OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Spencer (Wisconsin)

Spencer és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.932 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spencer tenia 1.932 habitants, 800 habitatges, i 530 famílies. La densitat de població era de 374,8 habitants per km².
Dels 800 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.665 $ i la renda mediana per família de 45.268 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era de 17.665 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spencer» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spencer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Champamati

Champamati és un riu d'Assam, nascut a Bhutan.
Després d'un curs tortuos de nord a sud, desaigua al riu Brahmaputra; la seva llonmgitut des del naixement és de 136 kilòmetres. S'utilitza com a via fluvial per portar mercaderies i fusta. Els bots de més de 4 tones no poden navegar per tot el riu a l'estació seca.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Collar de punxes

Un collar de punxes (en pallarès: collar lloper; en castellà, carlanca; en italià roccale o vreccale) és un tipus de collar de gos dissenyat per protegir els gossos ramaders contra l'atac de depredadors naturals com els llops. Aquests gossos, que tenen una funció exclusivament defensiva, no s'han de confondre amb els gossos pastors, encarregats de guiar i controlar els ramats en els seus desplaçaments. Els collars estan equipats amb punxes allargades per evitar mossegades al coll en les escomeses dels depredadors.
Aquests collars històricament s'han fet servir en molts països amb tradició pastoral, i actualment encara s'utilitzen a Espanya (especialment, al nord-oest cantàbric), a Itàlia i Turquia.

## Ús

Un collar lloper normalment es fabrica amb ferro o altres metalls. La longitud de les punxes pot ser bastant llarga, però els estils difereixen en diferents llocs. Hi ha collars de punxes de diverses formes: d'una sola tira, de diverses peces articulades, de cuir amb punxes, etc.
L'objectiu del collar és protegir el gos que el porta quan ha de lluitar contra els llops a l'hora de defensar els ramats. La base del coll protegeix la gola i les artèries caròtides del gos, mentre que les punxes estan destinades a dissuadir les mossegades al coll o, fins i tot, ferir els llops que intentin fer-ho.

## Història

L'origen d'aquest artefacte és molt antic, fet que ha motivat que alguns contes suggereixin que als gossos només se'ls va donar aquest collar després que mataren el seu primer llop. Està documentat, però, que els collars de punxes ja es feien servir durant l'antiga Grècia per protegir els seus gossos dels atacs dels llops.
A Espanya, també s'observa la presència de collars de punxes a l'edat mitjana però sembla que no es generalitzen fins al segle xviii. A Catalunya, a l'Ecomuseu dels Pastors de la Vall d'Àssua, situat a Llessui (Pallars Sobirà), hi ha un collar de punxes que mostra la seva utilització històrica al Pirineus catalans.

## Referències

* 1 2 Frasche, Janice. «Turkish Collars». Cobankopegi.com. [Consulta: 15 setembre 2007].
* ↑ Bergman, Charles. «Spain's wolf wars: in a culture of indifference, a young biologist struggles to save a species in crisis - People vs. Predators». International Wildlife, 01-03-1997. Arxivat de l'original el 2005-01-09. [Consulta: 15 setembre 2007].
* ↑ «Dogs in the Ancient World» (en anglès). Ancient History Enciclopedia, 14-01-2019. [Consulta: 4 gener 2020].

## Vegeu també

* Conflicte entre humans i fauna salvatge
* Gos guardià de bestiar

## Enllaços externs

* Brenda M. Negri, Spiked Collars Give LGDs an Edge, Farm Show Magazine Brenda M. Negri, els collarets de punta donen un avantatge als LGDs
* VIDEO: PROTECCIONES CONTRA ATAQUES DE LOBOS (Carlancas para Mastines) - YouTube Jesús Burgos Peñasco (en castellà)
# Carles III

«Carles III» té aquests significats:
* Orde de Carles III
* Creu de Carles III
* Biografies:
** Carles III d'Aragó
** Carles III d'Espanya (1716 - 1788)
** Carles III d'Hongria o Carles VI del Sacre Imperi Romanogermànic
** Carles III el Gras, emperador d'Occident i rei de França Occidental i Oriental
** Carles III d'Anglaterra i Escòcia (1720-1788), pretendent a la corona d'estos països
** Carles III del Regne Unit (1948-), actual rei del Regne Unit i cap de la Commonwealth
** Carles III de França (879-929), rei de França del 893 al 923
** Carles III de Nàpols
** Carles III de Navarra
** Carles III de Mònaco
** Carles III de Borbó, conestable de França
** Carles III de Lorena
** Carles III de Parma
** Carles III d'Alençon
** Carles III de Savoia
** Carles III del Palatinat
** Carles III de Provença (1436 - Marsella, 1481), comte de Guisa, Maine i Mortain (1472-1481) i duc d'Anjou i comte de Provença (1480-1481)
** Carles Joan III de Noruega o Carles XIV Joan de Suècia
Viccionari
# Mas del Ganset

El Mas del Ganset és una masia de Reus (Baix Camp) situada a la partida del Burgaret, cap al seu extrem meridional, amb accés pel Camí de Constantí i al sud del Mas del Sardo. Havia estat propietat de la família de l'escriptor reusenc Josep Martí Folguera.

## Descripció

El mas és una construcció de planta rectangular i volum esglaonat, amb tres plantes d'alçada al cos principal, dues plantes als cossos laterals, i una planta pel magatzem de la part esquerra. El cos principal té coberta amb teulada a dues aigües, mentre que la resta de cossos tenen terrats a diferent alçades. La façana principal, que es prolonga amb la dels cossos laterals, té una composició molt ordenada de simetria amb eix central, que duplica a dreta i esquerra els balcons, finestres i portes que si perforen. Hi ha una placeta amb arbrat frondós al davant del mas i un caminal que hi condueix. També hi ha una piscina, sense interès. És un conjunt de creixement compacte.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 254. ISBN 8486387655.
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable, Reus. Reus: l'Ajuntament, 2004, p. 365-366.
# Andrei Gabriel Torje

Andrei Gabriel Torje (Timişoara, 22 de novembre de 1989), és un futbolista romanès que juga pel Torku Konyaspor, cedit per l'Udinese Calcio.
És un extrem versàtil que pot jugar per banda esquerra. Fou nomenat Futbolista romanès de l'any el 2011.
El 2 de setembre de 2013 Torje va començar la seva segona aventura a la Lliga BBVA, essent cedit al RCD Espanyol. L'Udinese el va cedir per un any, amb opció a compra a final de temporada.
Torje fou el capità de la selecció romanesa Sub-21. Va debutar amb la selecció absoluta en un partit amistós contra Albània el 3 de setembre de 2010. Va marcar el seu primer gol internacional en un partit contra Xipre. El 2 de setembre de 2011 va marcar dos gols en la victòria de Romania per 2–0 sobre Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Torje este fotbalistul anului 2011» (en romanian). Gazeta Sporturilor, 22-12-2011 [Consulta: 29 desembre 2011].
* ↑ «El Espanyol logra las cesiones de Torje y Jhon Córdoba» (en castellà). Marca, 02-09-2013. [Consulta: 4 setembre 2013].
* ↑ «L'Espanyol reforça el seu atac amb la cessió per una temporada del davanter colombià John Córdoba i de l'extrem romanès Gabriel Torje». 324.cat, 02-09-2013. [Consulta: 4 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa i estadístiques a RomanianSoccer
* Fitxa de Andrei Gabriel Torje a Transfermarkt
# Soleá (ball)

La soleá és un pal flamenc. És conegut com "la madre del cante flamenco" ja que és un dels estils més fonamentals del flamenc i dels més antics, perquè aglutina tots els elements característics d'aquesta música, com per exemple, el compàs de soleá i guitarra per dalt. La primera soleá interpretada de la qual es té notícia s'atribueix a la cantaora gitana María La Andonda, coneguda per això com la mare de la soleá.
# Champallement

Champallement és un municipi francès, situat al departament del Nièvre i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 58 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Champallement era de 58 persones. Hi havia 25 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 13 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 62 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 26 eren segones residències i 11 estaven desocupats. Tots els 62 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 3 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Champallement el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 30 persones, 19 eren actives i 11 eren inactives. De les 19 persones actives 18 estaven ocupades (13 homes i 5 dones) i 1 aturada (i 1dona). De les 11 persones inactives 8 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 2 d'empreses de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Champallement hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Champallement a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Champallement a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Canal RCN

Canal RCN (també conegut com a RCN Televisión o RCN) és un canal de televisió oberta colombià, pertanyent a l'Organización Ardila Lülle. Va ser fundada com a empresa productora de contingut televisiu el 23 de març de 1967 E va iniciar les seves emissions com a canal independent el 10 de juliol de 1998.
Controla cinc canals de televisió per subscripció: RCN Novelas, Win Sports, Win Sports+, RCN Nuestra Tele Internacional i NTN24, a més dos canals de televisió digital terrestre RCN HD i RCN HD2. El canal és propietat de l'Organització Ardila Lülle. A més, són propietaris de RCN Radio, les productores RCN Cinema, Vista Produccions, del diari La República i la companyia de doblatge Centauro Comunicacions.
El canal ha produït telenovel·les de fama internacional, com Café, con aroma de mujer, Yo soy Betty la fea, Hasta que la plata nos separe, El último matrimonio feliz i Doña Bella, entre altres produccions. A més, també ha produït i coproduït sèries de televisió com El capo, A corazón abierto, La viuda de la mafia y Rosario Tijeras.
El canal és membre de l'Organització de Telecomunicacions d'Iberoamèrica (OTI), del Consorci de Canals Nacionals Privats i d'Asomedios.

## Enllaços externs

* Canal RCN - Lloc web oficial
# Ieia (Krilóvskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Ieia (desambiguació)».
Ieia - Ея (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la confluència del riu Ieia i el seu afluent Ploskaia. És a 16 km a l'est de Krilóvskaia i a 165 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Krilóvskaia.
# Stefan Wolpe

Stefan Wolpe (Berlín, Alemanya, 25 d'agost de 1902 – Nova York, Estats Units, 4 d'abril de 1972) va ser un compositor d'origen alemany.

## Biografia

Nascut a Berlín el 1902, va ingressar al conservatori a l'edat de 14 anys. Va estudiar composició amb Franz Schreker i Ferruccio Busoni. Va freqüentar també la Bauhaus i als dadaístes, musicant el poema Anna Blume de Kurt Schwitters.
Entre 1929 i 1933, va escriure música atonal, utilitzant el dodecafonisme d'Arnold Schönberg. A pesar d'això, probablement influenciat pel pensament de Paul Hindemith sobre la funció social de la música (Gebrauchsmusik) i per les seves pròpies conviccions socialistes, va escriure un cert nombre d'obres per als sindicats obrers i els grups de teatre comunistes del seu país, per als que va simplificar el seu estil, incloent en el mateix elements del jazz i de la música popular.
El 1933, amb l'arribada del nazisme al poder a Alemanya, Wolpe, jueu i comunista, va fugir del país a través de Romania i Rússia, instal·lant-se a Àustria entre 1933 i 1934, on va conèixer a Anton Webern, amb el qual va estudiar.
Des de 1934 fins a 1938, va viatjar a Palestina, on va escriure senzilles cançons per als treballadors dels kibbutzs. Les composicions que realitza en aquesta època per a grans concerts es converteixen, cada vegada més, en complexes i atonals. Això explica en part la no renovació del seu contracte per a l'any 1938-1939.
El 1938, Wolpe es trasllada a Nova York, on es relaciona en el curs de la dècada dels anys 50 amb els pintors de l'expressionisme abstracte.
Des de 1952 i fins a 1956, dirigeix el departament de música del Black Mountain College, regressant a la docència a Darmstadt durant els estius. Entre els seus alumnes es troben Morton Feldman, Ralph Shapey, David Tudor i Charles Wuorinen. Les composicions d'aquest període són dodecafòniques, diatòniques, construïdes a partir de les escales musicals àrabs (com la maqam saba) que havia escoltat a Palestina i altres maneres d'organització tonal.
A pesar del seu radicalisme, la seva obra no va arribar mai al puntillisme de compositors com Pierre Boulez, preferint emprar frases en lloc de l'expressivitat més convencional.
Afligit del mal de Parkinson des de 1964, va morir a Nova York el 1972.

## Enllaços externs

* (anglès) web de la Stefan Wolpe Society Arxivat 2019-04-20 a Wayback Machine.

## Per escoltar

* Auditori de la Tate Modern Arxivat 2006-09-26 a Wayback Machine.
* Tres obres de Stefan Wolpe Arxivat 2006-10-01 a Wayback Machine.
# Mas del Grioles

El Mas del Grioles és una masia de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt d'edificacions de planta baixa i planta sota coberta a doble vessant, amb aparell de pedra calerenca. Actualment es estat ruïnós. Prop del mas hi ha una bassa de pedra per abeurar el bestiar.

## Referències

* ↑ «Mas del Grioles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Neftiànaia

Neftiànaia - Нефтяная (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora esquerra del riu Tukha, a 12 km al sud-oest d'Apxeronsk i a 90 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Neftegorsk.
# Sup’Biotech

Sup’Biotech, també anomenada ISBP, és una Grande école d'enginyeria de França, a Villejuif i Lió, creada el 2003. És un establiment públic d'ensenyament superior i recerca tècnica que lliura el diploma d'enginyer en biotecnologia i cursus oberts en línia de MOOC.

## Referències

* ↑ «Décision n° 2016/11-03 relative à la demande d'habilitation de l'Institut supérieur des biotechnologies de Paris (Sup'Biotech) à délivrer un titre d'ingénieur diplômé» ( PDF) (en francès). Commission des titres d'ingénieur, 2016. [Consulta: 17 març 2018].

## Bibliografia

* Biotechnologies. Les promesses du vivant., Villejuif, FYP Éditions, 2015, 256 p. (ISBN 978-2-36405-132-4)
* Planète biotech - 2030 : la vie avec les biotechnologies, Villejuif, FYP Éditions, 2023, 254 p. (ISBN 978-2-36405-227-7)
# Casa al carrer Major, 17 (Cervera)

La Casa al carrer Major, 17 és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici plurifamiliar entre mitgeres, consta de planta baixa i tres plantes. L'immoble està definit verticalment per dos eixos d'obertures, la planta baixa presenta una porta estreta d'accés a l'habitatge i una de més ampla que dona accés a un comerç. Aquesta és de llinda plana motllurada amb un entaulament classicista i pilastres acanalades a banda i banda. Les obertures del primer pis, com les del segon, són d'arc rebaixat i estan unides per una balcona, mentre les del segon tenen el seu propi balcó. La separació dels pisos es fa mitjançant una senzilla motllura, que defineix també l'últim nivell que correspon a les golfes, però que aquí es va adaptar com a tercera planta, reconvertint els primitius òculs el·líptics o finestres de petites dimensions en balcons.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Major, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Collao (Siero)

Collao és una parròquia del conceyu asturià de Siero, de 480 habitants (INE, 2008).
La parròquia es divideix en els nuclis de La Quintana'l Sol, Llorián, El Cirigüeyu, El Gordón i Fuentemil. Altres localitats menors de població són: L'Asumu, Cagamuñín, El Caleru, La Caleya, La Carretera, El Castru, La Cerque, La Cuesta, La Cueva, La Felguera, El Fielato, La Fontona, La Llera, El Monte, El Mosqueru, Pandubaxo, Pandurriba, El Picu, Piñella, El Piqueru, El Rebollal, Riñora, Río Abaxo, Río Arriba, La Teyera, El Tremendo i Villanueva.
Associada històricament al treball miner, antigament Collao tenia diverses empreses i factories tèxtils i d'alimentació. Actualment la seua activitat econòmica ha sigut reduïda a uns pocs negocis.

## Llocs d'interés

Els edificis més singulars de Collao són l'Església de Sant Cristòfol, les antigues Escoles Públiques (convertides en centre social) i la Font Veneros. També existeixen nombrosos hórreos, més o menys conservats.

## Festes

Les festes patronals en honor de Sant Cristòfol, se celebren tots els anys el primer diumenge del mes de juliol.
Actualment hi existeixen dues associacions de caràcter social i cultural. La més antiga és la Societat de Festexos, que cada any organtiza les festes patronals. L'altra és l'Asociación de Vecinos, que té la seu en les Escoles de Collao.

## Dita popular

'En Collao ta'l ganao, la muyer en Marcenao, y los fíos en Corripos berrando como cabritos'.

## Referències

* INE
* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Siero». BOPA.
# Novel·la històrica

La novel·la històrica és un gènere de la literatura narrativa que va sorgir durant el Romanticisme, amb l'obra de Walter Scott. El gust pel passat medieval heroic va portar a ambientar-hi les novel·les. Des de llavors, han proliferat les històries ambientades en diferents períodes dirigides a un públic massiu.
Es busca recrear l'ambient d'època, sovint amb documentació per part de l'autor, si bé és més important la versemblança narrativa que el rigor històric, ja que es tracta d'obres de ficció. Per a alguns crítics, es tracta d'una novel·la de gènere de qualitat menor, però la seva enorme varietat temàtica i estructural en fa difícil fer un judici global. Moltes d'elles intenten donar un missatge sobre el present a través de l'exemple del passat, en d'altres el que prima és l'exotisme d'una societat diferent de la del lector. Una variant contemporània que ha esdevingut un gènere independent és l'obra que planteja una història alternativa, la ucronia. Els subgèneres canònics més comuns de la novel·la històrica són la novel·la històrica romàntica i la de misteri,
Entre els crítics d'aquest gènere destaca György Lukács, marxista, qui va definir la relació entre la novel·la històrica i el present del lector.

## Alguns autors i obres destacades

* Walter Scott, Ivanhoe (1820)
* Alexander Qazbeghi, El parricida (1882)
* Gustave Flaubert, Salambó
* Victor Hugo, Els miserables
* Patrick Süskind, El perfum
* Umberto Eco, El nom de la rosa
* Benito Pérez Galdós, Episodios Nacionales (sèrie)
* Mark Twain, Un ianqui a la cort del Rei Artús
* Ken Follet, Els pilars de la Terra
* Marguerite Yourcenar, Memòries d'Adrià
En català:
* Albert Sánchez Piñol, Victus
* Antoni de Bofarull, La orfaneta de Menargues o Catalunya agonisant
* Alfred Bosch, 1714
* Elena Gavarró, Sota terra (històrica per context)
* Lluís Racionero, L'últim càtar
* Ivan Vera, Àunia