OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carnal·lita

La carnal·lita és un mineral de la classe dels halurs que rep el seu nom de l'enginyer alemany Rudolf von Carnall (1804-1874).

## Característiques

La carnal·lita és un mineral compost de clorur doble de potassi i magnesi, KMgCl₃·6H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, en cristalls amb aparença hexagonal, però ordinàriament es presenta en masses cristal·lines d'aspecte similar als de l'halita i la silvina i, igual que aquestes, és incolora quan és pura, o diversament acolorida quan no. La seva lluentor és vítria. Té un sabor semblant a l'halita però més amarg.
Molt deliqüescent, de sabor amarg, soluble en l'aigua i fosforescent; els blocs exposats a l'aire lliure es dissocien, dissolent el clorur de magnesi, ${\ce {MgCl2}}$, i quedant una massa granular del clorur de potassi, ${\ce {KCl}}$, que, per no ser deliqüescent i menys soluble que l'altre, es conserva en la seva major part; el contrari ocorre si prenem un trosset i el sotmetem a l'acció del bufador sobre el carbó; el de potassi desapareix i queda el de magnesi, que es pot reconèixer pel color rosa carn que pren amb la solució de nitrat de cobalt.
En dissolució es reconeix perquè, afegint unes gotes d'amoníac, ${\ce {NH3}}$, i solució de fosfat de sodi, ${\ce {Na3PO4}}$, dona precipitat cristal·lí de fosfat de magnesi, ${\ce {Mg3(PO4)2}}$; la potassa es reconeix amb el clorur de platí i la coloració de la flama, com en la silvina.

## Formació

La carnal·lita es troba en dipòsits marins salins. Aquest mineral és un sediment mineral conegut com a evaporita. Les evaporites es concentren per evaporació de l'aigua del mar. L'entrada d'aigua ha d'estar per sota dels nivells d'evaporació o d'ús. Això crea un període prolongat d'evaporació. Es troba associada a halita, anhidrita, dolomita, guix, sal bruta de potassa, kieserita, polihalita o silvinita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la comarca del Bages, concretament a les mines i dipòsits de sal de Balsareny, Cardona, Sallent i Súria.

## Varietats

Són conegudes dues varietats de la carnal·lita:
* La bromocarnal·lita, una varietat que conté brom, amb fórmula: KMg(Cl,Br)₃·6H₂O.
* La iodocarnal·lita, una varietat que conté iode, amb fórmula: KMgI₃·6H₂O.

## Referències

* ↑ «Carnallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2014].
* ↑ «Diccionari de geologia». [Consulta: 25 juliol 2017].
* ↑ «Bromcarnallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2014].
* ↑ «Iodcarnallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2014].
# Chenmingita

La chenmingita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la marokita. Rep el nom en honor de Chen Ming (陈鸣) (n. 1957), investigador i professor de l'Institut de Geoquímica de Guangzhou, de l'Acadèmia Xinesa de Ciències.

## Característiques

La chenmingita és un òxid de fórmula química FeCr₂O₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És un dimorf de la cromita, sent més dura que aquesta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció de meteorits del Museu Frank H. McClung de la Universitat de Tennessee, a Knoxville.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit marcià Tissint, recollit al cercle de Tata, dins la província de Tata (Regió de Souss-Massa, Marroc). També ha estat descrita en un altre meteorit, el Suizhou, recollit a la República Popular de la Xina. Aquests dos meteorits són els únics llocs a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Chenmingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juny 2021].
# Berriatua

Berriatua és un municipi de Biscaia, a la comarca de Lea-Artibai

## Topònim

En el s. XII diversos cavallers d'aquesta localitat van erigir l'església de San Pedro de Berriatua, ja que l'església de Santa María de Lekeitio, de la qual eren feligresos, els quedava lluny. El lloc triat va ser el de l'ermita de San Pedro i la nova parròquia va prendre la seva advocació. La creació de l'església va suposar també el naixement de l'anteiglesia com a tal. El probable significat etimològic de Berriatua és el renovat. Berri significa nou en basc, dient-se barri en el dialecte biscaí. Berritu o barritu és un verb que significa renovar, repetir o refer. L'expressió berritua o barritua significa el renovat, repetit o refet. La major part dels autors que han estudiat aquest topònim han coincidit en donar-li aquest significat etimològic.
Koldo Mitxelena així ho va fer en el seu llibre Cognoms Bascos. Suposant que fos certa aquesta etimologia, cap suposar que el terme berritua es referís a l'església parroquial de San Pedro que va ser erigida sobre una ermita anterior. No obstant això no hi ha proves de la validesa d'aquesta afirmació. El nom de la anteiglesia va quedar fixat com Berriatúa (San Pedro de Berriatua en la seva forma més completa). Aquest és el nom formal de la localitat en espanyol. En euskera el nom formal és Berriatua (sense titlla), ja que segons l'ortografia moderna d'aquest idioma no existeixen titlles. L'Euskaltzaindia indica a més que la -a final de Berriatua ha de considerar-se un article a l'hora de declinar el nom. En 1999 l'ajuntament va oficialitzar Berriatua com a nom oficial del municipi.

## Persones il·lustres

* Jon Ansotegi Gorostola: Jugador de la Reial Societat.
* Julen Bereikua Elordi: Puntista professional.
* Felix Espilla: Puntista professional.
* Aritz Iparragirre: Concursant del programa d'ETB 1 "Erletxea"

## Referències

Berriatua Bizi
# Parteni

«Parteni» té aquests significats:
* Biografies:
** Parteni (mitologia), és el déu-riu Bartın
** Parteni (camarlenc), cap de camarlencs de Domicià.
** Parteni de Nicea, gramàtic grec.
** Parteni (gramàtic), gramàtic grec.
** Parteni de Focea, poeta grec.
** Parteni I, patriarca de Constantinoble (1639-1644).
** Parteni II, patriarca de Constantinoble (1644-1646 i 1648-1651).
** Parteni III, patriarca de Constantinoble (1656-1657).
** Parteni IV, patriarca de Constantinoble (1657-1662, 1665-1667, 1671, 1675-1676 i 1684-1685).
* Societat:
** Parteni (classe), fill de mare soltera a l'antiga Grècia.
# Barranc del Bosc (Sarroca de Bellera)

El barranc del Bosc és un barranc, afluent del riu de les Esglésies. Discorre íntegrament pel terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà.
El barranc es forma just als vessants del sud-est del Tossal de Prat d'Hort, a uns 1.405 m. alt. Des d'aquest lloc, el barranc del Bosc davalla de nord-oest a sud-est, i va a abocar-se en el riu de les Esglésies al sud d'aquell poble.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carnassa

La carnassa, carnera, carnosa, figuera infernal, herba del diable, herba pudenta, col del dimoni o col de moro (Pastinaca lucida) és una espècie vegetal del gènere Pastinaca que només es troba a Mallorca i a Menorca. A Menorca es troba en terrenys molt hostils, sobretot al nord, on la tramuntana bufa molt forta, prop de la mar. Les plantes fan entre 30 i 150 centímetres de grandària. Les seves fulles contenen elements verinosos que poden irritar la pell.

## Hàbitat

És una planta de muntanya de zones pedregoses i marges de camins. Viu en zones amb poca cobertura arbustiva.

## Característiques

Es tracta d'una umbel·lífera endèmica de Mallorca i Menorca. Les seves fulles són força grans, aspres al tacte, generalment dividides en grans lòbuls i amb nervis de color blanc que destaquen sobre el verd fosc de la resta de la fulla. Forma unes inflorescències altes amb flors de color groc verdós. Aquesta planta provoca irritacions a la pell molt molestes en tocar-la. Floreix del mes de maig fins a juliol.

## Referències

* ↑ «Carnassa o col de moro». Arxivat de l'original el 2010-08-02. [Consulta: 30 agost 2010].
* 1 2 Fitxa tècnica de la Pastinaca lucida L. Herbari Virtual de la Mediterrània Occidental, Universitat de les Illes Balears(castellà)

## Enllaços externs

* Fotos
# Berrieux

Berrieux és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2017 tenia 188 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 165 habitants. Hi havia 68 famílies, 78 habitatges, dels quals 66 eren l'habitatges principals, 11 eren segones residèncie i un desocupat.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 103 persones, 81 eren actives i 22 eren inactives. Hi havia una empresa de construcció, una d'hostatgeria i restauració, una financera, dues de serveis i una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 hi havia deu explotacions agrícoles que conreaven un total de 522 hectàrees.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Partido Galego do Proletariado

El Partido Galego do Proletariado (PGP) fou un partit polític gallec de caràcter independentista i marxista-leninista format el 1978 en adoptar el nom d'Unión do Povo Galego-liña proletaria, la qual es considerava continuadora de la Unión do Povo Galego.
A les eleccions municipals espanyoles de 1979 la coalició Unidade Galega va incloure com a candidats independents a militants del PGP a les eleccions municipals, amb la qual cosa el PGP aconseguí tres regidors (a Santiago de Compostel·la, Monforte de Lemos i Vilaboa). El PGP també va constituir una plataforma que es va presentar a les eleccions al municipi de Vigo i va donar suport altres llistes, obtenint 3 regidors a Salvaterra de Miño. El PGP també presentà altres llistes, sota el nom comú d'Agrupación Electoral Galicia Ceibe en altres viles, sense obtenir representació.
Formà el seu propi front assembleari, Galicia Ceibe-OLN, i un front armat, la Loita Armada Revolucionaria, la qual cosa provocà que en 1980 la policia detingués alguns dirigents, entre ells Xosé Luís Méndez Ferrín. A més tingué una notable influència en la Confederación Sindical Galega. El partit deixà de funcionar el 1980.

## Referències

* ↑ La llista va obtenir 1.926 vots (2,22%) i cap regidor a Vigo. http://www.infoelectoral.interior.es/min/busquedaAvanzadaAction.html Arxivat 2016-06-21 a Wayback Machine.
* ↑ Amb el nom Asemblea de Viciños do Condado, que també incloïa candidats independents. http://www.novasgz.com/pdf/ngz103.pdf
* ↑ Muros, As Pontes de García Rodríguez, O Barco de Valdeorras, Santiago de Compostel·la, A Coruña i Ourense. http://www.novasgz.com/pdf/ngz103.pdf
* ↑ Beramendi, Justo G.; Núñez Seixas, Xosé M. O Nacionalismo Galego (en gallec). A Nosa Terra, 1996, p. 280. ISBN 8489138648.

## Bibliografia

* Miguel Anxo Fernández Baz, A formación do nacionalismo galego contemporáneo (1963-1984), Santiago de Compostel·la, 2003.
# Jackson Quiñónez Vernaza

Jackson Quiñónez Vernaza (Esmeraldas, 12 de juny de 1980) és un polític i antic corredor de 110 metres tanques equatorià que també va representar la selecció espanyola d'atletisme a nivell internacional.

## Trajectòria

Va guanyar la medalla de bronze en 60 metres tanques per al seu nou país als Campionats d'Europa en pista coberta de 2007. Per l'Equador va competir als Campionats del Món de 2003 i 2005 així com als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 sense arribar a la fase final.
El seu millor temps personal és de 13,33 segons, aconseguit el juliol de 2006 a Saragossa, i que va ser rècord d'Espanya. També va aconseguir els rècords equatorians en 110 metres tanques amb 13,44 segons, i en salt d'alçada en pista coberta amb 2,10 metres.

## Referències

* ↑ «Olympics Site Closed | Olympics at Sports-Reference.com». [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «3/24 - Quiñónez, enfonsat - 3Cat». CCMA. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «Quiñónez se acerca al Mundial con un gran récord en 60 vallas» (en castellà), 25-02-2008. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ Spanish athletics records Arxivat July 1, 2007, a Wayback Machine.
* ↑ Ecuadorian athletics records Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Via Emília Escàuria

Via Emília Escàuria (en llatí Via Aemilia Scauri) és el nom donat a la via construïda per Marc Emili Escaure, que va assecar les maresmes al sud del Po i va construir la via des de Luna fins a Vada Sabatia, passant per Placentia, on enllaçava amb la via Emília i seguint cap a Dertona, cruïlla de camins per on passaven les vies Postúmia, Fúlvia i Mala, segons explica Estrabó. Marc Emili Escaure, el constructor de la via segons diu Sext Aureli Víctor, va sercensor l'any 109 aC.
Per l'afinitat dels noms de la via Emília i la via Emília Escàuria, aquest últim nom es va anar perdent, ja que l'altra era més important, i la Emília Escàuria es va considerar una part de la via Aurèlia ja que n'era una continuació, prenent aquest nom.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Via Aemilia Scauri». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 juliol 2022].

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Casa fortificada la Garrofera

La casa fortificada la Garrofera és un edifici residencial fortificat, situat al terme municipal del Relleu, a la Marina Baixa (País Valencià); se'n desconeix la data de construcció.

## Descripció

Està en un paratge de secà, avui amb terrenys de labor en cultiu. Des d'aquest element no se n'albira cap altre de les mateixes característiques. Com altres torres del terme municipal es troba a l'interior, en valls tancades i lluny dels camins principals de pas.
Es tracta d'una edificació de planta quadrada, de tres plantes i coberta inclinada a quatre aigües. Disposa de tres buits per planta a la façana principal, on destaca l'accés acabat en arc rebaixat. En façanes laterals té quatre buits per planta. Les cantonades de la façana principal i els laterals compten amb garitons defensius.
La tipologia de la casa, igual que moltes altres del terme municipal, deriva de la masia catalana i disposa d'un ampli vestíbul al qual s'obren dues estances. Després del mur central es desenvolupa l'estar-cuina, on destaca la «llar» i, annex a aquest espai, el «pastador», on es preparava el pa i des d'on arrenca l'escala de comunicació entre les diferents plantes.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text del BIC incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ «Consulta a la base de datos de bienes inmuebles» (en castellà). Ministeri de Cultura i Esport d'Espanya. [Consulta: 28 novembre 2021].
# Chennai Open 2009

El Torneig de Chennai 2009 rep el nom de Chennai Open 2009 i és un esdeveniment de tennis de la sèrie 250, anteriorment era conegut com a International Series. El torneig es juga a Chennai, Índia, entre el 5 i el 10 de gener del 2009.

## Quadre masculí

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | N. Davidenko (r) | | | |
| WC | L. Dlouhy | | | | WC | L. Dlouhy | 5 | 6 | 4 |
| | A. Beck | 4 | 1 | | 8 | M. Granollers | 7 | 2 | 6 |
| 8 | M. Granollers | 6 | 6 | | | | | | | 8 | M. Granollers | 4 | 3 |
| 3 | M. Cilic | 6 | 6 | | | | | | | 3 | M. Cilic | 6 | 6 |
| | D. Istomin | 0 | 4 | | 3 | M. Cilic | 6 | 0 | 6 | | | | |
| | D. Sela | 6$^3$ | 3 | | 7 | J. Tipsarevic | 4 | 6 | 4 | | | | |
| 7 | J. Tipsarevic | 7$^7$ | 6 | | | | | | | | | | | 3 | M. Cilic | 6 | 7$^7$ |
| 6 | C. Moyà | 6 | 5 | 4 | | | | | | | | | | WC | S. Devvarman | 4 | 6$^3$ |
| WC | S. Devvarman | 4 | 7 | 6 | WC | S. Devvarman | 7$^7$ | 6 | | | | | |
| | I. Minar | 1 | 4 | | 4 | I. Karlovic | 6$^4$ | 4 | | | | | |
| 4 | I. Karlovic | 6 | 6 | | | | | | | WC | S. Devvarman | | |
| 5 | R. Schuettler | 6 | 6 | | | | | | | 5 | R. Schuettler (r) | | |
| | S. Greul | 4 | 2 | | 5 | R. Schuettler | 6 | 7 | | | | | |
| | B. Phau | 6 | 6 | | | B. Phau | 2 | 5 | |
| | F. Cipolla | 1 | 2 | | | | | | |
Chennai / Poona :
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2022
2023 :
ATP World Tour 2009
< 2008
2010 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Berenguer Ripoll

Berenguer Ripoll, Mallorca?, s. XV, cartògraf del qual es conserva una sola carta portolana, signada, juntament amb Jaume Bertran, a Barcelona el 1456, al Museu Marítim de Greenwich.
Segueix les convencions cartogràfiques i decoratives de la cartografia mallorquina i la llengua dels seus mapes és el català. La seva carta és l'única carta medieval conservada realitzada a Barcelona.

## Bibliografia

* Ginard Bujosa, Antoni. La cartografia mallorquina a Mallorca. Barcelona: J.J. de Olañeta, Editor, 2002. ISBN 84-9716-145-9.

## Vegeu també

* Llista cronològica de cartògrafs portolans mallorquins
# Passing (novel·la)

Passing és una novel·la de l'autora estatunidenca Nella Larsen, publicada per primera vegada el 1929. Ambientada principalment al barri de Harlem de la ciutat de Nova York a la dècada del 1920, la història se centra en el retrobament de dues amigues de la infància —Clare Kendry i Irene Redfield— i la seva creixent fascinació per la vida de l'altra. El títol fa referència a la pràctica del passing racial, i és un element clau de la novel·la. L'intent de Clare Kendry de passar per blanca pel seu marit, John (Jack) Bellew, és una representació significativa de la novel·la i un catalitzador dels tràgics esdeveniments.
L'exploració de la raça de Larsen es va basar en la seva pròpia herència racial mixta i la pràctica cada cop més comuna de la transmissió racial a la dècada del 1920. Elogiada després de la seva publicació, la novel·la ha estat celebrada des de l'erudició moderna per la seva complexa descripció de la raça, el gènere i la sexualitat, i el llibre és objecte de considerables crítiques acadèmiques. Com a una de les dues úniques novel·les que Larsen va escriure, la novel·la ha estat significativa a l'hora de situar la seva autora al capdavant de diversos cànons literaris.
La novel·la va ser adaptada al cinema amb una pel·lícula homònima del 2021 dirigida per Rebecca Hall.

## Referències

* ↑ Kaplan, 2007, p. 537, 539.
* ↑ Larsen, Nella. Passing: Authoritative Text and Critical Context. New York, NY: Norton, 2007.
* ↑ Rottenberg, Catherine «Passing : Race, Identification, and Desire». Criticism, 45, 4, 2003, pàg. 435–52. DOI: 10.1353/crt.2004.0025.
* ↑ McIntire, Gabrielle «Toward a Narratology of Passing: Epistemology, Race, and Misrecognition in Nella Larsen's Passing». Callaloo, 35, 3, 2012, pàg. 778–94. DOI: 10.1353/cal.2012.0078.
* ↑ Jackson, Angelique. "Netflix in Talks to Acquire Rebecca Hall’s ‘Passing’ in Near $16 Million Deal," Variety, 3 Feb. 2021, https://variety.com/2021/film/news/netflix-passing-acquisition-deal-rebecca-hall-tessa-thompson-ruth-negga-1234899976/
# 1582

El 1582 (MDLXXXII) fou un any comú iniciat en dilluns pertanyent a l'edat moderna.

## Esdeveniments

* Establiment del calendari gregorià: el 5 d'octubre es converteix en el 15 d'octubre.
* Creació del Consell de Portugal
* 13 de maig: dos-cents pirates sarraïns desembarquen a Sa Foradada, a la mallorquina vila de Deià, on foren vençuts per una cinquantena d'homes.
* Publicació de les Disputationes en defensa del poder papal
* S'acaba d'il·luminar El llibre de la felicitat, un exemple cabdal de l'art a l'Imperi Otomà
* Batalla de l'Illa Terceira
* Fundació de l'Orde dels Ministres dels Malalts
* Publicació de The Monument of Matrones, compendi de literatura d'autores angleses

## Naixements

* 28 d'agost - Pequín (Xina): Emperador Taichang, 14è emperador de la Dinastia Ming (m. 1620).
* 22 d'octubre - Chengshu, Suzhou (Xina): Qian Qianyi (xinès simplificat: 钱谦益; xinès tradicional: 銭 謙 益; pinyin: Qián Qiānyì) funcionari, historiador, escriptor i poeta xinès (m. 1664).
* David Teniers el Vell

## Necrològiques

* 4 d'octubre, Alba de Tormes, Regne de Castella: Teresa de Jesús, monja, teòloga i escriptora mística en castellà (n. 1515).

## Referències

* ↑ Duteil, Jean-Pierre.. La Dynastie des Ming. París: Ellipses, 2016. ISBN 978-2-340-01199-1.
* ↑ Lévy, André. Dictionnaire de littérature chinoise. París: Presses universitaires de France, 2000. ISBN 2-13-050438-8.
* ↑ «Teresa de Jesús | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 març 2020].
# Jackson Stewart

Jackson Stewart (Los Gatos, 30 de juny de 1990) fou un ciclista estatunidenc, professional des del 2002 fins al 2010. Un cop retirat va passar a ser director esportiu de l'equip BMC Racing Team, l'última formació on havia militat.

## Palmarès en carretera

* 2003
** Vencedor d'una etapa de l'International Cycling Classic
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la entral Valley Classic
* 2006
** 1r a la Wachovia Cycling Series-Lancaster
** Vencedor d'una etapa de l'International Cycling Classic
* 2009
** 1r a la San Jose Cycling Classic
** Vencedor d'una etapa de la Redlands Bicycle Classic

## Palmarès en pista

* 2003
** Campió dels Estats Units en Madison (amb Erik Saunders)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Via Francígena

La via Francígena és una antiga ruta medieval que portava fins a la tomba de Sant Pere, a Roma, des de Canterbury. És un camí d'uns 1.700 km que passa a través d'Anglaterra, França, Suïssa –és obligat el pas per la Catedral de Lausana–, pel coll del Gran Sant Bernat i Itàlia. A l'època medieval era una via important de pelegrinatge. Per als pelegrins que es dirigien cap al nord es coneixia com a via Francígena; per als que es dirigien cap al sud, via Romea.
El nom prové de camí dels Francs.

## El pelegrinatge a Roma

«Tots els camins porten a Roma»
Roma, junt amb Terra Santa i Sant Jaume de Compostela, és un dels tres grans centres de pelegrinació cristiana des de l'edat mitjana.
La via Francígena va ser la principal ruta de pelegrinatge cap a Roma des del nord. Fins i tot actualment hi ha pelegrins que viatgen per aquesta ruta, però en menor nombre que els que ho fan pel camí de Sant Jaume.
L'origen de la via Francígena es coneix d'ençà que l'arquebisbe de Canterbury, Sigeric el Seriós, va fer la primera peregrinació a Roma l'any 990 per rebre el pal·li episcopal de mans del papa Joan XV, i va descriure les 79 etapes del seu viatge.
# Aïn Tounga

Aïn Tounga —en àrab عين تونقة, ʿAyn Tūnqa, o عِينْ طُنْقة, ʿAyn Ṭunqa— és una població de la governació de Beja, al nord de Tunísia, a uns 15 kilòmetres de la ciutat de Testour. S'hi troba el jaciment antic de Thignica.
# Casa forta del Mas d'en Pla

La Casa forta del Mas d'en Pla és una masia romànica del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa forta situada en un pla, actualment destinat a la pastura de bestiar, que s'alça a l'esperó meridional de la serra de la Garriga, damunt de la vall del Rialb, entre els barrancs de Fabregada i de l'Hedra. En època moderna aquesta antiga casa forta esdevingué masia.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat de planta quadrangular, d'uns 7 m de costat i uns 6 m d'alçada. Consta de dos pisos i d'altres cossos adossats a l'edifici primigeni en una època posterior, si bé els seus paraments no es diferencien massa dels de l'original. Els seus murs són d'un gruix d'uns 100 cm i les úniques façanes en bon estat són les que afronten al sud-oest i al nord-oest.
La façana nord-occidental és la que conserva la porta, amb llinda de fusta. En aquest mateix pis s'observen dues espitlleres, mentre que en el superior s'obre una finestra amb llinda de pedra i una altra espitllera. A la façana sud-oest s'hi distingeixen també dues espitlleres la planta baixa, mentre que, en el primer pis, hi ha una finestra d'arc apuntat. El parament és de carreus, escairats, de mida mitjana (25 x 35 cm), ben arrenglerats en filades. La teulada, enderrocada, era a doble vessant i coberta de teula àrab.
Amb el temps s'han anat adossant altres cossos a la façana meridional de l'edifici primitiu, datable vers el segle xii. Aquest edifici es reconvertí en època moderna en un mas, si bé actualment està abandonat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa forta del Mas d'en Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].