OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joc de llàgrimes

Joc de llàgrimes (títol original en anglès The Crying Game) és una pel·lícula popular i críticament aclamada del 1992 escrita i dirigida per Neil Jordan. La pel·lícula explora temes de raça, gènere, nacionalitat, i sexualitat amb el teló de fons del conflicte d'Irlanda del Nord.
La pel·lícula va guanyar un Oscar al millor guió original després de ser nominada també a la millor pel·lícula, millor director i millor actor secundari (Jaye Davidson).

## Repartiment

* Stephen Rea: Fergus
* Forest Whitaker: Jody
* Miranda Richardson: Jude
* Jaye Davidson: Dil
* Adrian Dunbar: Maguire
* Breffni McKenna: Tinker
* Joe Savino: Eddie
* Birdy Sweeney: Tommy
* Andrée Bernard: Jane
* Jim Broadbent: Col
* Ralph Brown: Dave

## Premis i nominacions

D'entre tots els premis i nominacions que ha rebut la pel·lícula, els principals són:

### Premis

* 1993: Oscar al millor guió original per Neil Jordan
* 1993: BAFTA a la millor pel·lícula britànica

### Nominacions

* 1993: Oscar a la millor pel·lícula
* 1993: Oscar al millor director per Neil Jordan
* 1993: Oscar al millor actor per Stephen Rea
* 1993: Oscar al millor actor secundari per Jaye Davidson
* 1993: Oscar al millor muntatge per Kant Pan
* 1993: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1993: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1993: BAFTA a la millor direcció per Neil Jordan
* 1993: BAFTA al millor actor per Stephen Rea
* 1993: BAFTA al millor actor secundari per Jaye Davidson
* 1993: BAFTA a la millor actriu secundària per Miranda Richardson
* 1993: BAFTA al millor guió original per Neil Jordan
* 1994: Goya a la millor pel·lícula europea

## Banda sonora

La banda sonora de la pel·lícula va ser produïda per Anne Dudley i Pet Shop Boys, i va sortir al mercat el 23 de febrer de 1993.
* The Crying Game - interpretada per Boy George (3:22)
* When a Man Loves a Woman - interpretada per Percy Sledge (2:51)
* Live for Today - interpretada per Cicero/Sylvia Mason-James (4:04)
* Let the Music Play - interpretada per Caroll Thompson (6:43)
* White Cliffs of Dover - interpretada per The Blue Jays (2:53)
* Live for Today (Reprise) - interpretada per Cicero/Sylvia Mason-James (2:47)
* The Crying Game (Reprise) - interpretada per Dave Berry (2:42)
* Stand by Your Man - interpretada per Lyle Lovett (2:44)
* The Soldier's Wife (2:05)
* It's in My Nature (2:25)
* March to the Execution (1:57)
* I'm Thinking of Your Man (1:45)
* Dies Irae (0:52)
* The Transformation (4:52)
* The Assassination (4:03)
* The Soldier's Tale (2:45)

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ Nominacions i premis, a IMDB (anglès)
* ↑ Informació de la banda sonora, a Amazon (anglès)
* ↑ Detalls de la banda sonora, a IMDB (anglès)

## Enllaços externs

* Joc de llàgrimes - Lloc web oficial
* Article sobre la banda sonora, a FilmTracks (anglès)
# Jetpur Unad Rana

Jetpur Unad Rana fou una de les branques en què estava dividit el principat de Jetpur al segle xx, abans de ser abolit el 9 d'agost de 1937 pel seu excessiu fraccionament. Estava governat per D. S. Vala Rawat Ram (probablement el mateix sobirà que Jetpur Bilkha). La superfície era de 31 km² i la població de 919 habitants.

## Referències

* Imperial Gazetteer 1931
# Pompeu Serra i Carbonell

Pompeu Serra i Carbonell (Mataró, 24 de juliol de 1807 - 1893) va ser jurista, hisendat i polític mataroní. Va ser diputat, senador i alcalde de Mataró. Va ser un dels fundadors –i primer president– de la Caixa d'Estalvis de Mataró. L'any 1837 va ser triat regidor de Mataró pel Partit Moderat, integrat principalment per membres de l'aristocràcia, terratinents, burgesos enriquits i juristes. Va ser diputat en diverses ocasions pel districte electoral de Mataró (1858-1860; 1860-63; 1871-72; 1875-77). Va ser alcalde de Mataró del 1865 al 1867.

## Referències

* ↑ «POMPEU SERRA CAN». [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ Reixach i Puig, Ramon. Els orígens de la tradició política liberal catòlica a Catalunya. Caixa d'Estalvis Laietana, 2008, p. 377. ISBN 8493310964.
# Gafarró canós

El gafarró canós (Crithagra canicapilla) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud-oest de Mali, Burkina Faso, Guinea, Sierra Leone, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, sud de Níger, Nigèria, Camerun, República Centreafricana, sud del Sudan, nord d'Uganda, nord-est de la República Democràtica del Congo i nord-oest de Kenya.

## Referències

* ↑ «Gafarró canós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Habitatge a la plaça Nova del Vall, 2 (Tortosa)

L'Habitatge a la plaça Nova del Vall, 2 és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici que mira al carrer Plaça Nova del Vall, Plaça del Pont de Pedra i carrer Bonaire. Consta de planta, tres pisos i golfes, a sobre de les quals hi ha terrat en lloc de teulada. Interessa només la façana que mira al carrer de la Plaça Nova, amb arrebossat de decoració modernista, perquè les altres dues presenten un recobriment totalment llis. A la façana frontal s'obre una tribuna en els tres pisos, mentre que a l'altra lateral hi ha balcons seguint la mateixa distribució que la primera.
La façana modernista té la planta arrebossada modernament. En els pisos aquest simula carreus encoixinats, tornant-se llis a la part de les golfes, on un fris horitzontal de garlandes en relleu recorre el mur. També hi ha garlandes decoratives a la part superior de les finestres, que queden emmarcades en els laterals per pilastres simulades d'inspiració classicista. Els balcons, només en els extrems dels dos primers pisos, tenen la base de pedra sostinguda per dues mènsules. La barana del terrat és llisa, sense cap mena de decoració.

## Referències

* 1 2 «Habitatge a la plaça Nova del Vall, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# José Cerdà Gimeno

José Cerdà Gimeno (València, 1931) és un notari valencià. Es llicencià en Dret per la Universitat de València i, posteriorment, ingressa en el cos superior d'administradors civils de l'Estat. La seva carrera comença quan ingressa en el cos de notaris de Madrid i el 1968, va ocupar la notaria de Formentera. Va ser el primer notari que va tenir l'illa. La seva relació amb les Pitiüses tindrà continuïtat en accedir també a la notaria de Santa Eulària des Riu i a la de la ciutat d'Eivissa, on va exercir la seva vocació fins a la seva jubilació en el 2001.
Pels seus reconeguts estudis sobre el dret foral, el 1972 va ser nomenat per la Comissió de Juristes d'Eivissa ponent especial per a la revisió de la compilació del dret civil de Balears. Fruit d'una incansable tasca en aquesta matèria és la designació com a vocal de la Comissió d'Experts per a l'estudi d'una possible reforma de la compilació del dret civil de Balears que va aprovar el Consell de Govern l'octubre de 1998. A més, el Consell Insular d'Eivissa i Formentera el nomenarà vocal del Consell Assessor per al Manteniment, Conservació i Defensa del Dret Foral d'Eivissa i Formentera.
El 1980 va ser nomenat representant d'Espanya davant el Consell d'Europa en el denominat Comitè d'Experts sobre el Dret dels Cònjuges. Membre originari de la Secció Foral de Balears de l'Institut Espanyol de Dret Foral, des de juny de 2003 és acadèmic numerari de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Balears i ha participat en la fundació de l'associació Instituto de Desarrollo y Análisis del Derecho de Familia en España.
Entre les distincions obtingudes figuren el nomenament com a fill adoptiu de l'illa de Formentera, per acord unànime de la corporació municipal el 1984, i la Creu d'Honor de l'orde de Sant Raimundo de Penyafort, concedida pel Ministeri de Justícia el 22 de juliol de 2002. Des de l'any 2005 és doctor en dret per la Universitat de València amb la tesi titulada La prohibición de sucesión contractual en el Código Civil. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* 1 2 «José Cerda Gimeno: «Llegué como un urbanita reprimido»» (en castellà). Periódico de Ibiza y Formentera, 2 desembre 2001. [Consulta: 28 novembre 2021].
* 1 2 «El Ramon Llull, para 16 pitiusos» (en castellà). Diario de Ibiza, 18 febrer 2006. [Consulta: 28 novembre 2021].
# César Miguel Quesada de la Gala

César Quesada (Madrid, 6 de juliol de 1969), és un exfutbolista madrileny que jugava com a porter.

## Trajectòria

Encara que va néixer a Madrid, la seva família es va traslladar sent ell petit a la localitat alacantina de Guardamar del Segura. Iniciant-se en les categories inferiors de l'Alone de Guardamar, aviat passaria a enrolar-se en la pedrera de l'Elx CF. César debuta en la temporada 1988-1989 amb el primer equip il·licità en primera divisió, en concret el 21 de maig de 1989 en un partit davant el CA Osasuna en el qual els il·licitans perdrien 0-1 amb gol de Pizo Gómez. César va acabar disputant les últimes sis jornades de Lliga en la porteria de l'Elx CF.
La seva trajectòria continuaria en l'Elx CF fins a la temporada 93-94, gaudint de molt pocs minuts en les temporades que va estar en el club franjaverd i coincidint també amb el descens del club a 2a Divisió B el 1992. A l'acabar la temporada 93-94 i després de finalitzar contracte amb l'Elx CF, César signa pel Novelda CF, amb el qual ascendiria de 3a Divisió a 2a Divisió B durant la temporada 1994-1995 i en el qual va ser un dels jugadors més destacats del Grup IV de la 2a Divisió B durant la campanya següent.
Eixa mateixa temporada és contractat per l'equip murcià del Mar Menor, disputant la lligueta final d'ascens a 2a Divisió B amb aquest equip que també va acabar ascendint a 2a Divisió B. Després del seu pas pel Novelda CF, la carrera de César reflotaría fitxant pel Recreativo de Huelva. Signa en 1996 i realitza grans campanyes en la porteria de l'equip onubenc, peça clau en el doble ascens des de la 2a Divisió B fins a la 1a Divisió.
César Quesada va jugar en el Recrativo des de 1996 a 2003, amb un parèntesi d'un any (99-00) en el qual va jugar en el CD Logroñés. Va Acabar retirant-se com a jugador professional l'any 2003 després de la disputa de la Copa del Rei davant el RCD Mallorca, en el qual va rebre de mans de Joan Carles I, i com a capità dels andalusos, el trofeu de subcampió del trofeu de Copa del Rei d'eixa temporada.
A més a més, amb el club onubenc va aconseguir el títol de Trofeu Zamora de segona divisió. Després de retirar-se contínua en el Club com a cap dels serveis mèdics, càrrec del qual dimiteix a finals de maig del 2009 per motius personals.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Joe Gomez

Joseph David Gomez (23 de maig de 1997) és un futbolista professional anglès que juga com a defensa central o de lateral pel Liverpool FC i per l'equip nacional anglès.

## Palmarès
### Liverpool FC

* 1 Campionat del Món de Clubs: 2019
* 1 Lliga de Campions de la UEFA: 2018-19
* 1 Supercopa d'Europa: 2019
* 1 Premier League: 2019-20
* 1 Copa anglesa: 2021-22
* 2 Copes de la lliga anglesa: 2021-22, 2023-24
* 1 Community Shield: 2022

### Selecció anglesa

* 1 Campionat d'Europa sub-17: 2014

## Referències

* ↑ «Joe Gomez». [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ «Joseph Gomez: Overview». Premier League. [Consulta: 14 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a la web del the Liverpool F.C. (anglès)
* Perfil a la web de Football Association (anglès)
* Joe Gomez – Fitxa i estadístiques a la UEFA
* Dades estadístiques sobre Joe Gomez a soccerbase.com
# Hippotis

Hippotis (en grec antic Ἱππόται) era una antiga polis (ciutat estat) de Beòcia. Va ser independent durant el període arcaic.
Estava situada en un altiplà vora la muntanya d'Helicó al sud-est de Beòcia, entre Tisbe i Coronea. L'altiplà tenia aproximadament 45 km quadrats, espai suficient per mantenir una ciutat petita. Més tard, el seu territori es va dividir entre Tisbe i Coronea.
Hippotis forma part d'una llegenda de la mitologia grega. Focos, rei de Glisant, tenia una filla, Cal·lírroe, que tenia més de trenta pretendents de les classes més altes de Beòcia, però el seu pare l'estimava tant que entretenia als seus pretendentes amb estratagemes i excuses per no donar-la mai en matrimoni. Finalment el pare va decidir consultar a la Pítia, i els pretendents, cansats de tantes dilacions, van matar Focos. Cal·líorre va aconseguir de fugir i alguns camperols la van amagar. A la festa de la Pambeòcia en honor d'Atena, va anar al seu santuari a Coronea i va explicar tot plorant el crim dels pretendents, i els beocis van decidir venjar-la. Els pretendents van fugir, primer a Orcomen, i després a Hippotis, on els seus habitants es van negar a lliurar-los. L'exèrcit dels beocis comandats pel tebà Foedos, va conquerir la ciutat, va esclavitzar els seus habitants i va fer lapidar els assassins. Va destruir la ciutat i va repartir les seves terres entre Tisbe i Coronea. La nit anterior a l'assalt de la ciutat es va sentir una veu que venia del mont Helicó que deia "Sóc aquí", i van reconèixer la veu de Focos. A la mort dels pretendents, la tomba de Focos es va encendre amb una forta olor de sofre. Quan Foedos va tornar a casa seva va saber que li havia nascut una filla, a la que va posar el nom de Nicòstrata (exèrcit victoriós).

## Referències

* 1 2 Talbert, Richard J.A. (ed.). Barrington atlas of the Greek and Roman world. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 2000, p. 55 i comentaris. ISBN 9780691031699.
* ↑ Plutarc. Obres morals, 774 F-775 B
* ↑ Plutarc. Έρωτικός - Amatorius, 4
# Ca l'Adroguer (Isona)

Ca l'Adroguer és una obra de Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de veïns, de planta baixa i tres pisos, cap de filera de cases, amb estructura de murs de pedra, arrebossats per fora. Coberta de teula de dues vessants que forma una gran volada a la façana. Les bigues i l'empostissat queden vistos. Als baixos s'observa un porxo transitable format per unes grans arcades de mig punt.

## Referències

* ↑ «Ca l'Adroguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Josep Olivet Legares

Josep Olivet i Legares (Olot, Província de Girona, 1887 – Barcelona, 1956) fou un pintor olotí i destacat paisatgista. Es va formar a l'Escola d'Art d'Olot i a l'Acadèmia Galí de Barcelona (1911-12). Estudià després a Roma en el Regio Instituto de Belle Arti. Després visità França, Anglaterra i Itàlia i en aquest últim país, estudià i pintà. Després del viatge pel món de l'art retornà a Barcelona i marxà a Madrid amb José María López Mezquita. Concorregué a l'Exposició Nacional de Madrid (1915) i exposà individualment al Faianç Català el 1916.

## Obra

* Roselles, 1947
* Ramat (Andorra), 1936
* Autoretrat, 1944
* Irene, 1917
* La seva filla, 1933
* Ramat al bosc de Reixach, 1938
* Ribes del fluvià, 1955
* La seva filla, 1927
* L'avi d'Olot, 1934
* Fajol, 1954
* La seva filla, 1937
* Pastor amb el ramat, 1945
* Grisos, 1954
* Panoràmica d'Olot, 1954
* La casseta, 1939
* Aplec de Sant Simplici, 1940
* Dia de pluja, 1954
* La gitanada, 1955
* Pastoral. Bosc de la Vila, 1955
* Camí de la Font Moixina, 1949
* Paratges de la Font Moixina, 1930
* Raig de sol, 1953
* Ramat (Olot), 1942
* Tamariu, 1946
* Les barques (Port de la Selva), 1947
* Pomeres florides, 1951
* Carregant garbes, 1956
* Carregant garbes, 1947
* La casa de la Deu, 1942
* Berenada, 1940
* Santa Coloma (Andorra), 1936
* Reixach, Obra póstuma, 1956
* Salzes de la Deu, 1953
* Primavera, 1948
* Fruiters florits, 1947
* Aplec, 1950
* Flor dels miralls, 1949
* Reflexos, 1953
* El Fluvià (Olot), 1948
* Simfonia de grisos, 1955
* Aigua tranquil·la, 1955
* Prat de la salut, 1946
* Aplec de Sant Miquel, 1953

## Bibliografia

* MANZANO, Rafael. J Olivet Legares

## Enllaços externs

* Espai web en record del pintor i la seva obra
* «Josep Olivet Legares». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Escola d'Art d'Olot
# John de Zulueta Greenebaum

John de Zulueta Greenebaum (Cambridge (Massachusetts), 23 de febrer de 1947) és un empresari nord-americà, establert a Espanya. President del Círculo de Empresarios des de març del 2018.

## Biografia
### Orígens familiars i Formació acadèmica

El seu avi, Lluís de Zulueta i Escolano, va ser diputat, ministre d'Estat de la República i ambaixador. La seva mare, Carmen de Zulueta, hispanista, escriptora i professora universitària. El seu pare, Richard Greenebaum, doctorat en Dret a la Universitat Harvard, era fill d'una família de banquers de Chicago.
Després de passar dos anys a Nova York, se'n va anar a Brasil, on va viure fins a 1957. Es va llicenciar en Història Contemporània per la Universitat Stanford (Califòrnia) en 1968, i MBA per la Universitat de Colúmbia (Nova York), en 1976.

### Activitat empresarial

Va començar la seva trajectòria professional en San Francisco, com a consultor per Boston Consulting Group, entre 1976 i 1978. Des d'aquest moment, la seva trajectòria professional li ha portat a un bon nombre d'empreses: assistent al president de PepsiCo Foods International, en Dallas en 1979; director gerent en La Vienesa, en Caracas, entre 1979 i 1980; president - director general del grup PepsiCo, a Barcelona, entre 1981 i 1985 (Matutano); conseller delegat de Schweppes, a Madrid, entre 1985 i 1991; vicepresident de Cadbury Beverages Europe, a Madrid, entre 1989 i 1991; conseller delegat de Sanitas, a Madrid, des de 1991 a 2005 i president de 2005 a 2009; conseller de Bankinter, a Madrid, des de 1998 a 2015 i conseller de Línia Directa Asseguradora a partir de 2015 (Grup Bankinter).
El gener de 2010 va ser nomenat president no executiu d'USP Hospitales, amb l'objectiu de liderar el major grup privat d'hospitals d'Espanya, en la seva nova etapa, sense la presència del seu fundador, Gabriel Masfurroll.
Des de 2004 està lligat al Círculo de Empresarios, on ha estat membre de la seva junta directiva i president del seu comitè de sanitat. Des del 20 de març de 2018 presideix aquesta associació.

### Vida personal

El 4 de maig de 1989 va contreure matrimoni amb Carmen Castell Sala. Tenen un fill, Ricardo
En 1992, li van diagnosticar un bacteri, la borrelia, que transmet la paparra i que el va deixar paraplègic.

## Referències

* ↑ Redacción «John de Zulueta es nombrado nuevo presidente del Círculo de Empresarios en sustitución de Vega de Seoane». , 20-03-2018 [Consulta: 21 març 2018].
* 1 2 3 Ródenas, Virginia «John de Zulueta Greenebaum «Mi madre rescató las cartas de Besteiro en prisión y las publicó»». [Madrid], 19-01-2011 [Consulta: 21 març 2018].
* ↑ Agencia EFE «Fallece a los 93 años la intelectual Carmen de Zulueta». [Alicante], 05-05-2010 [Consulta: 21 març 2018].
* 1 2 3 4 Galtés, Mar «Superando fronteras». [Barcelona], 01-05-2011 [Consulta: 21 març 2018].
* 1 2 «John de Zulueta, nuevo presidente del Círculo de Empresarios». [Madrid], 21-03-2018, p. 62.
* ↑ «John de Zulueta Greenebaum» (en anglès). [Consulta: 21 març 2018].
* ↑ Redacción «Vida social. Natalicios». ABC [Madrid], 24-08-1990, pàg. 38 [Consulta: 21 març 2018].
# Prisma de Nicol

Un prisma de Nicol és un tipus de prisma òptic polaritzador, és a dir, crea un feix de llum polaritzada a partir d'un feix de llum sense polaritzar. Va ser inventat en 1828 pel físic escocès William Nicol i és el primer prisma polaritzador que es va crear. Consta d'un vidre de calcita (espat d'Islàndia) romboèdric tallat diagonalment en dues parts amb un angle de 68 º unides després amb un adhesiu òptic, del tipus bàlsam del Canadà o similar.
La llum sense polaritzar entra per una de les facetes del prisma i es divideix en dos feixos polaritzats a causa de la birefringència de la calcita. Un d'aquests fas, anomenat ordinari ( o al diagrama), experimenta un índex de refracció de n $_o$ = 1,658 i en el tall diagonal, el cola té un índex de refracció d'1,55, experimenta una reflexió interna total que el dirigeix cap a la faceta superior. L'altre feix, anomenat extraordinari ( i ) experimenta un índex de refracció menor de n $_i$ = 1,486 i no és reflectit sinó que travessa la unió diagonal i surt per la faceta oposada a forma de llum polaritzada.
Aquests prismes eren servir moltíssim microscòpia i polarimetria i l'expressió "Nicol encreuats" s'empra encara per definir una mostra observada entre polarizadores disposats ortogonalment. En l'actualitat aquests prismes han estat substituïts en la majoria d'aplicacions per un altre tipus de filtres com filtres polaroid o prismes de Glan-Thompson.

## Vegeu també

Altres prismes polaritzadors són:
* Prisma de Nomarski
* Prisma de Glan-Thompson
* Prisma de Wollaston
# Víctor Núñez Rodríguez

Víctor Núñez Rodríguez (Santo Domingo, 15 d'abril de 1980) és un exfutbolista de Costa Rica, nascut a la República Dominicana, de la dècada de 2010. Amb només 9 anys es traslladà a Costa Rica on desenvolupà la major part de la seva carrera.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Costa Rica amb la qual participà al Mundial de 2006.
Pel que fa a clubs, destacà a Deportivo Saprissa, Alajuelense i Herediano. També destacà a Hondures al Real España. És un dels màxims golejadors a la història de la lliga costa-riquenya.

## Referències

* ↑ «Sonría, "Mambo"». Al Día, 06-11-2005. Arxivat de l'original el 13 novembre 2009. [Consulta: 18 octubre 2008].
* ↑ Víctor Núñez Rodríguez Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Víctor Núñez Rodríguez a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «International Friendly Matches 2006». [Consulta: 17 octubre 2008].
* ↑ “Mambo” Núñez jugará con Herediano - Nación (castellà)
* ↑ Víctor Mambo Núñez ahora es menos letal; se va del Herediano al Real España - Nación (castellà)
* ↑ Mambo, máximo goleador activo en Primera División Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. - Nación (castellà)
* ↑ Calvo C., Rodrigo. «Errol Daniels y Víctor 'Mambo' Núñez, dos leyendas del gol» (en castellà). Nacion, 21-11-2013. Arxivat de l'original el 22 de juny 2014. [Consulta: 22 juny 2014].
* ↑ Víctor Núñez Rodríguez, Fitxa a Soccerway
# Frenkendorf

Frenkendorf és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Liestal.

## Enllaços externs

* Frenkendorf en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi (alemany)