesos (2018-2022), membre del comitè d’avaluació d’ASSTEJ (Asociación de teatro para la Infancia y la Juventud), comissària del programa d’arts escèniques per a la inauguració del Centro Internacional de Prensa de Madrid a propòsit de la Conferència de les Nacions Unides sobre el Canvi Climàtic, jurat del Premi SGAE de Textos Teatrals Infantils (2019) i jurat de les ajudes a les arts escèniques de l'Injuve 2018.

## Referències

* 1 2 «Marion Betriu i Giulia Poltroneri prenen el relleu de Pep Pla». Diari de Terrassa, 15-04-2020 [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «Marion Betriu, nova directora d'un Festival TNT que se celebrarà del 9 a l'11 d'octubre». 324, 15-04-2020 [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ Puig Taulé, Oriol «Marion Betriu: “El TNT està molt lligat al present i al futur de l'escena”». Núvol, 30-09-2020 [Consulta: 23 juliol 2021].
* 1 2 «Marion Betriu, nova directora del festival TNT». TNT. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ Gazdagi, Orsolya «10 dones de la cultura que has de conèixer». Núvol, 21-07-2021 [Consulta: 23 juliol 2021].