OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de cràters de Puck

    En aquest article només es mostra els noms oficials aprovats per l'International Astronomical Union (IAU).
Aquesta és una llista de cràters amb nom de Puck, un dels satèl·lits naturals d'Urà descobert el 1985 per la sonda espacial Voyager 2. Tots els cràters han estat identificats durant la missió de la sonda espacial Voyager 2, l'única que ha arribat fins ara a Puck. Les dades recollides durant el sobrevol proper no han estat suficients per determinar les coordenades i les dimensions de les característiques de superfície per a les quals la UAI identifica les característiques mitjançant mapes fotogràfics. S'espera que altres missions puguin proporcionar dades més precises.
El 2019, els 3 cràters amb nom de Puck representaven el 0,05% dels 5475 cràters amb nom del Sistema Solar. Altres cossos amb cràters amb nom són Amaltea (2), Ariel (17), Cal·listo (142), Caront (6), Ceres (115), Dàctil (2), Deimos (2), Dione (73), Encèlad (53), Epimeteu (2), Eros (37), Europa (41), Febe (24), Fobos (17), Ganímedes (132), Gaspra (31), Hiperió (4), Ida (21), Itokawa (10), Janus (4), Japet (58), Lluna (1624), Lutècia (19), Mart (1124), Mathilde (23), Mercuri (402), Mimas (35), Miranda (7), Oberó (9), Plutó (5), Proteu (1), Rea (128), Šteins (23), Tebe (1), Terra (190), Tetis (50), Tità (11), Titània (15), Tritó (9), Umbriel (13), Venus (900), i Vesta (90).
* Fotografia de Puck (Urà xv) realitzada per la sonda espacial Voyager 2 al seu pas per Urà, 1986
* Localització dels cràters amb nom de Puck
Hi ha molts cràters a superfície de Puck, però només tres d'ells tenen nom.

## Llista

Els cràters de Puck porten els noms de d'esperits malèfics i entremaliats, semblants a Puck, presents en el folklore de diverses cultures.
| Cràter | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Bogle | n. d. | n. d. | Bogle - Esperits entremaliats escocesos. | WGPSN |
| Butz | n. d. | n. d. | Butz - Esperits malvats o entremaliats alemanys. | WGPSN |
| Lob | n. d. | n. d. | Lob - Esperits entremaliats britànics. | WGPSN |

## Referències

* ↑ Nomenclature Search Results: Puck > Crater, Craters. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
* ↑ Thomas, P.; Veverka, J.; Johnson, T.V.; Brown, Robert Hamilton «Voyager observations of 1985U1» (en anglès). Icarus, 72(1), 1987, pàg. 79-83. Bibcode: 1987Icar...72...79T. DOI: 10.1016/0019-1035(87)90121-7.
* ↑ Categories for Naming Features on Planets and Satellites. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
# Joan Fargas Trillas

* Per al dirigent sindical, vegeu «Joan Fargas»
Joan Fargas Trillas (Reus, 1870 - 27 de gener de 1923) va ser un escultor i mestre de dibuix català.
Deixeble de Ramon Casals i Vernis, va obrir una escola-taller d'escultura i dibuix que va tenir gran acceptació, sobretot per part d'alumnes de l'institut de segon ensenyament, ja que feia unes classes on predominava la discussió artística, basada en la història de l'art i donava classes de pintura al camp, on els alumnes pintaven paisatges i tipus populars. El 1890-1891 publicà una sèrie d'interessants dibuixos i apunts a llapis a Reus Artístich. El 1917 va ser nomenat professor auxiliar de dibuix a l'Institut i a l'Escola Municipal d'Arts i Oficis. Se li coneixen diversos medallons en relleu, un amb el cap de Pròsper de Bofarull i figures de marbre del bisbe Grau i d'Anselm Clavé. L'Ajuntament de Reus li encarregà el 1899 l'estoig per a guardar l'espasa del general Prim. Es va dedicar també a la restauració d'escultures, pintures i peces de ceràmica, i de tant en tant restaurava els gegants. Va construir les més conegudes carrosses dels carnavals de Reus de començaments del segle xx, i elements d'ornamentació urbana que s'usaven en determinades festivitats.

## Referències

* ↑ Serra Pàmies, Josep. Records i siluetes 1901-1930. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1969, p. 105-106.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 243.
# Perdicas (general)

* Per al general i diàdoc de l'època d'Alexandre el Gran, vegeu Perdicas d'Orèstia
Perdicas (en llatí Perdiccas, en grec antic Περδίκκας) va ser un general macedoni, un dels lloctinents d'Èumenes de Càrdia l'any 321 aC en la guerra contra Antígon el Borni. Havia servit sota Alexandre el Gran durant els darrers anys.
Estava disposat a passar-se a l'enemic quan Èumenes se'n va assabentar i va enviar Fènix de Ténedos contra ell. Fènix va ocupar el seu campament per sorpresa una nit, el va fer presoner i el va portar davant d'Èumenes que el va fer executar.

## Referències

* ↑ 2.Perdiccas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 187
# Casa a la rambla Recolons, 15 (Caldes de Malavella)

L'edifici situat a la Rambla Recolons, 15 del nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva) és un habitatge unifamiliar en estil eclèctic. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici, de planta baixa, pis, golfes i soterrani. A la façana principal, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc rebaixat, flanquejada per dues finestres també en arc rebaixat, protegides per un trencaaigües motllurat, suportat per un trencaaigües. Les finestres tenen ampit de rajola vidriada, i estan protegides per una barana de ferro forjat. Sota la finestra de l'esquerra, hi ha una obertura del soterrani en arc escarser. Fins al nivell de sota les finestres hi ha un sòcol.
Al pis, hi ha tres balcons amb llosana de pedra, el central amb més voladís. Les llosanes tenen la forma d'un arc d'inflexió, i estan suportades per mènsules. Tots tenen barana de ferro forjat. S'hi accedeix a través d'obertures en arc rebaixat, amb trencaaigües d'iguals característiques que els de la planta baixa. A l'altura de les llosanes, hi ha una cornissa. També hi ha una cronissa motllurada que marca el pas a les golfes.
A les golfes, hi ha quatre obertures rectangulars petites. L'edifici està coronat per una mena d'entaulament amb antefixes. Els murs estan arrebossats, i flanquejant la porta d'entrada, hi ha un treball d'encoixinat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Rambla Recolons, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Euskal Iraultzarako Alderdia

Euskal Iraultzarako Alderdia (EIA) (en català Partit per a la Revolució Basca) fou un partit polític del País Basc marxista i nacionalista basc que tingué activitat entre 1977 i 1982.
El partit es fundà l'abril de 1977 a Gallarta (Abanto-Zierbena, Biscaia), després de la VII assemblea general d'ETA. Els seus fonaments ideològics eren una barreja d'independentisme i socialisme. En els seus començaments tenia d'orientació marxista-leninista però el partit va evolucionar cap a l'eurocomunisme. EIA va obtindre un escó a les eleccions generals espanyoles de 1977 dins la coalició d'Euskadiko Ezkerra (EE) que ocupà Francisco Letamendia Belzunce (Ortzi).
A Navarra es presentà a les eleccions amb el nom d'Unió Navarresa d'Esquerres (UNAI), grup que seguí una evolució similar a la d'EE.
El 1978 va fer campanya pel «no» en el referèndum per a l'aprovació de la Constitució espanyola, però el 1979 es mostrà a favor de l'Estatut d'autonomia del País Basc. El partit desaparegué en 1982, quan Euskadiko Ezkerra esdevingué partit polític.

## Referències

* 1 2 3 4 Egaña, Iñaki. Diccionario Histórico-Político de Euskal Herria (en castellà). Txalaparta, 1996, p.228-230. ISBN 8481360392.
# Florencio Mayé Elá

Florencio Mayé Elá Mangue (Mongomo, 1944) és un militar, polític i diplomàtic equatoguineà, ministre d'afers exteriors i ambaixador a diversos estats.

## Biografia

Sota la dictadura de Francisco Macías Nguema va ser tinent de la Marina Nacional. Va participar en el cop d'estat del 3 d'agost de 1979, i al posterior govern del Consell Militar Suprem, participant en la signatura del Tractat d'Amistat i Cooperació entre Espanya i Guinea Equatorial de 1980. Sota el règim de Teodoro Obiang va exercir el càrrec d'ambaixador a l'ONU entre desembre de 1982 i desembre de 1987, a l'antiga URSS, a la República Popular de la Xina i a Camerun a partir de desembre de 2006. Al setembre de 2008 es va veure embolicat en el segrest del refugiat polític Cipriano Nguema Mba en Camerun, pel que el país el va declarar persona non grata i fou substituït.

## Referències

* ↑ «Florencio Maye está siendo investigado por el Gobierno». Diario Rombe, 08-10-2013. Arxivat de l'original el 2014-04-27. [Consulta: 25 febrer 2016].
* ↑ «El Gobierno español considera superada la "etapa de emergencia" en Guinea». ABC, 25-10-1980.
* ↑ «Sorpresa en Guinea Ecuatorial por la presencia de un contingente militar marroquí». El País, 23-09-1979.
* ↑ «Tratado de 23 de octubre de 1980 de Amistad y Cooperación entre el Reino de España y la República de Guinea Ecuatorial, hecha en Madrid, y dos Cartas Anejas.».
* ↑ «Formers Ambassadors». Arxivat de l'original el 2014-11-12. [Consulta: 25 febrer 2016].
* 1 2 «Florencio Maye Ela Mangue persona non grata au Cameroun», 09-09-2009.
* ↑ «CAMEROUN: DE NOUVEAUX AMBASSADEURS AU PALAIS DE L'UNITE», 14-12-2009. Arxivat de l'original el 2014-04-27. [Consulta: 25 febrer 2016].
* ↑ «Camerún: Casi un año después de que Florencio Maye Elá Mangue fuese declarado persona non grata en Camerún, el gobierno de Guinea nombra nuevo embajador en Yaundé. El gobierno camerunés prohíbe los vuelos a su país de compañías aéreas ecuatoguineanas». ASODEGUE, 17-09-2009. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 25 febrer 2016].
# GR 20

El GR 20 és un sender de gran recorregut que travessa l'illa mediterrània de Còrsega de nord a sud.

## Descripció

Tot el recorregut és d'uns 180 km de recorregut amb 12.000 m de desnivell i dura uns 15 dies. El sender es considera el més difícil de tots els GR i consta de dues parts: la part nord, entre Calenzana i Vizzavona, i la part sud, entre Vizzavona i Conca.
Vizzavona es considera el punt mig ja que hi ha una estació de tren i, per tant, és un punt accessible per als senderistes que volen començar o acabar la travessa perquè està situat a la meitat del recorregut. Des de Vizzavona, el tren es pot agafar en direcció a Bastia o Aiacciu, així com cap a altres ciutats i pobles com Corti.
Al llarg de la ruta hi ha refugis de muntanya (gîtes). La qualitat i el preu de l'allotjament i el menjar varia entre els refugis. Els excursionistes poden dormir en una tenda de campanya a la vora del refugi, però no està permès d'acampar al llarg del camí.
Altres senders menys difícils de l'illa són els senders Mare e monti («mar i muntanya») i Mare a mare («de mar a mar»).

## Itinerari

* Part nord: Calenzana – Ortu di Piobbu o Bonifatu (via alternativa) – Carozzu – Asco Stagnu – Tighjettu – Ciottulu di I Mori (o Castel de Vergio) – Manganu – Petra Piana – L'Onda – Vizzavona
* Part sud: Vizzavona – E Capenelle – I Prati – Usciulu – Matalza – Asinao – I Paliri – Conca

## Referències

* ↑ Dillon, Paddy. The GR20 Corsica: The High Level Route. Fourth. Milnthorpe: Cicerone, 2016. ISBN 9781852848521.
* ↑ Granger, Dom «Watch this guy break a running record in Corsica: A mythical trail, a record to beat and a super-athlete – the perfect mixture for a unique adventure». , 08-06-2016 [Consulta: 21 octubre 2017].
* ↑ «Ultra-trail | Lambert Santelli bat le record de traversée du GR20» (en francès). , 26-06-2021 [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ «Trail : Anne-Lise Rousset bat le record féminin du GR 20 de plus de cinq heures» (en francès). , 14-06-2022.
* ↑ «Ruta de senderismo GR 20 Corcega» (en castellà). [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ «GR-20 Córcega - Entre Montañas» (en castellà), 04-03-2014. [Consulta: 13 octubre 2023].
# Gaspar Thous Caspe

Gaspar Thous Caspe (? - 1922) fou un periodista valencià. Era fill de l'escriptor i periodista Gaspar Thous i Orts, autor de la novel·la El Palleter.
Com el seu pare, es va dedicar al periodisme. Va dirigir el setmanari satíric El Palleter i fou redactor en cap de La Voz de Valencia. També va escriure obres de teatre i poesies. Fou cosí de Maximilià Thous i Orts, autor de l'himne del país valencià i cunyat del periodista José Ombuena Asensi, director també del setmanari El Palleter.

## Referències

* ↑ «Don Gaspar Thous». Las Provincias, 15-09-1922, pàg. 1.
# Gaspar Torrente

Gaspar Torrente (Campo, Osca, 1888 - Barcelona, 1970) va ser el líder del nacionalisme aragonès de començaments del segle xx i fundador del primer partit polític nacionalista aragonès.
Va quedar orfe de mare quan tenia un any. Va passar la infància acompanyant al seu pare, sastre ambulant, fins que aquest va morir en 1897. Va marxar llavors a la casa d'un germà, que residia a Barcelona i li va encarregar a una família catalana la seva educació. Es va afiliar al Centre Nacionalista Republicà de Gràcia. L'agost de 1917, Gaspar Torrente va publicar el seu primer article, aparegut el 21 d'agost en La Veu de Catalunya, on expressava el seu dolor com aragonès i aragonesista per la defunció de Prat de la Riba, líder de la Lliga Regionalista.
Va ser un dels dirigents de la Unión Aragonesista i va escriure en el seu òrgan oficial El Ebro en castellà i català, va presidir les seves joventuts entre 1920 i 1923. En 1928 es va traslladar a Graus i allí va fundar el juny de 1930 El Ideal de Aragón intentant donar ànim l'aragonesisme en la zona amb la constitució de la Unión Regionalista de Graus al març de 1931, però va tenir escàs èxit i a la fi de 1931 torna a Barcelona, on fundà i fou el president de Estado Aragonés, el primer partit polític nacionalista aragonès.
A l'octubre de 1935 va treure al carrer la publicació Renacimiento Aragonés. Va ser comissari de la Generalitat a Oliana (Lleida) durant la Guerra Civil, en 1938. Fou detingut per les tropes franquistes el gener de 1939, en caure Catalunya. En 1940 va aconseguir la llibertat.

## Bibliografia

* La crisis del regionalismo en Aragón, de Gaspar Torrente, Estudios Aragoneses Ediciones, Barcelona, 1923 (Reimpressió facsímil: Zaragoza, Publicaciones del RENA, 1986).
* Cien años de nacionalismo aragonés, de Gaspar Torrente, Rolde de Estudios Nacionalista Aragonés, Zaragoza, 1988 (Edició i estudi preliminar d'Antonio Peiró) ISBN 84-404-3232-1.
* Gaspar Torrente. Entre Catalunya i l'Aragó, d'Enric Julià i Danés, Xarxa Cultural, Barcelona, 1988 ISBN 84-86487-04-8.
* Gaspar Torrente. Estat Català - Estado Aragonés, de Joaquim Montclús i Enric Julià i Danés, Dux Editorial, Barcelona, 2008, ISBN 978-84-93643-17-1

## Referències

* ↑ http://www.gaspartorrente.org/texto1.html Arxivat 2006-05-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fundació Gaspar Torrente Arxivat 2006-10-17 a Wayback Machine.
# Gaspar Trinxant i Romero

Gaspar Trinxant i Romero (Barcelona, 1 de novembre de 1921 - valor desconegut) fou un futbolista català de la dècada de 1940.
Jugava d'interior dret.
Les seves primeres passes les donà a CE Arenys (1940-41), CE Europa, Nàstic de Tarragona, CF Mollet i CD Leridano. Destacà com a jugador de la UE Sant Andreu durant quatre temporades entre 1943 i 1947. Les seves bones actuacions el portaren a fitxar pel RCD Espanyol la temporada 1947-48, però només arribà a disputar 2 partits a primera divisió.
Posteriorment destacà al CF Badalona, amb qui jugà durant dues temporades a segona divisió. També defensà els colors de CE Júpiter i UE Poble Nou (1951-52).

## Referències

* 1 2 Juan Pedro Martínez; Xavi Ensenyat. Cor Perico. RCD Espanyol, 2018.
* 1 2 3 4 «Fitxa de Trinxant». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Gaspar Trinxant i Romero a BDFutbol
# Fujimoto

Fujimoto és el nom dels següents personatges:
* Chikara Fujimoto (Prefectura de Yamaguchi, 1977), futbolista japonès
* Fujimoto Hiroshi o Hiroshi Fujimoto (1933, Takaoka, prefectura de Toyama, Japó, -1992), dibuixant de mangues
* Jungo Fujimoto (Prefectura de Kanagawa, 1984), futbolista japonès
* Sou Fujimoto (Hokkaido, 1971), arquitecte japonès
# Gens Àpia

La gens Àpia (en llatí: gens Appia) era una família plebea de l'Antiga Roma. El seu nomen, Appius, es un cognom patronímic originat del praenomen Appius, que segurament devia ser comú entre els seus primers membres.

## Alguns membres la família

* Sext Api Sever, tribú militar i qüestor en temps de l'emperador Tit.
* Luci Api Màxim, destacat general del temps dels emperadors Domicià i Trajà. Aureli Víctor l'anomena Api Norbà, i es pot suposar que el seu nom complet era Luci Api Màxim Norbà.
* Aureli Api Sabí. Prefecte de la província romana d'Egipte del 249 al 250.

## Referències

* ↑ Chase, George D «The Origin of Roman Praenomina». Harvard Studies in Classical Philology, 8, 1897, pàg. 261.
* ↑ CIL VI, 1348 = ILS 1003.
* ↑ Smith, William (ed.). «Maximus, L. Appius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ Bastianini, Guido «Lista dei prefetti d'Egitto dal 30a al 299p». Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik, 17, 1975, pàg. 312.
# Fulgentius Ferrandus

Fulgentius Ferrandus fou un canonista i teòleg cristià que visqué durant la primera meitat del segle vi a la província romana africana, l'actual Tuníssia.

## Biografia

Era diaca de Cartago i, segurament, acompanyà Fulgenci de Ruspe a l'exili a Sardenya, el seu mestre i protector, quan els bisbes de l'Església Africana foren expulsats de llurs seus pel rei arrià dels vàndals Trasamund. Després de la mort de Trasamund i l'adveniment d'Hilderic el 523 dC, es permeté que tornessin els exiliats i Fulgenci, tot i que diaca, es guanyà aviat una posició important a l'Església i fou consultat amb freqüència en problemes teològics complexos de l'època, essent conegut com un dels més temibles campions de l'ortodòxia en la cristiandat occidental.
Sense desig de controvèrsia, es veié obligat a prendre partit en la Qüestió dels Tres Capítols a causa de l'emperador Justinià; s'oposà a l'emperador, però es declarà contra la condemna de la Carta d'Ibas i assistí amb l'aprovació de Rústic, arquebisbe de Cartago, al concili africà que ell presidí, en què s'acordà tallar tota relació amb el papa Vigili. Ferrandus morí poc després, abans que es convoqués el 553 el Concili de Constantinoble II.

## Escrits

Les seves obres es poden trobar a la Patrologia Latina de Migne, t. LXVII, i són en la seva majoria de caràcter doctrinal.
Se li atribueix una biografia del seu mestre, la Vida de Sant Fulgenci. Antonio Isola va posar en dubte la seva autoria sobre aquest llibre.
També va escriure set cartes. Defensà les doctrines trinitàries contra els arrians i feu tractats sobre les dues natures de Crist, el Baptisme i l'Eucaristia.
Elaborà un Breviatio Canonum Ecclesiasticorum en què resumí en dos-cents trenta-dos cànons l'ensenyament dels primers concilis ecumènics sobre la forma de vida dels bisbes, sacerdots, diaques i altres eclesiàstics, i la conducta que cal observar-se envers jueus, pagans i heretges.
També escrigué, per demanda del comes Reginus, un tractat sobre la vida cristiana dels soldats en què posà set regles que explica i inculca, donant proves de la seva pietat i saviesa pràctiques.

## Referències

* ↑ Patrologia Latina, vol. 67, col. 877-962 (Vita Fulgentii, vol 65, col 117-150).
* ↑ Scriptorum veterum nova collectio, III, 2, p. 183 sq.
* ↑ Antonio Isola, "Sulla paternità della Vita Fulgentii ", Vetera christianorum, vol. 23, 1986, p. 63-71.
* ↑ Pierre Pithou (ed.), Fulgentii Ferrandi Carthaginiensis Ecclesiæ diaconi Breviatio canonum, Paris, 1588.
* ↑ Pierre-François Chifflet (ed.), Fulgentii Ferrandi Carthaginiensis Ecclesiæ diaconi opera, Dijon, 1649.
# Frida Eldebrink

Frida Eldebrink (Södertälje, 4 de gener de 1988) és una jugadora de bàsquet sueca.
Escorta, inicià la seva trajectòria esportiva amb divuit anys competitnt a la lliga sueca amb el Södertälje BBK. Jugà a diversos equips europeus que han participat a l'Eurolliga: Tarbes (2008-10), conquerint un Campionat de França (2009-10), Gambrinus Brno (2010-11), USK Praga (2011-12), CJM Bourges Basket (2013-14), Rivas Ecópolis (2013-14), proclamant-se campiona de Lliga, Beşiktaş JK (2014-15), Dinamo Kursk (2015-16), KSC Szekszárd (2018-19). L'estiu de 2016 jugà amb les San Antonio Silver Stars de la WNBA. Posteriorment, ha competit a diversos equips de la Lliga turca, Mersin (2016-17), Botaş SK Adana (2017-18, 2019-20). L'estiu de 2020 fitxà per l'Spar Citylift Girona durant dues temporades. Amb l'equip gironí es proclamà campiona de la Copa de la Reina (2021) i conquerí una Lliga catalana (2020-21).
Ha sigut internacional amb la selecció sueca en categories de formació, aconseguint un subcampionat del Món sub-19 (2007). Amb l'absoluta ha sigut internacional entre 2007 i 2021 i ha participat a quatre Campionats d'Europa (2013, 2015, 2019, 2021). Fou escollida en el quintet ideal del Campionat d'Europa de 2013.

## Referències

* ↑ Sánchez, Borja. «La dinamita ve de Suècia». L'Esportiu, 26-05-2020. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ Coll, Josep. ««Segurament serà el meu últim any a Girona i vull guanyar Lliga i Copa»». Diari de Girona, 24-03-2022. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ «Eldebrink uttagen i all star team» (en suec). Dagens Nyheter, 30-06-2013. ISSN: 1101-2447 [Consulta: 5 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Frida Eldebrink - Competiciones FEB
# Frida (cràter)

Frida és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 21,6 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim suec, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Frida». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Gas mixt

El gas mixt o gas pobre, és una barreja de N₂ CO, CO₂ i H₂, que s'obté per la combustió de carbó o de fusta en ambient d'aire i vapor d'aigua, unint d'aquesta manera el procés de producció del gas de fusta i el procés de producció del gas d'aigua, en un sol procés.
Les reaccions que es produeixen són:
    C + O₂ → CO₂ ΔH= -97.000 cal
    C + H₂O → CO + H₂ ΔH= +28.400 cal
    2 C + O₂ → 2 CO ΔH= -58.800 cal
    CO + H₂O(g) → CO₂ + H₂ ΔH= -9800cal
    CO₂ + C → 2 CO (equilibri de Boudouard)
Cal assegurar-se que la calor despresa per les reaccions de combustió sigui suficient per a compensar l'absorbida per les reaccions endotèrmiques entre el vapor d'aigua i el carbó, la perduda per convecció i radiació i encara en quedi la suficient per mantenir el gasificador a l'elevada temperatura necessària perquè continuï tot el procés.

## Vegeu també

* Gas ciutat
* Gas d'aigua
* Gas de fusta
* Gas d'alt forn
* Equilibri de Boudouard
* Efecte Joule-Thomson

## Referències

* 1 2 Elementos de la Siderurgia. Tecnibook / Alsina Ediciones, p. 74–. GGKEY:ZKJ87YH35KA [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ Librería Española. Diccionario de artes y manufacturas, de agricultura, de minas, etc.: A. en la Librería Española, 1856, p. 2– [Consulta: 6 maig 2012].
* ↑ Henry Wurtz; Carl H. Schultz; John Torrey. History and value of water gas processes, 1864, p. 2 - [Consulta: 3 maig 2012].

## Bibliografia

* Silvestroni, Paolo. Fondamenti di chimica. 4. Roma: Veschi Editore, 1974.