OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sistema de bitllet electrònic

Un sistema de bitllet o billetatge electrònic (indicat amb l'acrònim SBE, o també AFCS, de l'anglès Automatic Fare Collection System) és aquell utilitzat en nombrosos entorns de transport públic que fa ús d'equipaments electrònics (com validadores i sistemes de localització) i que gestiona els títols de transport electrònics mitjançant targetes intel·ligents (smartcard en anglès).
Els sistemes de bitlletatge electrònic són utilitzats típicament en entorns territorials en els quals hi ha establerts sistemes tarifaris integrats pels serveis de transport públic.
Un sistema de bitlletatge automàtic està format típicament dels següents sub-sistemes:
* sistema de venda (emissió o recàrrega del crèdit sobre la targeta intel·ligent);
* sistema de validació (a bord, a les estacions) i auditoria;
* sistema de recollida de dades de venda i validació (una xarxa comuna a ambdós circuits);
* sistema central de gestió i distribució de beneficis (clearing).
Els sistemes de bitlletatge electrònic poden operar en temps real (per exemple amb els sistemes AVL o AVM, per mitjà d'una línia RS485, Ethernet o Via ràdio. En tal mode, particularment en entorns que abasten diferents zones tarifaries, les informacions sobre les validacions poden ser transferides automàticament al servidor central, eliminant la necessitat de la intervenció manual del conductor per a descarregar les dades.

## Les tecnologies

Les tecnologies utilitzades pels sistemes de bitlletatge electrònic poden ser de diverses menes, en funció de la interfície suportada (amb contacte, sense contacte, dual) i amb les normatives de referència.
Entre les tecnologies més difoses hi ha:
* MIFARE;
* Calypso;
* FeliCa;
* MIT (Mascara italiana pel transport).

## Les experiències a Itàlia

A Itàlia s'han dut a terme diverses instal·lacions de sistemes de bitlletatge electrònic cobrint àmbits més o menys extensos (ciutats, províncies, regions). Un dels projectes de més vasta escala va ser el projecte "Mi Muovo", que es va fer el 2012 per permetre la plena integració tarifaria i tecnològica de tots els serveis de transport públic de la Regió Emilia-Romagna.

## Prova de camp amb el mòbil

L'any 2011 es va llençar a Milà la prova de camp d'un sistema de bitlletatge fent ús del mòbil. En ell es pot utilitzar el mòbil per comprar i validar els bitllets d'autobús o de metro. La tecnologia que utilitza aquesta innovació és la NFC (Near Field Communication).

## Vegeu també

* Títol de viatge electrònic
* Smart card
* Mòdul SAM
* Sistema tarifari integrat
* Transport públic
* ISO 24014
# Silver Lake

«Silver Lake» té aquests significats:
* Silver Lake (Carolina del Nord)
* Silver Lake (Florida)
* Silver Lake (Illinois)
* Silver Lake (Indiana)
* Silver Lake (Kansas)
* Silver Lake (Minnesota)
* Silver Lake (Ohio)
* Silver Lake (Wisconsin)
# Silver Creek (Missouri)

Silver Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 608 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Silver Creek tenia 608 habitants, 238 habitatges, i 191 famílies. La densitat de població era de 301 habitants per km².
Dels 238 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 19,7% no eren unitats familiars. En el 16% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 19,4% entre 25 i 44, un 34,9% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.781 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.923 $ mentre que les dones 25.104 $. La renda per capita de la població era de 24.677 $. Entorn del 3,2% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Silver Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Silver Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Skara Brae

Skara Brae (/ˈskærə ˈbreɪ/) és un assentament neolític, situat a la badia de Skaill, a les illes Òrcades, a Escòcia. Es tracta d'unes deu cases agrupades que han estat habitades aproximadament entre el 3180 aC i el 2500 aC.
Skara Brae es presenta com un poble de caràcter neolític, però dels més complets i ben preservats del nord d'Europa, i fou designat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1999 junt amb altres monuments neolítics propers, sota la denominació de Cor neolític de les Òrcades. Encara més antic que Stonehenge o les grans piràmides de Guiza, aquest poblat ha estat denominat més d'un cop com l'"Scottish Pompeei" (la Pompeia escocesa) pel seu excel·lent estat de preservació.

## Referències

* ↑ «Heart of Neolithic Orkney» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 25 març 2015].

## Bibliografia

* Beck, Roger B.; Black, Linda; Krieger, Larry S.; Naylor, Phillip C.; Shabaka, Dahia Ibo World History: Patterns of Interaction. Evanston, IL: McDougal Littell, 1999. ISBN 0-395-87274-X.
* Bryson, Bill. At home : a short history of private life. London; New York: Doubleday, 2010. ISBN 978-0-385-60827-5.
* Buckland, Paul C.; Sadler, Jon P. «Insects». A: Scotland After the Ice Age: Environment, Archaeology and History, 8000 BC - AD 1000. Edinburgh: Edinburgh University Press, 2003. ISBN 0-7486-1736-1.
* Burl, Aubrey. The Stone Circles of the British Isles. Londres: Yale University Press, 1976. ISBN 0-300-01972-6.

## Vegeu també

* Barnhouse
* Anell de Brodgar
* Roques de Stenness
* Maeshowe
# Skaparàpid

Skaparàpid és un grup de música ska originari del País Valencià, en actiu entre 1993 i 2007, i després d'un parèntesi d'uns anys l'any 2022 tornaren als escenaris. Les seues cançons són tant en valencià com en castellà, i és considerada com una de les bandes pioneres del rock en valencià de la dècada del 1990, juntament amb bandes com Ki Sap i Obrint Pas.

## Història

Skaparàpid sorgí en octubre de 1993 al Kasal Popular de Flora, un centre social okupat situat a prop dels Jardins dels Vivers de la ciutat de València. En 1995 veié la llum la seua primera maqueta en casset i un any després eixí el seu segon treball Que empiece ya, editat per Capità Swing a finals de 1996 i distribuït en format casset i CD. El tercer disc de la banda, El cuento de nunca acabar, veié la llum en 1999, i el seu darrer treball, Ací Estem, aparegué en 2003. Aquest treball va suposar un salt qualitatiu respecte dels altres treballs enregistrats per la banda, sobretot pel fet de comptar amb millors mitjans tècnics a l'hora de realitzar-lo.
Skaparàpid va posar fi a vora quinze anys damunt els escenaris amb un concert a la sala El Loco de València el 2 de juny de 2007.

## Discografia

* Skaparàpid (1995)
* Que empiece ya (1996)
* El cuento de nunca acabar (1999)
* Ací estem (2003)
* Revolta (2018, recopilatori)

## Referències

* ↑ «Entrevista a Karmen Cercós, cantant de Skaparapid i la primera veu jamaicana femenina a València, en 'La Maskletà'». À Punt, 24-02-2022. [Consulta: 9 maig 2022].
* ↑ Moreira, Marta. «Skaparapid, el grupo que nació en el Kasal Popular y se convirtió en un icono del ska-punk» (en castellà), 10-02-2022. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Sin música con la que protestar reportatge sobre la música en valencià a Levante-EMV del dilluns 23 de gener de 2012 (castellà)
* 1 2 Skaparàpid a Valencia Ska [consulta:22 d'agost de 2012]
* ↑ Skaparàpid a Botiboti.org] [consulta:22 d'agost de 2012]
* ↑ Skaparàpid ens diuen adéu notícia a Valencia Ska de juny de 2007
* ↑ Notas Culturales a Levante-EMV del 2 de juny de 2007 (castellà)
# Skardo

Skardo o Skardu (de vegades també Iskardo) és una ciutat del Gilgit-Baltistan, la principal del Baltistan i capital del districte de Skardu a les Àrees Septentrionals (Northern Areas) abolides l'estiu del 2009. Està situada a la vall de Skardu a la confluència de l'Indus i el Shigar, a uns 2500 metres d'altura. És una zona de turisme per alpinistes. La població són baltis en majoria però hi ha també xinesos, paixtus, panjabis, hunzakuts i fins i tot uigurs, a més de gent procedent d'arreu el Pakistan. La immensa majoria són musulmans incloent els baltis tibetans (convertits al segle xvi)
El fort de Skardu o de Kharphocho està a la cara oriental del Khardrong o Mindoq-Khar ("Castell de la reina Mindoq") un turó a 15 metres més amunt de la ciutat. Fou construït al segle VIII per la dinastia dels Rmakpon del Baltistan, i té una mesquita probablement del segle XVI; està format per set plantes. Té una bona vista de la vall de Skardu fins a l'Indus; fou destruït pels sikhs al segle xviii però arranjat després. El seu disseny recorda al palau de Potala o al palau Leh a Lhasa. Kharpochhe vol dir "Gran Fort" (Chhe = Gran). Ahmad Shah, excel·lent sobirà, fou el darrer que va governar, passant després a mans de Gulab Singh Caixmir.
A la rodalia hi ha tres llacs: el Kachura Superior, el Kachura Inferior (conegut com a Llac de Shangrila), i el Satpara (des de 2002 es va decidir construir una presa).
També a la vora de la ciutat hi ha l'aeroport de Skardu (codi IATA: KDU, codi ICAO: OPSD) que evita un desplaçament per carretera de 20/24 hores des d'Islamabad.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Jettmar, Karl et al. (1985): Zwischen Gandhara und den Seidenstrassen: Felsbilder am Karakorum Highway: Entdeckungen deutsch-pakistanischer Expeditionen 1979-1984. 1985. Mainz am Rhein, Philipp von Zabern.
* Jettmar. Karl (1980): Bolor & Dardistan. Karl Jettmar. Islamabad, National Institute of Folk Heritage.
* Northern Areas

## Enllaços externs

* Skardo - Lloc web oficial
# Suites per a violoncel sol (Bach)

Les Suites per a violoncel sol (BWV 1007-1012) de Johann Sebastian Bach són actualment un element ineludible del repertori per a aquest instrument.
Les sis suites segueixen la mateixa estructura i ordre de moviments, tots en la mateixa tonalitat de la suite:
* Prélude
* Allemande
* Courante
* Sarabande
* Galanteries (Minuet per les suites 1 i 2, Bourrée per la 3 i 4, Gavotte per la 5 i 6)
* Gigue

## Història

De 1717 a 1723, Bach fou mestre de capella a la cort del príncep Leopold d'Anhalt-Köthen. El príncep era músic, atent i calvinista. Aquest període feliç de la maduresa és propici a l'escriptura de les seves majors obres instrumentals per a llaüt, flauta, violí (Sonates i partites per a violí sol), clavecí (primer llibre del clavecí ben temperat), violoncel (Suites per a violoncel sol), i els Sis de Brandenburg.
Aquest període contrasta amb el de Mühlhausen i Weimar, de 1707 a 1717 amb 300 cantates (cinc anys de cicle litúrgic) i obres per a orgue.
Amb el temps aquestes composicions havien quedat en l'oblit, però van ser popularitzades pel violoncel·lista català Pau Casals, que les va trobar l'any 1890, a l'edat de 14 anys, en una llibreria de Barcelona. Bach es va convertir en el seu ídol i les seves interpretacions de les suites, gravades a partir de 1936, són encara ara mundialment conegudes. Casals va ser el primer a gravar les sis suites; les seves gravacions encara estan disponibles i es respecten avui dia. 'any 2019, l'enregistrament de Casals va ser seleccionat per la Biblioteca del Congrés per a la seva conservació al National Recording Registry com a "important culturalment, històricament o estèticament".
Les suites han estat interpretades i gravades per molts violoncel·listes. Yo-Yo Ma va guanyar el Premi Grammy a la millor interpretació solista instrumental pel seu àlbum Six Unaccompanied Cello Suites. János Starker va guanyar el Premi Grammy a la millor interpretació solista instrumental pel seu cinquè enregistrament de Six Unaccompanied Cello Suites.

## Referències

* ↑ Rutherford, David. «The Story Behind the Bach Cello Suites, And Why We Still Love Them Today» (en anglès). [Consulta: 21 juny 2022].
* ↑ «J.S. Bach: Six Suites for Solo Cello – Pablo Casals». AllMusic [Consulta: 25 agost 2014]. «"... Casals still seems to be the standard against which other performances are measured, and these recordings are indispensable to any serious collector."»
* ↑ Andrews, Travis M. «Jay-Z, a speech by Sen. Robert F. Kennedy and 'Schoolhouse Rock!' among recordings deemed classics by Library of Congress». The Washington Post, 20-03-2019 [Consulta: 25 març 2019].
# Sklené Teplice

Sklené Teplice és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1340.
# Sklené

Sklené és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1360.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
# Sobrecollida

S'anomena sobrecollida o sobrecullida (prové de collir) a cadascun dels òrgans administratius del regne d'Aragó encarregats de la coordinació i supervisió d'un nombre variable de collides o duanes existents al llarg del regne, instaurats per a la recaptació dels dreytos de les Generalitats, al capdavant dels quals es trobava un sobrecollidor.
A mitjans del segle xiv, es van establir 6 sobrecollides que tenien jurisdicció sobre 181 collides i 2 taules independents, la de Saragossa i la d'Escatrón.
Les sis sobrecollides eren:
* Sobrecollida d'Alcanyís
* Sobrecollida de Montalbán
* Sobrecollida de Terol
* Sobrecollida de Tarassona-Calataiut
* Sobrecollida de Jaca
* Sobrecollida d'Osca

### Vocabulari, l'equivalent a Catalunya[modifica | modifica el codi]

Totes aquestes sub-administracions, estaven coordinades per la Generalitat d'Aragó igual que a Catalunya on hi ha la Generalitat de Catalunya (i que la resta de territoris de la Corona d'Aragó; Generalitat Valenciana, ...)
Alhora el territori es dividia en:
* Taules = Unitat major d'administració
* Sobrecollides = Òrgan encarregat de la supervisió de les Collides (Duanes). Equivalent a la Vegueria
* Collides = Punts frontereres on es recapten impostos, Duanes. Equivalent a Batllies/Pobles

## Fogatge de 1495

No obstant les dades anteriors, al fogatge de 1495, es va ampliar el nombre de sobrecollides a 11. El total de focs recomptats al regne va ser de 51.056, com podem veure:
| Sobrecollida | Nombre de focs |
| Saragossa | 9 069 |
| Alcanyís | 4 268 |
| Montalbán | 3 996 |
| Terol | 2 720 |
| Daroca | 4 160 |
| Calataiut | 6 732 |
| Tarassona | 4 953 |
| Osca | 3 765 |
| Jaca | 2 762 |
| L'Aïnsa | 1 483 |
| Barbastre | 4 480 |
| Ribargorça | 2 662 |
Després dels Decrets de Nova Planta, van ser substituïdes per corregimients que eren les formes de divisió territorial castellana.

## Referències

* ↑ «Sobrecollida - Enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Generalitats en Gran enciclopèdia Aragonesa». Arxivat de l'original el 2019-11-15. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Gran enciclopèdia Aragonesa». Arxivat de l'original el 2019-11-15. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Závadka (Prešov)

* Per a altres significats, vegeu «Závadka».
Závadka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1556.
# PCB

PCB té els següents significats:
* Ciència i tecnologia:
** Circuit imprès (en anglès: printed circuit board, PCB)
** Bifenil policlorat, compostos orgànics
** Bloc de control de procés, informàtica, estructura de dades
* Entitats:
** Partit Comunista Britànic
** Partit Comunista de Birmània
** Partit Comunista de Bèlgica
# Colibrí de Burmeister

El colibrí de Burmeister (Microstilbon burmeisteri) és una espècie d'ocell de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) i única espècie del gènere Microstilbon (Todd, 1913).
Viu a vessants de turons cuberts d'arbusts, barrancs amb matolls i zones de bosc caducifoli, al costat oriental dels Andes, des del centre de Bolívia fins al nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Colibrí de Burmeister». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Plata dulce

Plata dulce és una pel·lícula argentina de comèdia dramàtica-històrica de 1982 dirigida per Fernando Ayala sobre la base del guió d'Oscar Viale i Jorge Goldenberg. Protagonitzada per Federico Luppi i Julio de Grazia. Coprotagonitzada per Gianni Lunadei, Nora Cullen, Adriana Aizemberg i Flora Steinberg. També, va comptar amb l'actuació especial d'Alberto Segado. I la presentació de Marina Skell. Va ser estrenada el 8 de juliol d'aquest any i va rebre el Premi Cóndor de Plata a la millor pel·lícula el 1983.

## Ubicació històrica

El film està situat en un període en el qual per diverses raons d'ordre intern i extern, a l'Argentina va caure l'activitat industrial, es va incrementar l'activitat financera i el nombre de bancs en tant el deute extern va augmentar de manera pràcticament exponencial.

## Sinopsi

Dos empresaris, Carlos Teodoro Bonifatti (Luppi) i el seu soci Rubén Molinuevo (De Grazia), estan dedicats a la venda de farmacioles i intenten mantenir la seva fàbrica oberta enfront dels embats de la profunda política econòmica de desindustrialització que està duent a terme la dictadura militar, que amenaça la pròpia subsistenbcia del seu negoci. Un d'ells, Bonifatti, és contactat pel seu vell amic Osvaldo Juan Arteche (Gianni Lunadei) per a dedicar-se amb ell als negocis financers i especulatius per a guanyar moltíssims diners, en tant Areche necessita comptar amb algú de confiança per a aquestes activitats. Bonifatti decideix llavors abandonar el negoci de les farmacioles i assumeix com a gerent d'un banc, mentre el seu ex soci Molinuevo s'obstina a continuar amb la fàbrica malgrat la greu crisi. Al principi els fets semblen donar-li la raó a Bonifatti quan comença a enriquir-se, obtenint cotxe nou, casa nova i forts guanys. No obstant això al poc temps es produeix un fet inesperat que canvia per sempre les vides de Bonifatti i Molinuevo.

## Canvi de títol

La pel·lícula anava a dir-se Dios ha de ser argentino, però poc temps abans de la seva estrena el govern militar havia començat la campanya bèl·lica per a recuperar les illes Malvines. Els productors van témer llavors que el públic es mantindria allunyat de la pel·lícula, creient que era simple propaganda patrocinada pel govern, i per tal motiu van canviar el títol.

## Repartiment

* Federico Luppi … Carlos Teodoro Bonifatti
* Julio De Grazia … Rubén Molinuevo
* Gianni Lunadei … Osvaldo Juan Arteche
* Nora Cullen … Doña Hortensia
* Adriana Aizemberg … Ofelia Molinuevo
* Flora Steinberg … Cora Bonifatti
* Alberto Segado … Licenciado
* Hernán Gené … Lucho
* Marina Skell … Patricia
* Alberto Busaid... Turco
* Emilio Vidal... Grajales
* Theodore Mc Nabney... Arthur Fridkin
* Ricardo Hamlin
* Carlos Eduardo Alcoba
* Rubén Cosenza
* Max Berliner... Fink
* Luis Alday... Charly
* Tito Pagés... Enòleg

## Premis

* Premi Cóndor de Plata a la millor pel·lícula 1983: Mejor película

## Referències

* ↑ A 30 años de la noche más larga – Economía: Martínez de Hoz y la patria financiera. El derrumbe de salarios y la plata dulce Arxivat 2010-05-15 a Wayback Machine. 24-03-2006, Clarín

## Enllaços externs

* Plata dulce en Cine Nacional
* Plata dulce a YouTube
# Traquiandesita

La traquiandesita és una roca ígnia extrusiva, o sigui, que ha sortit a l'exterior en forma de lava compacta i que s'ha consolidat sobre la superfície del terreny. En la seva composició hi dominen el feldespat alcalí, el quars i la plagiòclasi sòdica juntament amb un o més dels següent minerals màfics que presenten paramagnetisme (rics en ferro i magnesi: amfíbol, biotita, egirina o piroxè). Un mineral associat comú a la traquiandesita és l'apatita. A vegades també hi són presents petites quantitats de nefelina.
El magma de traquiandesita pot produir erupcions plinianes com la que va succeir en la del Tambora el 1815 a l'illa de Sumbawa (Indonèsia).

## Varietats
### Benmoreïta

Les traquiandesites riques en sodi (Na₂O-2>K₂O) s'anomenen benmoreïtes. Les benmoreïtes es troben compostes essencialment per anortòclasi o sanidina sòdica, olivina fèrrica i ferroaugita; actualment es defineixen químicament al camp S3 del diagrama TAS; el seu caràcter sòdic les diferencia de les latites.

## Referències

* ↑ extrusiu a l'Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rhyolite–dacite–trachyandesite association: a Mössbauer spectroscopy study (anglès)
* ↑ «Benmoreite: Benmoreite mineral information and data.». [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Diccionari de geologia». [Consulta: 23 desembre 2017].
# Elvé (equip ciclista)

L'equip Elvé va ser un equip ciclista belga, de ciclisme en ruta que va competir entre 1946 i 1959. Durant unes temporades va fer de filial de l'equip Peugeot.

## Principals resultats

* Kuurne-Brussel·les-Kuurne: Jos Planckaert (1955)
* Tour de l'Oest: Marcel Janssens (1955)
* París-Brussel·les: Marcel Hendrickx (1955), Frans Schoubben (1959)
* Volta a Bèlgica: Alex Close (1955), André Vlaeyen (1956)
* Fletxa Valona: Stan Ockers (1955), Richard Van Genechten (1956), Rik Van Steenbergen (1958)
* Lieja-Bastogne-Lieja: Stan Ockers (1955), Frans Schoubben (1957)
* Roma-Nàpols-Roma: Stan Ockers (1956)
* Omloop Het Volk: Ernest Sterckx (1956)
* Critèrium del Dauphiné Libéré: Alex Close (1956)
* Volta a Limburg: Frans Schoubben (1956)
* A través de Flandes: André Vlaeyen (1958)
* Tour de Picardia: Frans Schoubben (1958, 1959)
* Volta al Marroc: André Bar (1959)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participació (1956)
** 0 victòries d'etapa:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles a cyclebase.nl