OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc Nacional de Zinave

El Parc Nacional de Zinave (Parc Nacional do Zinave o PNZ) és una àrea protegida a la província d'Inhambane a Moçambic, creat per decret el 26 de juny de 1973. Aquest parc està previst que juntament amb els parcs també moçambiquesos del Parc Nacional de Limpopo i el Parc Nacional de Banhine,que formin part del Parc transfronterer del Gran Limpopo amb parcs de Sud-àfrica i Zimbàbue.

## Territori

El parc s'estén al sud del riu Save a la província d'Inhambane, amb una superfície de 4.000 km². El 1962 va ser declarat per primera vegada com un territori de caça a càrrec de Moçambic Safariland,i va ser promogut a parc nacional el 1972. L'àrea representa una transició entre les zones tropicals humides i seques i té una precipitació anual d'uns 800 mil·límetres o menys.

## Ecologia

Un informe de 2010 diu que el parc havia estat descuidat fins fa poc temps, i la major part de la seva fauna gran havia estat destruïda per la caça il·legal. Les espècies que són localment extintes o prop extintes inclouen rinoceront negre del centre-sud, el búfal africà, guepard sud-africà, redunca, eland, elefant africà de sabana, girafa sud-africana, búbal de Lichtenstein, antílop equí, antílop sabre, hiena tacada, nyus i la zebra de Selous.
El parc compta amb moltes diverses espècies d'arbres i almenys 41 espècies de gramínies. El canal del riu Save està sota l'aigua quan el riu està en crescuda, però en altres ocasions estan exposats grans àrees de bancs de sorra. El bosc de ribera es troba en els talussos i dics al sud del riu, amb arbres que tenen altures de fins a 20 metres (66 ft). L'agricultura migratòria ha degradat aquest bosc. Més lluny del riu hi ha boscos d'acacia nigrescens, que cobreixen el 10,5% del parc, fonent-se en paisatges de mopane i miombo al sud. El paisatge mopane es troba en sòls més pesats i cobreix el 37,5% del parc, dominat per boscos tancats dominats pel mopane. El paisatge Sandveld, boscos oberts sobre sòls sorrencs profundament graduats, cobreix el 16,7% del parc. Finalment, el paisatge miombo cobreix el 29,5% del parc a la part sud-est, més humida i inclou prades obertes i aiguamolls.

## Referències

* ↑ http://www.peaceparks.org/story.php?pid=1005&mid=1048 Arxivat 2015-07-21 a Wayback Machine.
* 1 2 Marc Stalmans, Mike Peel «Plant communities and landscapes of the Parque Nacional de Zinave, Mozambique». Koedoe, 52(1) [Consulta: 16 octubre 2011].
# Parc Nacional de Zangezur

El Parc Nacional de Zangezur (en àzeri: Zəngəzur Milli Parkı) és un parc nacional de l'Azerbaidjan. Va ser establert pel decret del President de l'Azerbaidjan, Ilham Alíev, com el "Parc Nacional d'Ordubad" en una superfície de 12.131 hectàrees (121,31 quilòmetres quadrats) en el raió de Ordubad de la República Autònoma de Nakhtxivan al 16 de juny de 2003. El 25 de novembre de 2009, es va ampliar a 42.797 hectàrees i va ser renombrado com el Parc Nacional Zangezur.
El Parc Nacional de Zangezur es caracteritza per una rica diversitat biològica. Compta amb 58 espècies d'animals (35 dels vertebrats i 23 dels insectes) i 39 espècies de plantes que estan incloses en el Llibre Vermell de l'Azerbaidjan.

## Enllaços externs

* Lloc Web Oficial: Parc Nacional de Zangezur - Ministeri d'Ecologia i Recursos Naturals de l'Azerbaidjan Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. (anglès)
* Parcs Nacionals: Parc Nacional de Zangezur - Ministeri d'Ecologia i Recursos Naturals de l'Azerbaidjan Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Pascual Iranzo i Oliete

Pascual Iranzo i Oliete (Barcelona, 1930 - Barcelona?, 6 de setembre de 2022) va ser un perruquer català.
Va néixer al carrer Diputació, 10-primer pis de Barcelona fill de Pascual Iranzo i Carmen Oliete. A finals dels anys 1940 va rebre la perruqueria del seu pare, oberta el 1924. Amb 17 anys marxà a París, on el 1959 va guanyar el Festival Internacional de París "La Rose d'Or". Va tornar el 1960 i va obrir una nova perruqueria al carrer Tuset de Barcelona, on ensenya la tècnica de tallar el pèl a navalla. Posteriorment va posar a la venda tota una gamma de productes de perruqueria, ha editat llibres i articles, ha organitzat cursos i conferències. El 1998 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Nueva visión de la Peluquería Masculina (1961)
* Un Ser que se peina (1974)
* Estudio Psicoestético de la elegancia personal (1975)
* Introducción a la coquetería de los líderes (1976)
* El erotismo y los líderes políticos (1978)
* No hay peluquería moderna posible sin la psicoestética (1980)
* Más allá de la elegancia trivial (1982)
* Psicoestética de la elegancia personal (1984)
* Hacia la seducción (1993)
* Masculino singular: el hombre un negocio desatendido. (1996)
* Hombres clónicos u hombres singulares (1997)

## Referències

* 1 2 «Naixements. Any 1930. Registre núm.1331. Jutjat "Universidad"». Arxu Municipal Contemporani de Barcelona, 1930. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Mor el perruquer i empresari Pascual Iranzo als 92 anys». El Nacional, 06-09-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Pascual Iranzo: el artista hecho a sí mismo entrevista a beautymarket.es
# Pascual Mas i Mas

Pascual Mas i Mas (Crevillent, 1852 - 1930) va ser un industrial del tèxtil i polític conservador valencià, president de la Diputació d'Alacant i del partit Unió Patriotica (1925).

## Biografia

Empresari crevillentí propietari d'una fàbrica de filatures de segona generació anomenada «Mas Candela i Cia.» i també membre del sindicalista Cercle catòlic d'eixa localitat. Fou triat regidor i elegit diputat provincial pel districte d'Elx; un any després del cop d'estat del general Miguel Primo de Rivera Orbaneja va ser designat president de la Diputació des de 1924 fins 1929. Els seus grans projectes van ser dotar a la Diputació d'una seu pròpia on acollir les assemblees dels diputats provincials i la seua administració, que va ser construït en l'avinguda de l'Estació d'Alacant. A més la millora de la Sanitat provincial benèfica mitjançant la construcció d'un modern Hospital Provincial (hoy Museu Arqueològic Provincial d'Alacant) -ambdós edificis obra de l'arquitecte Juan Vidal i Ramos, funcionari de la mateixa-.
El 4 de novembre de 1924 va col·locar la primera pedra de l'Hospital, encara que finalitzat abans fou inaugurat el 1931, un any després del seu cessament. El Palau Provincial d'Alacant (iniciat el 1928) es va rebre el 1932 per Franklin Albricias Goetz, havent mort ja (18/04/1930) el president de la institució provincial que ho va engegar i iniciada la Segona República Espanyola.
El seu cosí R. Mas Magro va ser diputat provincial (1925-) i el seu cosí menor va ser el doctor Francisco Mas Magro.

## Vegeu també

* Història de la catifa a Crevillent
* Conservadorisme

## Bibliografia

* "Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810-2003" per VVAA: directors Dr Javier Paniagua Fuentes i Dr J.A. Piqueras, 2003. Institució Alfons el Magnànim - Centre Valencià d'Estudis i d'Investigació UNED-Alzira ISBN 978-84-7822-386-2
* Segon tom "Historia de la provincia de Alicante y de su capital" pel Dr Vicente Ramos Pérez cronista provincial. 1971, Diputació d'Alacant. Gràfiques Such, Serra i cia. Dipòsit Legal A. 7-1971
* "Las derechas en la España contemporánea" pel Dr Javier Tusell Gómez, Dr Feliciano Montero i Dr Jose Mª Marin, 1997. UNED-Anthropos Editorial (Barcelona) ISBN 84-7658-524-1
* Arxius Diputació d'Alacant i de l'Ajuntament de Crevillent.

## Referències

* ↑ «Revista Crevillente» (1925) entrevista "Parlant amb el President de la Diputació Provincial" per Anselm Mas Espinosa cronista de la vila de Crevillent. Gràfiques Gutemberg.
* ↑ Homenatge a Pascual Mas (La Verdad d'Alacant)
* ↑ El diari alacantí «La Voz de Levante» - "Figuras Alicantinas: D. Pascual Mas" (1929) per Rafael Pérez i Pérez.
* ↑ «Gabinet de Comunicació de la Diputació: restauració Palau Provincial d'Alacant p.17». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 9 maig 2017].
* ↑ Casa-museu "Parc Nou" de Crevillent (D.Informació)
# Riu Sucevița

El Sucevița és un afluent dret del riu Suceava a Romania. Descarrega a la Suceava a Milișăuți. La seva longitud és de 41 km i la seva mida de conca és de 199 km².

## Referències

* ↑ Ovidiu Gabor - «Economic Mechanism in Water Management». Arxivat de l'original el 5 March 2009. [Consulta: 5 març 2009].
* ↑ Sucevita (jud.
# Pasta de soldar

La pasta de soldar, en soldadura, actua com decapant i ajuda a fer una bona soldadura. Es compon principalment d'un aliatge majoritàriament d'estany micro-granulat, formant esferes que poden anar dels 20 μm als 75 μm de diàmetre. Aquesta pols ve barrejada amb fundent, així conegut habitualment l'agent químic que de fet és el que actua com decapant i ajuda a la formació d'una bona soldadura. Aquest pot ser de base aquosa o al solvent. Junts formen la pasta o crema de soldar que hem de dipositar sobre els pads o illes de soldadura d'un circuit imprès just abans de la col·locació dels components de tecnologia de muntatge superficial. Un cop col·locat el component SMD amb els seus terminals sobre la pasta el conjunt serà sotmès a un cicle de temperatura en un forn continu seguint una corba tal que farà que l'estany es fongui, flueixi i formi en refredar-se la necessària soldadura o unió elèctrica i mecànica del component amb el circuit imprès.
Les pastes de soldar requereixen emmagatzematge refrigerat, però previ a la seva utilització han d'agafar la temperatura ambient sense obrir el pot per evitar la condensació d'humitat que seria causa de possibles falles en la soldadura. En tots els casos es recomana observar les indicacions del fabricant, ja que aquests productes són tòxics.

## Referències

* ↑ Solder Paste Task Group. «J-STD-005 Requirements for Soldering Pastes». Arlington, Virginia: Electronic Industries Alliance and IPC, 01-01-1995.
* ↑ Wilding, Ian. «First-Ever Temperature Stable Solder Paste Unveiled». The Electronics Group of Henkel, 08-02-2016. Arxivat de l'original el 2 de març 2016.
* ↑ Tarr, Martin. «Solder paste basics». Online postgraduate courses for the electronics industry. University of Bolton. Arxivat de l'original el 2010-11-12. [Consulta: 3 octubre 2010].
# Parc de la Vila d'Esparreguera

El Parc de la Vila d'Esparreguera és un parc de nova construcció al barri del Castell d'Esparreguera. Va ser inaugurat el juliol de l'any 2001, si bé la seva obertura oficial del Parc de la Vila d'Esparreguera tot entrant oficialment en funcionament seria el dia 08 novembre de 2001.
El parc compta amb una gran esplanada de gespa on destaca l'escultura Utopia, de l'escultor Oriol Rius i Camps, també compta amb un parc infantil i una esplanada de terra on es fan concerts, s'hi celebra la Festa de la Primavera i es gestiona un bar. Disposa també des de l'any 2011 d'un espai lúdic per a la gent gran. Un equipament demanat per l'Ajuntament d'Esparreguera a la Diputació de Barcelona, i que perment a la gent gran de fer diversos recorreguts que permeten poder realitzar exercicis de tota mena.

## Referències

* ↑ Parc de la Vila Arxivat 2016-11-29 a Wayback Machine. al web de l'Ajuntament d'Esparraguera
* ↑ «Obertura oficial del Parc de la Vila d'Esparreguera». Vila Web [Dijous 08.11.2001]. [Consulta: 15 maig 2017].
* ↑ Utopia, escultura d'Oriol Rius
* ↑ ESPARREGUERA TV. El Parc de la Vila acull la Fira de la Primavera d'Esparreguera 2015
* ↑ «Nou espai lúdic per a la gent gran al Parc Urbà de la Vila d'Esparreguera». aEsparreguera.com. [Consulta: 15 maig 2017].
# Roc de Galliner

El Roc de Galliner és una muntanya de 1.630 metres que es troba al municipi de Fígols i Alinyà, a la comarca de l'Alt Urgell. Aquest cim està inclòs a la llista dels 100 cims de la FEEC i es troba en una zona protegida, a l'àmbit del Prepirineu Central català de la xarxa Natura 2000 i al Pla d'Espais d'Interès Natural de les Serres d'Odèn-Port del Comte.

## Ruta normal

La ruta normal, d'uns 7 km, comença a Alinyà (940 metres), sortint poble pel carrer del Sol i la plaça del Ball Pla d'Alinyà per enfilar per un corriol fins al coll de la Nou, un punt des d'on es gaudeix d'una vista panoràmica de la vall. Es continua per una pista, el camí de l'Alzina d'Alinyà, cap a ponent, en direcció al coll de la Maçana primer i del coll de Durau despreś. Des d'aquest punt es pot pujar al dolmen de Can Durau. La ruta continua cap a ponent per la pista fins a arribar a un trencall a l'esquerra que mena cap a la font de la Masieta, després la ruta va a cercar l'aresta que se segueix fins al cim. El tram de l'aresta requereix experiència. També es pot començar al poble de l'Alzina d'Alinyà (1.350 metres) i arribar al coll de la Nou per pista i amb menys desnivell.

## Referències

* ↑ «Roc de Galliner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Activitats / 100 cims Roc de Galliner». FEEC Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Espais naturals protegits de Catalunya». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Itineraris Muntanya d'Alinyà. It.9-Camí del Roc Galliner». Fundació Catalunya la Pedrera. Muntanya d'Alinyà. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Mapa Topogràfic de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya». Vissir3. [Consulta: 29 desembre 2021].
# Roc de Jocavell

El Roc de Jocavell és una muntanya rocosa de 1.321,6 m alt del límit dels termes comunals d'Estoer i Vallestàvia, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És al sud-oest del Coll de la Gallina i al nord-oest de la Collada del Teixó, a prop i a ponent de la Coma.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «63 - Estoer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «186 - Vallestàvia». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Estoer i Vallestàvia». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Roc de Jocavell en els ortofotomapes de l'IGN
# Peix cardenal pijama

El peix cardenal pijama (Sphaeramia nematoptera) és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 8,5 cm de llargària màxima.
* 7-8 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 9-10 radis tous a l'anal.
* Ulls de color vermell brillant.
* Cap groc.
* Té una banda ampla i negra a la part central del cos.
* No presenta dimorfisme sexual, però els mascles tenen boques més grosses pel fet d'haver d'incubar-hi els ous.

## Reproducció

Després que la femella hagi fet la posta dels ous, el mascle els emmagatzema dins la boca fins al moment de la desclosa, la qual tindrà lloc al cap d'una setmana. Les larves són planctòniques.

## Alimentació

Es dispersa en arribar la nit per alimentar-se a prop del fons marí.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (30°N-12°S) que viu entre 1 i 14 m de fondària formant moles entre les branques de Porites nigrescens i Porites cylindrica en badies i llacunes protegides.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des de Java fins a Fiji, les illes Ryukyu, la Gran Barrera de Corall i Tonga.

## Observacions

És inofensiu per als humans i ha estat criat en captivitat car és una espècie popular en aquariofília.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishProfiles.com (anglès)
* 1 2 3 4 «Sphaeramia nematoptera» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Arvedlund, M., M.I. McCormick i T. Ainsworth, 2000. Effects of photoperiod on growth of larvae and juveniles of the anemonefish Amphiprion melanopus. Naga ICLARM Q. 23(2):18-23.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* CalPhotos (anglès)
# Peix d'aigua dolça

Els peixos d'aigua dolça són peixos que passen part o tota la seva vida en l'aigua dolça,com pot ser la de rius i llacs amb una salinitat menor del 0,05%. Aquests ambients difereixen de les condicions marines en molts aspectes, el més obvi és la diferència dels nivells de salinitat. Per a poder sobreviure en l'aigua dolça, els peixos necessiten un rang d'adaptacions fisiològiques per tal de mantenir equilibrada la concentració d'ions en els seus cossos.
El 41% de totes les espècies conegudes de peixos es troben en aigües dolces. Això es deu principalment a la ràpida especiació que aquests hàbitats fan possible. Quan es tracta de basses i llacs, es pot usar els mateixos models bàsics en l'especiació que quan s'estudia la biogeografia illenca.
Poden ser hostes intermediaris de paràsits, com Clonorchis sinensis, Ichthyobodo necatrix, etc.

## Fisiologia

A diferència dels peixos d'aigua salada en els peixos d'aigua dolça les seves brànquies han de ser capaces de fer la difusió dels gasos dissolts mentre mantenen les sals en els líquids corporals a dins. Les escates dels peixos d'aigua dolça ajuden a evitar la pèrdua de sals. Si un peix d'aigua dolça perd massa escates, morirà de xoc osmòtic. Han de desenvolupar ronyons ben desenvolupats per recuperar les sals dels fluids del cos abans de l'excreció.

## Migració

Moltes espècies de peixos requereixen l'aigua dolça per reproduir-se, però passen la major part de la seva vida adulta en l'aigua salada del mar. Això es coneix com a peixos anàdroms que inclouen per exemple el salmó i la truita de riu. Al contrari altres peixos neixen en aigua salada, però viuen la major part de la seva vida adulta en l'aigua dolça, per exemple les anguiles. Aquests reben el nom de peixos catàdroms.
Les espècies que migren entre les aigües marines i les dolces necessiten adaptacions per als dos ambients. Moltes espècies resolen aquest problema associant-se a diferents hàbitats amb els seus diferents estadis vitals. Les anguiles i els salmoniformes tenen diferents toleràncies a la salinitat en els diferents estadis de la seva vida.

## Referències

* Borgstrøm, Reidar & Hansen, Lars Petter (red): Fisk i ferskvann - et samspill mellom bestander, miljø og forvaltning, Landbruksforlaget 2000
* Jonsson, Bror: «Fiskene» i Norges dyr - Fiskene 1, Cappelen 1992
* ↑ «Costiasis | PDF | Pescado | Acuario» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ Hong, Sung-Tae; Fang, Yueyi «Clonorchis sinensis and clonorchiasis, an update» (en anglès). Parasitology International, 61, 1, 01-03-2012, pàg. 17–24. DOI: 10.1016/j.parint.2011.06.007. ISSN: 1383-5769.

## Enllaços externs

* Ecology of Freshwater Fish Arxivat 2013-01-05 at Archive.is
# Pascal Jansen

Pascal Jansen (Londres, 27 de gener de 1973) és un entrenador de futbol anglès-neerlandès que va ser entrenador de l'AZ Alkmaar del 2020 al 2024. Va jugar a futbol quan era jove, però la seva carrera es va interrompre a causa d'una lesió al genoll.

## Primers anys

Jansen va néixer a Londres, Anglaterra, fill de Hans Jansen i de Sue Chaloner. El seu pare és un músic neerlandès i la seva mare una cantant de pop anglesa que era membre del duo musical ''Spooky and Sue''. Es va traslladar als Països Baixos a de jove i es va criar a Zaandam. Té la doble nacionalitat holandesa i britànica.

## Carrera de jugador

Jansen va jugar a futbol juvenil a AZ Alkmaar, Ajax, Haarlem i Telstar, però es va retirar a causa d'una lesió al genoll abans de poder debutar professionalment.

## Carrera d'entrenador

Jansen va passar els seus primers anys de carrera entrenant als Països Baixos a Haarlem, Vitesse i Sparta Rotterdam, i als Emirats Àrabs Units amb Al Jazira i Al Wahda.
Jansen va treballar com a entrenador al PSV entre el 2013 i el 2018, i va ser entrenador del seu equip juvenil entre juliol de 2015 i juny de 2017. Es va traslladar a l'AZ Alkmaar per treballar com a entrenador el juliol de 2018, abans de ser ascendit a entrenador el desembre de 2020, amb contracte fins al final de la temporada. Va deixar el club el gener de 2024, sent acomiadat després d'evitar per poc un disgust a la Copa contra els Quick Boys.

## Referències

* 1 2 «Pascal Jansen interview: AZ Alkmaar's London-born head coach on turning things around in his first Eredivisie job». Sky Sports.
* ↑ «Beroemde moeder van AZ-trainer Pascal Jansen stond perplex», 13-01-2021.
* ↑ Kok, Nik. «Pascal Jansen: ‘Ik bewijs dat het mogelijk is om als zwarte coach ver te komen’» (en neerlandès). Algemeen Dagblad, 01-05-2021. [Consulta: 6 novembre 2023].
* 1 2 3 4 «Instappen tijdens een storm: wie is AZ-hoofdtrainer Pascal Jansen?» (en dutch). Voetbal International, 05-12-2020. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «Pascal Jansen interview: AZ Alkmaar head coach on Rangers, recruitment strategies and learning to let go of young talent». Sky Sports.
* ↑ Steinberg, Jacob. «AZ’s Pascal Jansen: ‘Cruyff said he’s never seen a bag of money win a game’», 11-05-2023.
* ↑ «Netherlands - P. Jansen - Profile with news, career statistics and history - Soccerway». int.soccerway.com.
* ↑ «Pascal Jansen | AZ Alkmaar | Trainerprofil». kicker.
* ↑ «AZ zet trainer Pascal Jansen op straat na bekerontsnapping tegen Quick Boys». Nu.nl.
# Roman Kenk

Roman Kenk (Ljubljana, 25 de novembre de 1898 - Washington DC, 2 d'octubre de 1988) va ser un zoòleg eslovè especialitzat en platihelmints d'aigua dolça. Kenk es va doctorar en zoologia l'any 1921 a la Universitat de Graz i va treballar a la Universitat de Ljubljana. Entre l'octubre de 1931 i l'estiu de 1933 va treballar a la Universitat de Virgínia.
L'any 1938 es va mudar amb la seva esposa a Puerto Rico. Quatre anys més tard (1942) es va convertir en ciutadà estatunidenc naturalitzat. Entre 1948 i 1965 va treballar a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units; després va treballar a la Smithsonian Institution. Va dedicar-se a estudiar la morfologia, l'ecologia i la taxonomia dels platihelmints d'aigua dolça. Després de retirar-se l'any 1966 es va convertir en membre del Museu Nacional d'Història Natural, on va ser responsable de la creació de la base de dades de platihelmints. Va treballar-hi fins a la seva mort.
El 6 de juny de 1983 es va convertir en membre corresponent de l'Acadèmia Eslovena de Ciències i Arts.

## Referències

* 1 2 Faubel, Anno. «Memories, Biographies and Bibliographies of Famous Turbellariologists» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Articles de Roman Kenk, circa 1921-1987 (anglès)