OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jerbu de Williams

El jerbu de Williams (Scarturus williamsi) és una espècie de rosegador de la família dels dipòdids. Viu a l'Afganistan, Armènia, l'Azerbaidjan, l'Iran i Turquia. El seu hàbitat natural són les estepes amb poca vegetació, on viu a altituds d'entre 360 i 3.200 msnm. Les poblacions turques estan amenaçades per la transformació del seu entorn en camps de conreu.
Aquest tàxon fou anomenat en honor de W. H. Williams, cònsol britànic a Van (Kurdistan).

## Referències

* ↑ Eken, G.; Bozdogan, M.; Molur, S. Allactaga williamsi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 gener 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 445. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Janíky

Janíky és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1287.
# Jessica Iborra i Bermúdez

Jessica Iborra Bermúdez (Barcelona, 1985) és una jugadora de softbol catalana.
Formada com a interior al FC Barcelona, CBS Gavà i al CAR de Sant Cugat, va debutar en categories estatals amb el Club Beisbol Viladecans. Entre 2002 i 2008 hi va guanyar sis Campionats de Catalunya (2002-08) sis Lligues Nacionals (2002-07) i quatre Copes de la Reina (2003-05 i 2007). Després de la seva expulsió del club, va formar part del Club Softbol Viladecans amb el qual va aconseguir dos Campionats de Catalunya (2009 i 2010) tres Lligues espanyoles (2010-12) i tres Copes de la Reina (2010-12). Després de la fusió del club amb el Club de Beisbol i Softbol Sant Boi, va aconseguir un campionat de Lliga (2013) i quatre Copes da la Reina (2013-16). Internacional amb la selecció espanyola de softbol, va proclamar-se campiona d'Europa B el 2007, essent escollida millor jugadora del torneig. També va competir al torneig preolímpic per participar en els Jocs Olímpics de Tokio 2020

## Palmarès
### Clubs

* 10 Campionats de Catalunya de softbol: 2002, 2004, 2005, 2006, 2007,2008, 2009, 2010, 2016 i 2017
* 10 Lligues espanyoles de softbol: 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2010, 2011, 2012 i 2013
* 11 Copes espanyoles de softbol: 2003, 2004, 2005, 2007, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 i 2016

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa B de softbol: 2007

## Referències

* ↑ «Jessica Iborra i Bermúdez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «A la calle por posar desnudas y pedir un campo digno» (en castellà). Marca, 23-01-2008. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «softbol». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Torre, Yenthel de la. «Sófbol, el desafío que viene» (en castellà). Marca, 27-12-2016. [Consulta: 15 desembre 2020].
# Jack Chen

Jack Chen (Port-of-Spain, Trinitat i Tobago, 1908 - 1995) va ser un periodista, escriptor i artista. Era fill d'Eugene Chen. El 1927 va anar a la Xina, per primer cop, per ajudar el seu pare en les seves responsabilitats en temes legals i activitats polítiques. Va viatjar diverses vegades aquest país asiàtic i l'any 1959 va decidir residir-hi definitivament. Als anys 60 va viure en una granja a Hunan. La seva opinió sobre la Revolució Cultural va ser favorable però l'any 1971, gràcies el seu passaport britànic abandonà la Xina, es traslladà a Hong Kong i es retirà a la nord-americana Universitat Cornell on va dedicar-se a criticar el consumisme. Va residir a San Francisco.
És autor de:
* Inside the Cultural Revolution. 1976. ISBN 0859690717.
* A Year In Upper Felicity; Life In A Chinese Village During The Cultural Revolution. Macmillan, New York. 1973. ISBN 9780025246508.
* New Earth: The Story of an Early Collective Farm in East China's Chekiang Province in the 1949-1956 Period. Southern Illinois University Press; Feffer and Simons, Inc.; 1972, ISBN 0809305844,ISBN 978-0809305841.
* The Sinkiang Story. Macmillan Publishers Limited, 1977.ISBN 0025246402, ISBN 9780025246409.
* The Chinese of America .1981, ISBN 0062501402. ISBN 978-0062501400.

## Referències i enllaços externs

* https://oia.stanford.edu/news/jack-chen-archives-hoover-institution Arxivat 2014-12-15 a Wayback Machine.
* https://www.kirkusreviews.com/book-reviews/jack-chen/inside-the-cultural-revolution/
Informació sobre la seva esposa:
* http://what-when-how.com/writers/chen-yuan-tsung-writer/

## Bibliografia

Llibre sobre la família Chen:
* Return to the Middle Kingdom: One Family, Three Revolutionaries, and the Birth of Modern China de Yuan-tsung Chen (esposa de Jack Chen). Pàgs. XXIV-XXVII del pròleg.
# Jaume II Appiani

Jaume II Appiani (Piombino 1401-1441) fou fill de Gerard Lleonard Appiani. Fou senyor de Piombino, Scarlino, Populonia, Suvereto, Buriano, Abbadia al Fango, Vignale i de les illes d'Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola i senyor de Monteverde (1431-1433), comte palatí del sacre imperi, cavaller investit pels magistrats de la República de Florència el 1405 i ciutadà de Florència el 1405. Va morir probablement enverinat el 27 de desembre de 1441. Es va casar amb Donella Fieschi, filla de Luca Fieschi de la família dels comtes de Lavagna, general florentí mort el 1467 a Pisa.
en.Iacopo II Appiani
# Jarlita

La jarlita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de Carl Frederik Jarl (1872-1951), un oficial de la indústria de la criolita danesa.

## Característiques

La jarlita és un halur de fórmula química Na(Sr,Na)₇MgAl₆F$_{32}$(OH,H₂O)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de druses de cristalls en cavitats amb thomsenolita en criolita parcialment dissolta. Els cristalls també poden ser tabulars en {100} i allargats al llarg de [010], de moltes formes i amb cares corves, de fins a 1 mil·límetre. Normalment es presenta agregats plans, podent ser completament esfèrica, també massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5. És l'anàleg amb estronci de la calcjarlita, i és comparable amb la jørgensenita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jarlita pertany a «03.CC - Halurs complexos. Soroaluminofluorurs.» juntament amb els següents minerals: gearksutita, acuminita, tikhonenkovita, artroeïta, calcjarlita i jørgensenita.

## Formació i jaciments

Es troba en cavitats en dipòsits de criolita, juntament amb altres fluorurs. Va ser descoberta l'any 1933 al dipòsit de criolita pegmatítica en granit d'Ivittuut, al Fiord Arsuk (Sermersooq, Groenlàndia). També se n'ha trobat al Valle del Cura, al departament Iglesia (San Juan, Argentina). Sol trobar-se associada a altres minerals com: topazi, thomsenolita, fluorita, criolita, quiolita, gearksutita, ralstonita, prosopita, stenonita, acuminita, bøgvadita, jørgensenita o barita.

## Referències

* ↑ «Jarlite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 març 2016].
* 1 2 «Jarlite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 març 2016].
# Jarl Waldemar Lindeberg

Jarl Waldemar Lindeberg (Hèlsinki, 4 d'agost de 1876 - Hèlsinki, 24 de desembre de 1932) va ser un matemàtic i estadístic finlandès.
Lindeberg era fill d'una família benestant, el seu pare era professor de física de la Universitat Tècnica de Helsinki. Es va graduar en matemàtiques a la universitat de Hèlsinki el 1897 i, després d'una estança a París, va defensar la tesi doctoral el 1900 sota la direcció d'Ernst Leonard Lindelöf. A partir de 1902 va ser professor de la universitat de Hèlsinki, però també era propietari d'una explotació agrícola a l'est del país. Quan se li retreia que no era gaire actiu en la seva producció científica, contestava dient: Bé, és que jo realment soc un granger. I quan se li feia notar que el seu mas no estava gaire ben cultivat, deia És clar! De fet, la meva feina és la de professor. Un dels seus alumnes destacats va ser Gustav Elfving. Va morir a Helsinki el 1932.
Els seus primers treballs van ser en càlcul de variacions i problemes connexos. Als quaranta anys es va començar a interessar per la teoria de la probabilitat i l'estadística i el 1920 va publicar el seu primer treball en aquests camps. En aquesta publicació establia el que avui es coneix com teorema de Lindeberg-Lévy, que és la demostració més comuna del teorema central del límit.

## Referències

* ↑ Elfving, 2001, p. 318.
* ↑ Cramer, 1976, p. 514.
* ↑ Fischer, 2011, p. 209.
* ↑ Schweder, 1980, p. 120.
* ↑ Stark, 2017, p. 54.
* ↑ Eichelsbacher i Löwe, 2014, p. 7 i ss.

## Bibliografia

* Cramer, Harald «Half a Century with Probability Theory: Some Personal Recollections» (en anglès). Annals of Probability, Vol. 4, Num. 4, 1976, pàg. 509-546. DOI: 10.1214/aop/1176996025. ISSN: 0091-1798.
* Eichelsbacher, Peter; Löwe, Matthias «90 Jahre Lindeberg-Methode» (en alemany). Mathematische Semesterberichte, Vol. 61, Num. 1, 2014, pàg. 7-34. DOI: 10.1007/s00591-013-0118-9. ISSN: 0720-728X.
* Elfving, G. «Jarl Waldemar Lindeberg». A: Heyde C.C., Seneta E., Crépel P., Fienberg S.E., Gani J. (eds). Statisticians of the Centuries (en anglès). Springer, 2001, p. 318-322. ISBN 978-0-387-95283-3.
* Fischer, Hans. A History of the Central Limit Theorem (en anglès). Springer, 2011. ISBN 978-0-387-87856-0.
* Schweder, Tore «Scandinavian Statistics, Some Early Lines of Development» (en anglès). Scandinavian Journal of Statistics, Vol. 7, Num. 3, 1980, pàg. 113-129. ISSN: 0303-6898.
* Stark, Benjamin A. «Studying “moments” of the Central Limit theorem» (en anglès). The Mathematics Enthusiast, Vol. 14, Num. 1, 2017, pàg. 53-76. DOI: 10.54870/1551-3440.1388. ISSN: 1551-3440.

## Enllaços externs

* «Jarl Waldemar Lindeberg. A Mathematical Statistician». Universitat d'Oslo. [Consulta: 8 gener 2022]. (anglès)
* «Jarl Waldemar Lindeberg». Minerva. [Consulta: 8 gener 2022]. (finès)
* «LINDEBERG Jarl Waldemar». Helsingin yliopisto. [Consulta: 8 gener 2022]. (finès)
# Jesús Choya Ruiz

Jesús Choya Ruiz (Sevilla, 9 d'abril de 1963) és un exfutbolista andalús, que jugava en la posició de migcampista.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del Sevilla FC, i després d'uns mesos a la UE Figueres, el 1985 hi debuta amb el primer equip sevillista a la màxima categoria. Eixa temporada, la 85/86, hi juga sis partits, però a partir de l'any següent es fa amb la titularitat, sumant 37 partits i 3 gols. A l'any següent, la 87/88 hi disputaria 32 partits.
A partir de 1988 la seua aportació va minvant fins a romandre inèdit a la temporada 90/91, el seu darrer any al Sevilla. En total, hi va jugar 97 partits a primera divisió i va marcar cinc gols.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Jesús Carroza Rodríguez

Jesús Carroza Rodríguez (Sevilla, 7 de novembre de 1987), és un actor espanyol, guanyador del Goya al millor actor revelació en 2005 pel seu paper de Richi en la pel·lícula 7 vírgenes.

## Biografia

Jesús Carroza va néixer a la Sevilla 7 de novembre de 1987 en la barriada de San Jerónimo (Districte Macarena). Gràcies a la confiança del director Alberto Rodríguez va ser triat entre més de 3000 joves en el càsting que es va organitzar a l'Institut San Jerónimo per la pel·lícula 7 vírgenes d'Alberto Rodríguez. Entra en el món del cinema interpretant a "Richi", personatge pel qual va guanyar el Goya al millor actor revelació de 2006.
En 2007 el director Jesús Ponce el crida per a col·laborar en la seva pel·lícula Déjate caer. El 2014 participaria a dues pel·lícules d'èxit, El Niño i La isla mínima. També ha aparegut en sèries de televisió.

## Pel·lícules

* 7 vírgenes (2004), com Richi
* Déjate caer (2007), com Kevin Manuel
* Che, Guerrilla (2008), com Eduardo
* Celda 211 (2009), com Elvis
* La mula (2010), com Churri
* After (2010), com Jesús
* Un mundo cuadrado (2012), com Esteban
* Miel de naranjas (2012), com Fernando
* Grupo 7 (2012), com Yonki
* El Niño (2014), com El Compi
* La isla mínima (2014), com Miguel
* Adú (2020), com Javi
* Modelo 77 (2022), com El Negro

## Sèries

* Mis adorables vecinos (2006)
* Mar de plástico (2015-2016), com Manuel "Lolo" Requena.
* Buscando el norte (2016), com Arturo Aragonés.
* El día de mañana (Movistar+, 2018) com Inspector Mateo Moreno.
* La peste (2018-2019) com Baeza.

## Premis

| Any | Títol | Premi | Categoria | Resultat |
| 2006 | 7 vírgenes | Goya | Millor Actor Revelació | Guanyador |
| 2006 | 7 vírgenes | Unión de Actores y Actrices | Millor Actor Revelació | Nominat |
| 2006 | 7 vírgenes | Cercle d'Escriptors Cinematogràfics | Millor Actor Revelació | Nominat |
| 2015 | El Niño | Premis Feroz | Millor Actor de Repartiment | Nominat |
| 2015 | El Niño | Cercle d'Escriptors Cinematogràfics | Millor Actor de Repartiment | Nominat |
| 2019 | El día de mañana | Premis Feroz | Millor Actor de Repartiment en una sèrie | Nominat |

## Referències

* ↑ Jesus Carroza, sevillano que ha ganado el Goya al mejor actor revelacion a sevillapress
* ↑ “Tras ganar el Goya trabajé en un taller, hice mudanzas, repartí publicidad…” al web de l'AISGE
* ↑ Jesús Castro y Jesús Carroza: «Son personas normales», cineycomedia.com
# Jacques Lancelot

Jacques Lancelot (Rouen, França, 24 d'abril de 1920 - 7 de febrer de 2009) va ser un clarinetista clàssic francès.
Va estudiar al conservatori de Caen amb Fernand Blachet, i al Conservatori de París amb Auguste Périer i Oubradous Fernando, on es va graduar en 1939. Se'l considera un exponent de la tradicional Clarinet Escola Francesa amb un so clar i transparent.
Durant molts anys va ser professor de clarinet al Conservatori de Rouen, així com en el Conservatoire National Supérieur de Musique de Lió i en el "l'Académie Internationale de Nice". Sovint es va exercir com a membre del jurat en el Concurs de Ginebra i el Conservatori de París. Era un solista en el famós Concerts Lamoureux i la Guàrdia Republicana, així com un membre de la "A Quintet de ventilació Français", amb:
* Jean-Pierre Rampal, flauta
* Pierre Pierlot, oboè
* Gilbert Coursier, banya
* Pau Hongne, fagot
Li va donar la primera representació del clarinet concert difícil famós per Jean Françaix dels quals, el 1976, en el seu llibre Clarinet, Jack Brymer va escriure: "Una obra per al futur, possiblement, quan l'instrument s'ha desenvolupat més o la mà humana ha canviat. En l'actualitat, els seus rotllets en la clau dels principals B estan més enllà de qualsevol músic, però el treball és un repte que val la pena, i l'A-clarinet probablement la resposta."
A més, ha donat a les estrenes d'obres de Jean Rivier, Calmel Roger, Beugnot Bernard i altres. Un concurs de clarinet va ser nomenat: "La competència Jacques Lancelot".
Tenia una àmplia discografia en Erato i King Records. Va ser nomenat membre honorari de l'Associació Internacional de Clarinet.

## Referències

* ↑ Parîs, Alain. «Lancelot, Jacques (1920-2009)». A: Dictionnaire des Musiciens: les Interprètes: (Les Dictionnaires d'Universalis). Encyclopaedia Universalis, 2015, p. 744–745. ISBN 978-2-85229-558-2 [Consulta: 7 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Partitures de Jacques Lancelot Arxivat 2010-01-12 a Wayback Machine.
# Jacques Lecoq

Jacques Lecoq (París, 1921 – 1999) va ser un actor i pedagog d'interpretació, conegut especialment pel seu treball de desenvolupament de metodologia de teatre físic, basada en les accions físiques i el moviment. L'any 1956 va fundar a París una escola pròpia, L'École Internationale de Théâtre Jacques Lecoq, on va ensenyar fins a la seva mort. El 1977 va posar en marxa el Laboratoire d'Étude du Mouvement, al qual posava èmfasi en la investigació de l'espai arquitectònic, escenografia, vestuari i attrezzo; lligats a l'actuació.
Va començar ensenyant educació física i esports, entre ells la gimnàstica esportiva. La cerca d'exercicis i coreografies li van despertar l'interès entre l'activitat física corporal i les arts escèniques, especialment el teatre. Va formar-se com a actor amb Marie-Hélène Copeau, filla de Jacques Copeau, i posteriorment va formar-se també, i treballar d'actor, de Commedia dell'arte, d'on va extreure la importància de la plasticitat i fisicalitat de les actuacions, el mim i l'ús de màscares. De fet el seu mètode es basa en l'ús de màscares, començant per la màscara neutra, larvària, mitja màscara, etc. fins a acabar en el nas vermell de pallasso i finalment sense res. La seva idea és que cada alumne investigui i trobi el seu estil propi.
Entre els seus alumnes hi ha, per exemple, l'actor Geoffrey Rush, l'escriptora Yasmina Reza i nombrosos directors de teatre, com Ariane Mnouchkine. A la seva escola parisenca també s'han format, entre d'altres, Berty Tovías i Toni Albà.

## Obra
### Director

* 1961: L'Aboyeuse et l'automate de Gabriel Cousin, Théâtre Quotidien de Marseille
* 1963: L'Aboyeuse et l'automate de Gabriel Cousin, Théâtre de l'Athénée-Louis-Jouvet

### Publicacions

* 1997: Le Corps poétique, sobre creació teatral, en col·laboració amb Jean-Gabriel Carasso i Jean-Claude Lallias, col·lecció « Cahiers Théâtre/Éducation », Anrat (Association Nationale de Recherche et d'Action Théâtrale), Actes Sud - Papiers.
* 1987: Le Théâtre du geste, mimes et acteurs, de diversos autors i sota la direcció de Jacques Lecoq, Bordas, París

## Referències

* ↑ «What is LEM?». Arxivat de l'original el 2008-12-07. [Consulta: 30 desembre 2008].
* ↑ Callery, Dympha. Through the Body: A practical guide to physical theatre. London: Nick Hern Books, 2001. ISBN 1-85459-630-6.
# Jacques Lafleur

Jacques Lafleur (Nouméa, 20 de novembre de 1932 - 4 de desembre del 2010) va ser un polític caldoche de Nova Caledònia. Era fill de l'industrial Henri Lafleur, senador pel territori i opositor a la Unió Caledoniana, dirigida aleshores per Maurice Lenormand. Es llicencià en dret a la Universitat de París. El 1972 entrà per primer cop a l'Assemblea Territorial de Nova Caledònia, i el 1977 va fundar amb Dick Ukeiwé el Reagrupament per Caledònia en la República, partit anti-independentista amb el patrocini de Jacques Chirac. A les eleccions territorials de Nova Caledònia de 1979 va obtenir la majoria a l'Assemblea Territorial davant el Front Independentista, i quan el FLNKS va decidir boicotejar les institucions el 1984 fou el cap visible de les forces anti-independentistes que negociaren un nou estatut amb Laurent Fabius i Edgar Pisani el 1985, i que signaren els Acords de Matignon de 1988.
D'altra banda, a les eleccions legislatives franceses de 1978 fou elegit diputat a l'Assemblea Nacional Francesa dins les files del Reagrupament per la República. Després de les eleccions legislatives franceses de 2002 va formar part de la Unió pel Moviment Popular, i va mantenir-se a l'escó fins al 2007.
Després de les eleccions provincials de Nova Caledònia de 1989 fou nomenat president de la Província del Sud. El gener de 1993 Dick Ukeiwé va abandonar el partit per a fundar el seu propi grup, el Mouvement des Calédoniens libres (MCL), i el 1998 també fou un dels signataris de l'Acord de Nouméa, cosa que li va valdre revalidar el seu càrrec a les eleccions de 1999. Però l'enfrontament entre els seus probables successors, Harold Martin, Pierre Frogier i Philippe Gomès, i el qüestionament del seu lideratge va provocar l'escissió d'Avenir ensemble, que a les eleccions provincials de Nova Caledònia de 2004 el van desplaçar de la presidència provincial i dimití com a cap del partit, deixant-lo a Pierre Frogier, qui en transformà en Reagrupament-UMP.
Per la seva banda, Lafleur deixà el partit per a fundar el 2005 Reagrupament per Caledònia amb l'esperança de recuperar el poder perdut, però fou derrotat a les eleccions legislatives franceses de 2007 va perdre l'escó (igual que la guadelupenya Lucette Michaux-Chevry i el tahitià Gaston Flosse). A les eleccions provincials de Nova Caledònia de 2009 es presentà com a cap de llista del seu partit (RPC) i va obtenir un escó al Congrés de Nova Caledònia.

## Enllaços externs

* (francès) fitxa al web de l'Assemblea Nacional
* (francès) Web de Rassemblement-UMP Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* (francès) Bloc polític de Jacques Lafleur Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine.
* (francès) web oficial de "Bulletin d'Information", diari polític de Jacques Lafleur Arxivat 2009-04-08 a Wayback Machine..
| Precedit per: nou | President de la Província del Sud 1989 - 2004 | Succeït per: Philippe Gomès |
# Jacques Le Goff

Jacques Le Goff (Toló, França, 1 de gener de 1924-1 d'abril de 2014) fou considerat un dels historiadors més experts en l'Edat Mitjana. A les seves obres intentà transmetre la vida quotidiana del període i no solament les grans fites militars i polítiques. Va rebre vuit doctorats honoris causa, la medalla d'or del CNRS i diversos guardons de societats històriques, entre altres reconeixements. Va ser reconegut per Fernand Braudel i Maurice Lombard, que va presidir el seu tribunal d'agrégation. Durant gairebé set dècades va renovar l'ofici de medievalista, i va conferir dignitat i caràcter.
La seva tesi principal radica en l'especificitat del període medieval, que no era una simple transició fosca entre l'Antiguitat clàssica i el Renaixement, com va instaurar l'humanisme, ni tan sols un període bàrbar i instintiu com reclamava el Romanticisme. Le Goff va buscar les bases de moltes institucions modernes en els segles d'esplendor del feudalisme i va iniciar la recerca d'alguns personatges claus, menystinguts fins al moment. Igualment va reivindicar la importància del Purgatori, el culte a la Verge Maria o el lligam entre guerra i religió com a aspectes cabdals en els segles posteriors.

## Algunes obres destacades

* Pour un autre Moyen Âge, 1977
* La Naissance du purgatoire, 1981
* L'Imaginaire médiéval, 1985
* L'Homme médiéval, 1994
* La Civilisation de l'Occident Médiéval, 1997
* Un Moyen Âge en images, 2000
* Cinq personnages d'hier pour aujourd'hui: Bouddha, Abélard, saint François, Michelet, Bloch, 2001
* L'Europe est-elle née au Moyen Âge?, 2003

## Referències

* ↑ Décès de Jacques Le Goff, grand médiéviste français
* ↑ Ruiz-Domènec, José Enrique «L'edat mitjana a les seves mans». La Vanguardia, 03-04-2014.
# Jingpo Lacus

El Jingpo Lacus és un gran llac de la regió polar nord del satèl·lit de Saturn Tità, el satèl·lit més gros de Saturn. Juntament amb l'Ontario Lacus conformen els cossos líquids més grans de Tità després dels tres maria (Kraken Mare, Ligeia Mare i Punga Mare). El llac està format per hidrocarburs líquids (principalment metà i età). Està situat a l'oest del Kraken Mare a 73° N, 336° W, i té aproximadament uns 240 km de llarg, semblant en mida al llac Onega a la Terra.

## Història

El 8 de juliol de 2009, la sonda Cassini a través del seu espectròmetre de cartografia visual i infraroig (VIMS) observà una reflexió especular de llum infraroja de 5 micròmetres al Jingpo Lacus a 71° N, 337° W. (Algunes vegades s'ha descrit com la costa sud del Kraken Mare.) Les reflexions especulars són indicatives de superfícies llises tipus mirall. L'observació es feu després que la regió polar nord sortís de la foscor d'un hivern de 15 anys.
La unió astronòmica internacional decidí anomenar els grans llacs d'hidrocarburs de Tità, cossos líquids més petits que els maria, amb el nom llatí de lacūs (en singular lacus) i donar-los com a nom propi el nom de llacs terrestres; per tant, el nom de Jingpo Lacus fa referència al llac Jingpo de la Xina.

## Galeria d'imatges

* Imatge de radar d'apertura sobreposada a una imatge infraroja/ llum visible de la regió polar nord, mostrant el Jingpo Lacus (al centre) i altres cossos líquds (Kraken Mare a baix, Ligeia Mare a la dreta i Punga Mare) resseguits en blau.
* Reflexió especular del Jingpo Lacus, observada per la Cassini al 8 de juliol de 2009

## Vegeu també

* Llacs de Tità

## Referències

* 1 2 «Titan lacūs».
* ↑ «Titan maria».(anglès)
* ↑ Cook, J.-R. C. «Glint of Sunlight Confirms Liquid in Northern Lake District of Titan», 17-12-2009. Arxivat de l'original el 2011-10-09. [Consulta: 11 abril 2013].
* ↑ Lakdawalla, E. «Cassini VIMS sees the long-awaited glint off a Titan lake», 17-12-2009. Arxivat de l'original el 2011-08-22. [Consulta: 11 abril 2013].(anglès)
* ↑ Titan at the USGS Gazetteer of Planetary Nomenclature, accés 12 d'abril de 2008.(anglès)