OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# E80

La ruta europea E-80 o E80 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Lisboa, Portugal i acaba a Gürbulak, Turquia, (a la frontera amb l'Iran). La carretera travessa: Lisboa - Aveiro - Salamanca - Valladolid - Burgos - Miranda de Ebro - Vitòria - Sant Sebastià - Tolosa de Llenguadoc - Niça - Gènova - Roma - Pescara… Dubrovnik - Petrovac - Podgorica - Pristina - Niš - Sofia - Svilengrad - (Frontera Bulgària-Turquia) - Edirne - Istanbul - İzmit - Gerede - Merzifon - Erzurum - Gürbulak - (Frontera Iran-Turquia).

## AH1

L'E80 segueix per l'autopista de l'Àsia 1 (AH1), a través de Turquia i el Bòsfor creua mitjançant el Pont de Fatih Sultan Mehmet o el Segon Pont del Bòsfor.
* L'E80 al seu pas per Gènova, a Itàlia.
* Frontera Hispano-lusitana a la  N-620 Carretera de Castella a Fuentes de Oñoro, Espanya.
# Hibat-Al·lah ibn Makula

Abu-l-Qàssim Hibat-Al·lah ibn Alí ibn Jàfar al-Ijlí més conegut com a Hibat-Al·lah ibn Makula (976-1038) fou visir del califa abbàssida i del buwàyhida Jalal-ad-Dawla. En dates incertes se suposa que fou visir del califa Al-Qàïm (1031-1075). Va succeir en el càrrec de visir de Jalal-ad-Dawla al seu germà petit Al-Hàssan ibn Makula l'any 1032. El 1035 va dirigir una ambaixada a l'emir dels Banu Uqayl de Mossul, on va quedar detingut durant més de dos anys, i finalment fou assassinat a la presó on estava detingut, a Hit (Iraq) el 1038.

## Referències

* Zetterstéen, K. V. «Ibn Mākūlā». Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936). Editada per: M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Brill Online, 2016. 19 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/ibn-makula-SIM_3039>
# Syngnathus carinatus

Syngnathus carinatus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord del Golf de Califòrnia.

## Referències

* 1 2 3 «Syngnathus carinatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Alborada

Alborada fou una revista gallega fundada pel poeta Xoán Vidal Martínez i Luís Amado Carballo i dirigida per Manuel Bará, que utilitzà el gravat xilogràfic i la pràctica de linòleum com a signe d'identitat. Castelao, Cebreiro i Manuel Méndez foren els responsables del disseny gràfic dels seus quatre números (Pontevedra, 1922).

## Referències

* ↑ Cabo Aseguinolaza, Fernando; Abuín González, Anxo; Domínguez, César. A Comparative History of Literatures in the Iberian Peninsula (en anglès). John Benjamins Publishing, 2010, p. 265. ISBN 9027234574.
Viccionari
# Gaffer

«Gaffer» té aquests significats:
* Cinta adhesiva: una cinta utilitzada al cinema, vegeu Gaffer (cinta).
* Cinema: tècnic d'il·luminació, vegeu Gaffer (tècnic cinema).
# Asandre de Cària

Asandre (Asander) fou un general macedoni, fill de Filotes i germà de Parmenió. Va viure al segle iv aC.
Alexandre el Gran el va nomenar el 334 aC governador de Lídia i d'altres regions que havien estat governades per Espitridates, i li va deixar un fort exercit per assegurar el domini macedoni, segons Flavi Arrià.
Al començament de l'any 323 aC Asandre i Nearc van aportar mercenaris grecs a Alexandre, que llavors es trobava a Zariaspa. Després la mort d'Alexandre el 323 aC, en el repartiment de territoris va obtenir el govern de Cària i Antípater li va confirmar el càrrec. Sota les ordres d'Antípater va lluitar contra Àtal i Alcetes, partidaris de Perdicas d'Orèstia, però el van derrotar, tot i que va conservar Cària.
El 317 aC, mentre Antígon era a Pèrsia i Mèdia, es va aliar amb Ptolemeu I Sòter i Cassandre de Macedònia. El 315 aC Antígon va començar hostilitats contra aquesta coalició. Va enviar al seu nebot Ptolemeu cap a Amisos, que havia estat atacada per Asandre. Aquest es va poder sostenir amb l'ajut egipci i macedoni fins al 313 aC, any en què Antígon el va atacar personalment i el va obligar a rendir-se, fent-li signar un tractat on l'obligava a llicenciar el seu exèrcit, restablia la llibertat de les ciutats gregues de la costa, havia de considerar la seva satrapia de Cària com una donació del rei i a més va haver de deixar el seu germà Agàton com a ostatge.
No gaire després Asandre va trencar aquest acord humiliant, va aconseguir rescatar al seu germà i va demanar ajut a Ptolemeu i Seleuc. Antígon, indignat, va enviar un exèrcit a restablir la seva autoritat i aquesta força va ocupar Cària. Asandre des d'aquest moment desapareix de la història.

## Referències

* ↑ 1.Asander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 379
# O magnum mysterium

O magnum mysterium és un responsori de les Matines de Nadal. A més de la versió en cant gregorià, un gran nombre de compositors n'han fet versions polifòniques, entre els quals en destaquen els següents: Byrd, Victoria, Gombert, Giovanni Gabrieli, Palestrina, Poulenc, Judith Bingham, John Harbison, La Rocca, Mäntyjärvi, Pierre Villette, Morales, Javier Busto, Louie, Maw, David Conte, Miskinis, Antognini, Da Rold, Gjeilo, Memley i Morten Lauridsen.

## Text
### Text en llatí

    O magnum mysterium,
    et admirabile sacramentum,
    ut animalia viderent Dominum natum,
    jacentem in praesepio!
    Beata Virgo, cujus viscera
    meruerunt portare
    Dominum Christum.
    Alleluia.

### Traducció al català

    Oh gran misteri,
    i meravellós sagrament,
    Que els animals van veure el Senyor acabat de néixer
    Ajagut en una menjadora!
    Benaurat el ventre de la Verge,
    el qual fou digne de portar
    Crist el Senyor.
    Al·leluia!

## Història

La primera part del text parla dels animals presents en el naixement de Jesús, i com aquest jau en una menjadora. La referència als animals que acompanyen Jesús la trobem al llibre d'Isaïes:
| « | Un bou coneix el seu amo i un ase l'estable dels seus senyors; però Israel no coneix, el meu poble no entén. | » |
| — Isaïes 1:3 |||
És a l'Evangeli apòcrif del Pseudo-Mateu on se situen explícitament els dos animals a l'escena de la nativitat:
| « | Al tercer dia després del naixement del Senyor, Maria sortí de la gruta, i entrà a un estable, i va depositar el nen al pesebre, i el bou i l'ase l'adoraren. Llavors s'acomplí el que havía anunciat el profeta Isaïes: el bou ha conegut el seu amo i l'ase el pesebre del seu senyor. | » |
| — Pseudo-Mateu XIV:1 |||
A l'Evangeli segons Lluc, on l'escena de la nativitat es descriu tal com es coneix tradicionalment, no s'hi parla d'animals, però sí que s'hi menciona la menjadora:
| « | [...] i va néixer el seu fill primogènit: ella el va faixar amb bolquers i el posà en una menjadora, perquè no havien trobat cap lloc on hostatjar-se. | » |
| — Lluc 2:7 |||
Aquesta imatge es va estendre a partir del segle xiii quan es va incloure a la col·lecció Llegenda àuria. Es va convertir en al símbol més popular del misteri de l'encarnació i la humiliació de Déu (Fl 2:6-7).
L'aparició del mot sagrament no s'ha de confondre amb l'ús actual que fa el cristianisme d'aquesta paraula, emprada per referir-se als ritus cerimonials destinats a buscar la conjunció amb Déu. Aquí, sagrament indica la presència operativa del Déu revelat en Jesús.
La segona part del responsori es refereix a les paraules d'Elisabet quan acull a Maria durant la Visitació (Lc 1:39-45).

## Referències

* ↑ «Sagrament | enciclopèdia.cat». [Consulta: 17 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Partitures lliures de O magnum mysterium a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# Sant Pere i Sant Pau (El Greco, Tipus-I, MNAC)

Sant Pere i Sant Pau és un quadre del pintor espanyol d'origen grec el Greco pintat entre el 1595 i 1600 i exposat actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya.
Harold Wethey distingeix dues tipologies sobre aquesta temàtica. Considera la pintura present com el prototip del Tipus-I, que es diferencia perquè:
* Sant Pau porta una espasa.
* Els dos Apòstols són representats davant un fons de núvols.

## Temàtica de l'obra

Ens trobem davant d'una de les primeres representacions dels sants Pere i Pau elaborades pel Greco, distingint-se de les altres parelles de sants en estar pintat de tres quarts.
Sant Pere i sant Pau sorprèn pel seu contingut argumental i la seva riquesa cromàtica. Malgrat que el tema central és la reunió entre els dos personatges després d'haver mostrat el seu desacord, s'insinua una reconciliació no completa en les mans unides que es creuen sense arribar a prendre contacte. Al mateix temps, mostra un gest de cessió o reconeixement per part de Sant Pere, que es representa com un ancià cansat en un fons de núvols que s'obre al blau del cel per ressaltar l'aurèola de santedat i portant les claus de l'església. Al seu costat apareix la poderosa imatge de Sant Pau en la plenitud de la seva maduresa, sense aurèola, amb túnica verda i mantell vermell, subjectant amb orgull l'espasa o atribut que li és propi.

## Anàlisi de l'obra

Les figures estilitzades s'emboliquen amb pesats mantells que impedeixen contemplar-ne l'anatomia, destacant els seus plecs en els quals es creen suggeridors contrasts lluminosos. I és que, com a bon coneixedor de l'Escola veneciana, el cretenc modela a través de l'ús de llums i colors, utilitzant una pinzellada ràpida i vigorosa que empasta la tela fent perdre els detalls. L'espiritualitat dels sants està ressaltada als seus rostres, clarament diferenciats per avançar l'estil d'anys posteriors.

## Procedència

* José Cañaveral, Madrid.
* Lluís Plandiura, Barcelona.

## Vegeu també

* Sant Pere i Sant Pau (El Greco, Tipus-II)

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Polígrafa; Madrid-1967.
* Álvarez Lopera, José; El Greco, la Obra esencial; Ed. Sílex; Madrid-2014; ISBN 978-84-7737-8600;
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* DDAA. La col·lecció Cambó del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Publicacions del Mnac, 2000. ISBN 84-8043-020-6.
# O home e o can

O home e o can és una pel·lícula gallega del 2022 dirigida per Ángel de la Cruz. És protagonitzada per Manuel Manquiña i Paula Chaves. A la 21a edició dels Premis Mestre Mateo va ser nominat en quatre categories, millor pel·lícula, millor actor (Manquiña), millor guió i millor fotografia, però al final no va guanyar cap premi.

## Sinopsi

En Manuel és un home amb discapacitat intel·lectual que viu sol amb el seu gos en un poble. Un accident l'obliga a anar a la ciutat a la recerca d'un veterinari. Allà coneixerà la Paula, que intenta fugir de casa seva.

## Personatges

* Manuel Manquiña com a Manuel
* Paula Chaves com a Paula
* Estíbaliz Vega com a Maria
* Vicente Montoto com a Francisco
* Gonzalo Uriarte com a Emilio
* Denís Gómez com a Xosé
* Isabel Blanco com a Marta
* Víctor Fabregas

## Notes

* ↑ «O home e o can nos Premios Mestre Mateo». premiosmestremateo.gal.
* ↑ O home e o can, La voz de Galicia, 1 de desembre de 2022

## Enllaços externs

* Pàgina a Ézaro Films
# Ascensión Martínez Salinas

Ascensión Martínez Salinas (Elx, 20 de febrer de 2002), coneguda com a Asun Martínez, és una futbolista valenciana que juga de davantera al València CF.
Nascuda al Barri de Carrús, i més concretament, al bloc d'edificis coneguts com La Rata, Asun va començar la seua carrera a l'Elx Sporting, amb tres anys. Als nou passa a la Sociedad Cultural Deportiva Intangco, i posteriorment s'està dos temporades a l'Elx CF, fins que descendiren i fitxa pel Sporting Plaça d'Argel d'Alacant. El 2019 fitxa pel València CF, consolidant-se com una dels referents de l'equip.
El 2022 formà part de l'equip de la selecció espanyola que va aconseguir el campionat del món sub20 a Costa Rica, imposant-se al Japó per 3-1 en la final. En aquell partit, Asun fou substituïda per Fiamma Benítez en la segona part, i es feu viral la foto de la seua celebració, ambdues amb la senyera besant el trofeu.

## Referències

* ↑ «Asun». Txapeldunak. [Consulta: 8 desembre 2021].
* 1 2 3 «Asun Martínez, la campeona del mundo con España que le debe todo a su barrio, La Rata de Elche: "Allí me curtí"» (en castellà). El Español, 02-09-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ Jiménez, Mayca. «El Valencia ficha a la perla española Asun Martínez». Diari As, 12-07-2019. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ Gil, Raul Morote. «Asun Martínez: "Ha sido una temporada dura, con lucha y esfuerzo, la hemos sacado adelante."» (en castellà), 22-05-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 Martínez-Vilanova, Pablo. «Asun Martínez y Fiamma Benítez, claves en el histórico título mundial de la sub-20» (en castellà). Superdeporte, 29-08-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ València, Pablo martínez-vilanova. «Asun Martínez y Fiamma Benítez, claves en el histórico título mundial de la sub-20» (en castellà). Levante-EMV, 30-08-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «Fiamma Benítez conquista el Mundial sub-20 con España» (en castellà), 29-08-2022. [Consulta: 6 setembre 2022].
# Cantó de Troyes-1

El cantó de Troyes-1 és un cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 2 municipis i part del de Troyes.

## Municipis

* Saint-Parres-aux-Tertres
* Troyes (part)
* Villechétif

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1988 | André Gravelle | PS |
| 1988-2001 | Jacky Morin | UDF, després DL |
| 2001- | Marc Bret | PS, després sense etiqueta |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Arrià (jurista)

Arrià (en llatí Arrianus) va ser un jurista romà de data incerta, però probablement del segle ii, sota l'emperador Trajà.
Podria ser la mateixa persona que Arrià l'orador, que va mantenir correspondència amb Plini el jove. I podria coincidir també amb Arrià Sever, Prefecte de l'Erari (praefectus aerarii), del que Aburni Valent cita una opinió seva sobre una constitució de Trajà. Va escriure un tractat titulat De interdictis, del que el Digest en cita el segon llibre en un extracte d'Ulpià. No hi ha cap extracte d'Arrià al Digest, tot i que se'l menciona diverses vegades.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/368?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=ArrianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 353. ]
Viccionari
# Can Talaia (Taradell)

Can Talaia és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta quadrada (10x10), coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a ponent. A la part S i O hi ah dues construccions noves una de PB. 1er. i golfes i l'altra de planta i dos pisos. La façana presenta un portal rectangular i amb finestres simètriques a la planta i al 1er p. A migdia presenta un cos cobert a tres vessants, amb un porxo d'arc rebaixat (un de parcialment tapiat) i amb barana de ferro forjat. Una finestra sota el carener de la teulada. La part N, més enlairada, presenta un cos a una sola vessant adossat a la planta i al 1er. p. i una finestra amb reixa forjada a les golfes. O i E amb ràfecs de teula. L'estat de conservació es mitjà. Està voltada per grans roures, alzines i lloses de pedra.

## Història

Masia anterior al S.XVIII que consta al nomenclàtor de la província de Barcelona com "Can talaya" Casa.
El nom de la casa pot provenir d'una antiga torre de guàrdia propera al mas encara que no estigui documentada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Talaia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Autoretrat amb la seva esposa Isabella Brant

Autoretrat amb la seva esposa Isabella Brant és un quadre del pintor flamenc Peter Paul Rubens. Es tracta d'una pintura a l'oli, que mesura 178 cm d'alt i 136 cm d'amplada. Actualment es conserva a l'Alte Pinakothek de Múnic (Alemanya).
Rubens s'autoretrata aquí amb la seva primera esposa, Isabella Brant (1591-1626), filla d'un noble d'Anvers. Rubens i Isabella es van casar el 3 d'octubre de 1609, a l'Abadia de Sant Miquel d'Anvers, poc després que ell tornés a la ciutat, de passar vuit anys a Itàlia. El quadre va ser realitzat cap a 1609, durant el primer any de matrimoni, i pretén de reflectir tant la felicitat com el benestar de la parella.
La pintura és un retrat doble a mida quasi natural de la parella asseguda davant un arbust de xuclamel, que simbolitza l'amor i la fidelitat conjugal. Les mans dretes unides (junctio dextrarum) indiquen que ja estaven casats. És aproximadament el centre del quadre i traça una diagonal amb la cama esquerra de l'artista i el braç també esquerre, que sembla sostenir l'espasa
Rubens es delecta expressant amb gran detall les qualitats de les teles, els encaixos i brodats, així com els altres objectes representats, quasi com si desitgés de demostrar la seva habilitat. Així es reflecteix en la seva obra la influència de la pintura veneciana, en particular de Ticià, pel colorit, com pot veure's a l'intens de color safrà de les mitges del pintor, i el sumptuós tractament de les teles, com el minuciós brodat del cosset de la dona.
A més a més, Rubens es representa a ell mateix com un cavaller aristocràtic amb la seva mà esquerra sobre l'empunyadura de la seva espasa.
El quadre presenta una llum daurada, típica de la tardor, i recau principalment als joves rostres dels noucasats.

## Referències

* 1 2 Belkin,Kristin Lohse (1998) pp.95-98
* 1 2 3 4 Cirlot, Lourdes (2007) pp. 74-75
* 1 2 Bauer, Hermann (2005) p. 290
* ↑ Schawe, Martin (2002) p.76
* ↑ Vlieghe, Hans (1998) pp.121-122

## Bibliografia

* Bauer, Hermann. Los maestros de la pintura occidental: El barroco de los Países BajosRubens. Taschen, 2005. ISBN 3-8228-4744-5.
* Belkin,Kristin Lohse. Rubens. Londres, Phadon, 1998. ISBN 0-7148-3412-2.
* Cirlot, Lourdes. Museos del Mundo:Alte Pinakothek. Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3825-3.
* Schawe, Martín. Alte Pinakothek Munic. Múnic, Prestel, 2002. ISBN 3-7913-2239-7.
* Vlieghe, Hans. Flemish Art and Architecture 1585-1700. New Haven: Yale University Press, 1998. ISBN 0-300-07038-1.
# Can Tallada (Sant Martí de Llémena)

Can Tallada és un conjunt format per la pallissa i la masia de Sant Martí de Llémena (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció
### Masia

La masia és de planta rectangular, de planta baixa i badius. Façana posterior més baixa que el teulat general, possible ampliació de la masia en època posterior i que originà la façana actual. Aquesta façana té una gran porta solar de pedra polida, descentrada del carener, perpendicular a la façana. Està coberta per un teulat a dues aigües, amb el carener perpendicular a la façana. Les finestres són de llinda plana. N'hi ha una datada (1617) i amb una creu inscrita. Els badius tenen dues obertures amb un pilar rectangular al mig i llinda de fusta. Existeix finestra de modillons tapiada a la façana principal. La pallissa s'unificà amb la masia per la façana posterior de la pallissa. En una llinda hi ha la data de 1617.

### Pallissa

Edifici adossat a la façana principal de la masia i cap al costat dret, coincidents amb la paret posterior de la pallissa. De planta rectangular, teulat a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. Té dues crugies de parets de pedra, amb la central desplaçada, coberta de cairats de fusta i llates. A la crugia esquerra havia existit un forjat de fusta que encara es conserva al de la dreta. Presenta una escala de pedra adossada a la façana lateral esquerra per pujar a la planta.
Se situa davant l'era, al costat de cossos més recents adossats al costat dret de l'era, feta de toves i suportada per un mur de contenció de pedra, guanyant el desnivell existent vers els camps de treball.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Tallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Cap del Bosc de Llania

El Cap del Bosc de Llania és una muntanya de 1.030,8 metres d'altitud situada al terme municipal de Conca de Dalt (antic terme d'Hortoneda de la Conca), del Pallars Jussà. És en territori de l'antiga Quadra de Llania.
Està situat a l'extrem meridional del Bosc de Llania, al nord-oest i a prop de la Collada i al nord del Solà d'Hortoneda i al nord-oest del Feixanc de Tomàs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Autoretrat de Dürer (Alte Pinakothek)

L'Autoretrat de Dürer és una obra del pintor alemany Albrecht Dürer feta el 1500, quan tenia 29 anys. Es conserva a l'Alte Pinakothek de Múnic. Encara que existeixen altres autoretrats, el més famós d'ells és el que es conserva al Museu del Prado de Madrid, de 1498.
Fa 67 cm d'alt per 49 cm d'ample. També se'l coneix com a Autoretrat amb vestit de pell.

## Descripció

Aquesta obra va ser realitzada el 1498, quan Dürer tenia 27 anys, com a figura en la inscripció a la part dreta superior del quadre. No obstant això, aquest home que veiem aquí sembla major. Se li veu frontalment, vestit de pellissa, amb llargs cabells i una expressió seriosa i serena, recordant un «Ecce homo». Si algú que el veiés i no sabés que és un autoretrat de Dürer, pensaria que és Crist, amb els cabells daurats emmarcant un rostre allargat i serè, recordant la iconografia de Jesucrist.
Les faccions, la cara, però sobretot la mirada són profundes. Els ulls verds estan una mica enfonsats, amb la mirada «sincera, noble i honesta». Molt pocs quadres han arribat a transmetre tal efecte i Dürer ho ha aconseguit amb el seu propi rostre.
Primer hi ha el fons fosc que dona un efecte de silenci. Tot sembla quietud. La cara de Dürer sobresurt dramàticament. Tot, des del cabell daurat fins a les mans són calma. Està vestit amb una batí de color cafè, de vellut i llana, molt usat i trencat, com es pot veure en el braç dret, del qual es deixa veure una part del vestit que Dürer porta en l'autoretrat de 1493.
La seva mà acaricia la bata amb suavitat. La llum és escassa, però arriba del costat esquerre del quadre i és l'únic focus que il·lumina l'escena. Aquesta postura de la mà tocant el pit recorda igualment les representacions de Crist, reflectint a un temps la bondat de l'artista.
El detall és sorprenent. Novament, Dürer treballa àrduament en els seus cabells, pels quals està obsessionat, i els confereix tot el realisme i detallisme que li és possible. La minuciositat en el tractament del cabell és típica de Dürer.
Aquest quadre
| « | És inquietant i el seu misteri no s'aclarirà probablement mai. Dürer es representa frontalment com una espècie de Crist sorgit de les tenebres, en un despullament monumental, amb llargues trenes daurades que provocaven el sarcasme dels venecians. Identificació del geni de l'artista amb el geni creador diví, professió de fe en el classicisme del Renaixement, monument idealitzat de la seva pròpia glòria? El problema segueix sense ser resolt. B. Zumthor | » |
Aquest quadre no és simètric i això se sap gràcies a la llum que li arriba d'un costat sol, i solament posa una mà en l'abric.

## Altres autoretrats

* Autoretrat, Albertina, 1484
* Autoretrat, Museu del Louvre, 1493
* Autoretrat, Museu del Prado, 1498

## Referències

* 1 2 3 4 5 L. Cirlot (dir.), Alte Pinakothek, Col. «Museos del Mundo», Tomo 21, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3825-3, págs. 38-39

## Bibliografia

* Zumthor, B., «Dürer», en el Diccionari Larousse de la Pintura, Planeta-Agostini, 1987. ISBN 84-395-0649-X.