OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Asteroide de tipus L

Els asteroides de tipus L són un tipus d'asteroides inusuals. Es caracteritzen per un espectre vermell pronunciat per sota de 0,75 μm i un espectre sense trets més enllà. En comparació amb asteroides de tipus K, el seu espectre és més vermella a les longituds d'ona visibles i sense trets en l'infraroig.
Un exemple és Objecte proper a la Terra (NEO) 2012 DA$_{14}$.

## Classificació

La classificació espectral dels asteroides els descriu com els asteroides de tipus S anodins. Formalment, el tipus L es va introduir per la classificació SMASS, encara que estudis previs han assenyalat els espectres inusual de dos dels seus membres, (387) Aquitània i (980) Anacostia.
El grup S es divideix de la següent manera: tipus A | tipus K | tipus L | tipus Q | tipus R.

### Tipus Ld

La classificació SMASS també ofereix el tipus Ld, amb el mateix espectre de trets més enllà de 0,75 μm, però més pronunciada al vermell, per a les longituds d'ona visibles, com el tipus D. Un exemple podria ser (728) Leonisis, encara que per ara es classifica com a tipus A.

## Vegeu també

* Classificació espectral dels asteroides

## Referències

* ↑ Dr. Lance A. M. Benner. «2012 DA14 Goldstone Radar Observations Planning» (en anglès). NASA/JPL Asteroid Radar Research, 13-01-2013. [Consulta: 16 gener 2013].
# Cantó de Nimes-5

El cantó de Nîmes-5 és un cantó francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Nimes, compta amb una part de la ciutat de Nimes.

## Vegeu també

* Cantons del Gard
# Asteroide de tipus Q

Els asteroides de tipus Q són els asteroides del cinturó interior relativament poc freqüents, amb una forta, àmplia funció d'1 micròmetre d'olivina i piroxè, i un pendent espectral que indica la presència de metall. Hi ha característiques d'absorció per sota i per sobre de 0,7 m, i l'espectre és generalment intermedi entre el tipus V i tipus S.
Els asteroides de tipus Q són espectralment més similars als meteorits de condrites ordinàries (tipus H, L, LL) que qualsevol altre tipus d'asteroides. Això ha portat els científics a especular que són abundants, però només uns pocs d'aquest tipus ha estat caracteritzat. Exemples d'asteroides de tipus Q són: 1862 Apollo i 2063 Bacchus, així com els asteroides numerats 1991 BN i 1997 US9.

## Vegeu també

* Classificació espectral dels asteroides
# Estudi de Crist

Estudi de Crist és un quadre del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida realitzat en pintura a l'oli sobre llenç a 1883. És una pintura de contingut religiós, amb fons fosc a l'estil barroc de Diego Velázquez, que representa a Crist crucificat amb el cap inclinat a la dreta i la mirada cap al cel. Pintada a l'oli sobre un llenç de tafetà amb un bastidor i un marc daurat, tots dos de fusta. Les seves dimensions són de 97 × 62 cm.
L'obra estava documentada al catàleg de Bernardino de Pantorba La vida y la obra de Joaquín Sorolla (1953), a l'apartat per a obres destinades a particulars o en lloc desconegut.
Va pertànyer a un col·leccionista privat de Madrid que ho va adquirir en una subhasta el 2006. El quadre estava signat de forma il·legible i concisa sobre la pintura, datat el 1883 en un lateral i dedicat a qui després va ser la seva sogra, Clotilde Pons García, esposa d'Antonio García Peris, per a qui per aquell temps Sorolla era assistent i il·luminador del seu estudi de fotografia. Els diversos estudis del Centre d'Art d'Època Moderna de la Universitat de Lleida van demostrar que l'obra és original.
El 2015 el quadre va tornar a ésser subhastat per un valor de 100 000 euros.

## Referències

* 1 2 3 4 «Identifican una obra inédita de Sorolla» (en castellà), 09-05-2012. [Consulta: 8 novembre 2018].
* ↑ Europa Press [Lleida], 07-05-2012 [Consulta: 8 novembre 2018].
* ↑ «Identifican un Cristo inédito de Sorolla en la Universitat de Lleida». La Vanguardia [Lleida], 07-05-2012.
* 1 2 Abalarte Subastas Internacionales [Consulta: 8 novembre 2018].
# Cantó de Niederbronn-les-Bains

El cantó de Niederbronn-les-Bains (alsacià Kanton Níderbrunn) és una antiga divisió administrativa francesa que estava situada al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Reichshoffen.

## Composició

El cantó de Niederbronn-les-Bains aplega 19 comunes :
| Nom alsacià | Nom francès | Nom alemany |
| Angwíller | Engwiller | Engweiler |
| Bítschoffe | Bitschhoffen | Bitschhoffen |
| Dàmbàch | Dambach | Dambach |
| Gumbertshoffe | Gumbrechtshoffen | Gumbrechtshoffen |
| Gunderschoffe | Gundershoffen | Gundershoffen |
| Kíndwíller | Kindwiller | Kindweiler |
| Merzwiller | Mertzwiller | Merzweiler |
| Mietsem | Mietesheim | Mietesheim |
| Níderbrunn | Niederbronn-les-Bains | Niederbronn |
| Owerbrunn | Oberbronn | Oberbronn |
| Offwíller | Offwiller | Offweiler |
| Örwíller | Uhrwiller | Uhrweiler |
| Ötehoffe | Uttenhoffen | Uttenhoffen |
| Risshoffe | Reichshoffen | Reichshoffen |
| Ruubach | Rothbach | Rothbach |
| Ìwerach | Uberach | Überach |
| d Wàlik | La Walck | Walck |
| Wíndstain | Windstein | Windstein |
| Zínswíller | Zinswiller | Zinsweiler |

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1979-1998 | Alfred Pfalzgraf | RPR | alcalde de Niederbronn-les-Bains |
| 1998-2002 | Frédéric Reiss | UDF-CDS | ídem |
| 2002- | Rémi Bertrand | UMP i aliats | alcalde d'Uberach |
# Hores canòniques

Les hores canòniques són la divisió i organització del temps diari que era vigent durant l'edat mitjana en la major part de la cristiandat i que es caracteritzava per seguir el ritme de les hores de pregària en els monestirs. Cadascuna de les hores indicava un ofici diví o litúrgia de les hores. A diferència de les nostres hores actuals, que tenen un valor absolut, aquestes eren simples divisions que s'associaven a la durada tant del dia com de la nit; no es referien, doncs, a un moment concret del dia, sinó a un període, que era, a més, variable al llarg de l'any: a l'hivern les diürnes eren més curtes que les nocturnes, i a l'hivern a l'inrevés.

## Regla de sant Benet

Entre els anys 534 i 550 de la nostra era, Benet de Núrsia escrivia la seua Regula, en la qual establia les normes que havien de regir l'orde benedictí. Alguns capítols de la Regla estan dedicats a l'ordenació dels oficis divins, és a dir, a determinar els intervals de temps que diàriament s'han de dedicar a fer els diferents resos. Durant l'edat mitjana, entre els segles x i xiii a molts convents i esglésies es feren uns rellotges especials, dits de sol canònic o de missa, que marcaven exclusivament aquestes hores.
Seguint la indicació de les sagrades escriptures –“Us he lloat set vegades al dia”–, sant Benet determina que les hores d'oració diürna han de ser set: laudes, prima, tertia, sexta, nona, vespres i completes, i les d'oració nocturna, tan sols una: les vigílies.
Es divideixen així:
* Hores majors, o principals, que són els oficis més llargs:
       Matines, o vigília o ofici de lectures: al matí, durant la nit o en sortir el sol
       Laudes, al matí, cap a les set o vuit del matí
       Vespres, a mitja tarda, cap a les sis
       Completes, a primera hora de la nit, abans del descans nocturn
* Hores menors, o oficis més breus:
       Prima, la primera de les hores canòniques menors
       Terça (o Tèrcia), habitualment entre laudes i la missa conventual, a mig matí
       Sexta, cap al migdia
       Nona, a primera hora de la tarda, és la darrera de les hores canòniques menors, precedeix les completes
* Vespres, el toc de campana convoca a aquesta pregària. Les vespres es cantaven de les dues a les tres de la tarda
* Completes, darrera part de l'ofici diví, amb què es determinen les hores canòniques del dia

## Actualitat

El llibre Fe i llibertat de la monja benedictina Teresa Forcades s'estructura en cinc parts, corresponents a les cinc hores canòniques: maitines, laudes, sexta, vespres i completes (salta alguna de les hores canòniques).
Algunes persones es dirigeixen cap a l'aprenentatge de meditació budista portant a terme també pregàries periòdiques distribuïdes en diferents moments del dia.

## Referències

* 1 2 «Compartimentar el dia. Les hores canòniques.».
* ↑ https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/regla-de-sant-benet
* ↑ https://xarxanet.org/cultural/noticies/tots-els-secrets-i-curiositats-sobre-el-funcionament-dels-rellotges-de-sol
* ↑ https://www.herdereditorial.com/fe-i-llibertat

## Enllaços externs

* Blog i referència del llibre de Teresa Forcades Fe i Llibertat Herder
# Alfred Fitch

Alfred Fitch (Nova York, 1 de desembre de 1912 - Orange, 17 de febrer de 1981) fou un atleta estatunidenc, especialista en els 400 metres, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la cursa dels 4x400 metres relleus del programa d'atletisme. Formà equip amb Harold Cagle, Robert Young i Edward O'Brien.

## Millors marques

* 200 metres. 21.4" (1936)
* 400 metres. 47.0" (1936)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Al Fitch». [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 21 setembre 2022].
# Ashley Greene

Ashley Michele Greene (Jacksonville, Florida; 21 de febrer de 1987), més coneguda com a Ashley Greene, és una actriu i model estatunidenca coneguda pel seu paper d'Alice Cullen en la saga Crepuscle.

## Filmografia
### Cinema

Cinema :
| Any | Títol | Rol |
| 2007 | King of California | Chica del McDonalds |
| 2008 | Otis | Kim #4 |
| 2008 | Crepuscle | Alice Cullen |
| 2009 | Shrink | Missy |
| 2009 | Summer's Blood | Summer Matthews |
| 2009 | The Twilight Saga: New Moon | Alice Cullen |
| 2010 | Skateland | Michelle Burkham |
| 2010 | The Twilight Saga: Eclipsi | Alice Cullen |
| 2010 | Radio Free Albemuth | Rhonda |
| 2011 | A Warrior's Heart | Brooklyn Milligan |
| 2011 | Butter | Kaitlen Pickler |
| 2011 | The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 1 | Alice Cullen |
| 2012 | LOL | Ashley |
| 2012 | The Apparition | Kelly |
| 2012 | The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 2 | Alice Cullen |
| 2013 | CBGB | Lisa Kristal |
| 2014 | Wish I Was Here | Janine |
| 2014 | Kristy | Violet |
| 2014 | Burying the Ex | Evelyn |
| 2015 | Staten Island Summer | Krystal Manicucci |
| 2015 | Shangri-La Suite | Priscilla Presley |
| 2016 | Holidays | TBA |
| 2016 | Urgeix | Theresa |
| 2016 | In Dubious Battle | Danni Stevens |
| 2017 | Max & Em | Rachel (Veu) |

### Televisió

Televisió :
| Any | Títol | Títol | Rol | Tipus |
| Any | Títol original | Títol a Espanya | Rol | Tipus |
| 2005 | Punk'd | Punk'd | Núvia | Programa de televisió MTV |
| 2006 | Crossing Jordan | Crossing Jordan | Ann Rappaport | Sèrie de televisió: 1 episodi |
| 2006 | MADtv | n/ | Amber | Sèrie de televisió: 1 episodi |
| 2006 | Desire | n/ | Renata | Sèrie de televisió: 7 episodis |
| 2008 | Shark | Shark | Natalie Faber | Sèrie de televisió: 1 episodi |
| 2011-2012 | Pa Am | Pa Am | Amanda Mason | Sèrie de televisió: 5 episodis |
| 2012 | Americana | Americana | Alice Garano | Pel·lícula per a televisió |
# Estat aconfessional

Un Estat aconfessional és aquell que no s'adhereix i no reconeix com a oficial cap religió en concret, encara que pugui tenir acords (col·laboratius o d'ajuda econòmica principalment) amb certes institucions religioses. Un estat aconfessional no és el mateix que un estat laic.

## Casos
### Espanya

Espanya és un estat aconfessional. Es considera així des de 1978, amb l'aprovació de la Constitució Espanyola

### Paraguai

El primer paràgraf de l'article 24 de la Constitució del 1992 considera el Paraguai com un estat aconfessional.

## Distinció i debat

L'estat aconfessional es distingeix del confessional en què no es reconeix una religió oficial.
Referent a l'estat laic, és aquell que és independent de qualsevol organització o confessió religiosa i en el qual les autoritats polítiques no s'adhereixen públicament a cap religió determinada ni les creences religioses influeixen sobre la política nacional.

## Vegeu també

* Separació Església-Estat
* Teocràcia
* Estat confessional
* Estat laic
* Estat ateu

## Enllaços externs

* España aconfesional y católica
* Laïcitats, laïcisme i aconfessionalitat. Models de relacions entre Església i Estat
* Laïcitat, sistema d'acords i confessions minoritàries a Espanya
# Carretera d'Inca

La Ma-13a o carretera d'Inca (antiga C-713) és la principal carretera de l'illa de Mallorca que uneix les localitats de Palma i Inca (Mallorca). Al seu pas per Palma s'anomena carrer d'Aragó, si bé és freqüent d'anomenar-lo pel nom de la carretera. La dècada de 1990 es va construir l'autopista Ma-13, que fa el mateix recorregut i ara és la principal connexió entre ambdues localitats. Abans que es construís l'autopista, la carretera arribava fins a Alcúdia, però ara el tram que va d'Inca a Alcúdia rep el mateix nom que l'autopista, i està desdoblat solament d'Inca a la Pobla.
Passa per les localitats de Palma, el Pont d'Inca, Santa Maria del Camí, Consell, Binissalem i Inca.

## Referències

* ↑ Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 125-128. ISBN 978-84-616-2222-1.
# Horestes

Els horestes (llatí: Horesti o Boresti) foren un poble celta de Britànnia esmentat per Tàcit. Després de la batalla del mont Graupi, Gneu Juli Agrícola va entrar al seu país que era a la regió de Stirling, a la part nord de Lanark.

## Referències

* ↑ Skene, William Forbes. Celtic Scotland: a history of ancient Alban (en anglès). Douglas, 1886, p. vol.1, p.52.
# Alfred Esmatges Yuste

Alfred Esmatges Yuste (Barcelona, 18 de desembre de 1932) va ser un ciclista català que fou professional entre 1955 i 1961. Abans, com a amateur, havia aconseguit unes 50 victòries. Com a professional el seu èxit més destacat fou la victòria en una etapa de la Volta a Catalunya de 1955. També disputà proves en pista, en l'especialitat de Madison.
En retirar-se del ciclisme actiu va continuar vinculat a aquest esport. Durant 10 anys (1962 a 1972) va formar part de la comissió tècnica de la Federació Catalana de Ciclisme i entre 1978 i 1982 en fou el president. El 1985 va ser un dels instructors al primer curs de l'Escola Catalana de Ciclisme. Va ser objecte d'un homenatge popular en la 9a. Marxa Terra de l'Aigua de Riells i Viabrea, el 2012; i la Federació el distingí el 2014, en el 30è aniversari de l'escola de ciclisme del Velòdrom d'Horta que ell contribuí a fundar.

## Palmarès

* 1955
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1956
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Llevant
* 1959
** 1r a Lleida
* 1960
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Llevant

## Referències

* ↑ Garcia Luque, X «La "Escola Catalana de Ciclisme" clausuró su primer curso, con 135 inscritos». La Vanguardia, 30-07-1985, pàg. 24.
* ↑ «Més de 400 ciclistes a la 9a Marxa Terra de l'Aigua de Riells i Viabrea». BaixMontseny.info, 25-05-2012.
* ↑ «"El ciclisme català ret homenatge als millors corredors i entitats del 2014", al web de la Secretaria General de l'Esport», 16-11-2014. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 18 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alfred Esmatges a www.sitiodeciclismo.net
# Duc d'Aveiro

El títol de duc d'Aveiro fou un títol nobiliari portuguès.
El primer duc fou Joan de Lencastre, marquès de Torres Novas, fill de Jordi duc de Coïmbra, que va morir el 1571. El va succeir Jordi de Lencastre que va morir vers el 1600 deixant només dues filles, passant el títol al marit de la filla gran, Alvar de Lencastre, que fou el tercer duc fins a la seva mort el 1626.
El fill d'ambdós, Raimon de Lencastre, quart duc, va morir el 1656 sense deixar fills mascles i la successió va recaure en el seu germà Pere de Lencastre, mort sense successió el 1673. L'herència va passar a Maria de Guadalupe, filla de Raimon, vídua del duc d'Arcos, que va portar el títol fins a la seva mort, i llavor va passar al seu fill Gabriel, duc d'Arcos i setè duc d'Aveiro quedant des de llavors inclòs en el patrimoni dels ducs d'Arcos. Gabriel va morir el 1745.

## Vegeu també

* Palau dels Ducs d'Aveiro
# Genthelvita

La genthelvita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la helvina. Rep el nom per la seva relació amb l'helvina i per Fredrick August Ludwig Karl Wilhelm Genth (Wächtersbach, Hesse-Cassel, 17 de maig de 182 - Filadèlfia, Pennsilvània, EUA, 2 de febrer de 1893), professor de mineralogia a la Universitat de Pennsilvània, qui va descriure aquesta espècie per primera vegada el 1892.

## Característiques

La genthelvita és un silicat de fórmula química Be₃Zn₄(SiO₄)₃S. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la genthelvita pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, balliranoïta, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al canyó West Cheyenne, situat al districte miner de Cheyenne, al comtat de El Paso (Colorado, Estats Units). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció d'Oceania i de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Genthelvite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2020].
# Australoheros kaaygua

Australoheros kaaygua és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina i el Brasil.

## Referències

* ↑ Rícan, O. & S. O. Kullander 2006. Character- and tree-based delimitation of species in the 'Cichlasoma' fasciatum group (Teleostei, Cichlidae) with the description of a new genus. 1-17.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Australoheros kaaygua» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Casciotta J. R., A. E. Almirón & S. E. Gómez. 2006. A new species of Australoheros (Teleostei: Perciformes: Cichlidae) from the río Iguazú basin, Argentina. Zoologische Abhandlungen (Dresden) 55: 77–83.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-85-7430-035-1.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ottoni, F.P. & W.J.E.M. Costa. 2008. Taxonomic revision of the genus Australoheros Rícan & Kullander, 2006 (Teleostei: Cichlidae) with descriptions of nine new species from southeastern Brazil. Vertebrate Zoology, 58 (2): 207-232.
* Rícan, O. & Kullander, S.O. 2008. The Australoheros (Teleostei: Cichlidae) species of the Uruguay and Parana River drainages. Zootaxa, 1724: 1-51.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# T-722

La T-722 és una carretera local de les comarques de l'Alt Camp i del Tarragonès. Duu la T perquè és de les carreteres que pertanyen a la demarcació de Tarragona. Discorre pels termes municipals del Morell, Vilallonga del Camp, a la comarca del Tarragonès, el Rourell, la Masó, el Milà, Alcover i Valls, a la comarca de l'Alt Camp, on enllaça amb la carretera C-37, en la qual té el final, just al límit dels termes municipals de Valls i d'Alcover.
La carretera s'estén des del centre del Morell, d'on surt per l'Avinguda de Valls. A la cruïlla d'aquesta avinguda amb les avingudes de la Pau, Tarragona i Camí de Reus i amb la Rambla de Pau Casals enllaça amb la carretera T-750; a Vilallonga del Camp es troba amb la carretera TV-7223 dins de la població i amb la TV-7222 a la seva sortida nord. A la Masó enllaça amb la T-751, i en terme del Milà, amb la TV-7221. Al cap de poc d'entrar en el terme de Valls es troba amb el punt rodó on s'aboca a la C-37; en el mateix lloc enllaça alhora amb la carretera TV-7421.

## Enllaços externs

* La T-722 en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carretera de Nebraska 16

La Carretera de Nebraska 16 (Nebraska Highway 16) és una carretera al nord-est de Nebraska. El seu extrem sud es troba al sud-est de Bancroft en una intersecció amb el NE 51. El seu extrem nord es troba al NE 35 al sud de Wakefield.

## Descripció de ruta

Nebraska Highway 16 comença en una intersecció amb NE 51 i NE 1 al sud-est de Bancroft. Es dirigeix en direcció nord-oest i creua NE 9 al sud de Pender. Es gira cap al nord, discorre simultàniament amb NE 9 abans de partir cap a l'oest just al nord de Pender. Continua cap a l'oest abans de girar cap al nord. Acaba en una intersecció amb el NE 35 al sud de Wakefield.

## Història

La carretera principal Nebraska 16 anava des de North Platte fins a Omaha en una alineació que segueix l'actual carretera dels Estats Units 83 de North Platte a Stapleton i Nebraska Highway 92 de Stapleton a l'est a Omaha. La designació original de l'actual carretera Nebraska 16 era la carretera Nebraska 92, però el 1936 es van canviar els dos números de l'autopista.

## Interseccions Importants

| Comtat | Localitzacions | min | km | Destinacions | Notes |
| Cuming | | 0.00 | 0.00 | N-51 – Wisner, Decatur | Southern terminus |
| Cuming | | 10.29 | 16.56 | N-9 south – West Point | Southern end of N-9 concurrency |
| Thurston | Pender | 11.94 | 19.22 | N-94 east (Main Street) – Walthill | Western terminus of N-94 |
| Thurston | | 12.36 | 19.89 | N-9 north – Emerson | Northern end of N-9 concurrency |
| Wayne | | 28.15 | 45.30 | N-35 – Wayne, Wakefield | Northern terminus |
| 1.000 mi = 1.609 km; 1.000 km = 0.621 mi ||||||

## Referències

* The Nebraska Highways Page: Highways 1 to 30 Archived 2011-06-29 at the Wayback Machine
* ^ Jump up to:$^a$ $^b$ "Nebraska Highway Reference Log Book" (PDF). Nebraska Department of Roads. 2015. p. 62. Consultat 7 gener 2017.

## Enllaços externs

* Nebraska Roads: NE 11-20
# Amedeo Ambron

Amedeo Ambron (Benevent, 23 de gener de 1939) és un waterpolista italià, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla d'or en la competició de waterpolo. A nivell de clubs va jugar al Rari Nantes Napoli i Fiamme Oro. El 2015 va rebre el Collar d'or al Mèrit Esportiu.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Amedeo Ambron». [Consulta: 4 agost 2022].
* ↑ «Amedeo Ambron». [Consulta: 4 agost 2022].
# Eges

Eges (grec antic: Αἰγαί, llatí: Aegae) és el nom dels següents llocs:
* Eges (Macedònia), antiga capital de l'Macedònia, actualment Vergina
* Eges (Acaia), ciutat de l'antiga Acaia
* Eges (Eòlia), ciutat de l'antiga Eòlida
* Eges (Cilícia), ciutat de l'antiga Cilícia
* Eges (Eubea), ciutat antiga d'Eubea