OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clorofònia de coroneta blava

La clorofònia de coroneta blava (Chlorophonia occipitalis) és una espècie petita ocell americana de la família dels fringíl·lids que es distribueix en boscos des de Mèxic fins a Nicaragua. Va ser descrit com a Euphonia occipitalis pel paleontòleg i ornitòleg belga Bernard du Bus de Gisignies el 1947.
Els adults atenyen entre onze i catorze cm. No hi ha gaire dimorfisme sexual. Són de color verd, amb la corona blava turquesa i una línia a cada costat del coll del mateix color. El mascle té el pit, el ventre i les plomes de les potes de color groc, mentre que la femella les té més aviat verd groguen.. El bec, els ulls i les potes són negres.
És una espècie molt freqüent que s'adapta a diversos hàbitats. En certes regions es la població tendeix a baixar, però roman lluny del llindar crític. A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en la categoria risc mínim.

## Referències

* ↑ «Clorofònia de coroneta blava». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Du Bus de Gisignies, Bernard; Vandale, A.; Severeyns, G.; Keghel, Joseph de. Esquisses ornithologiques : descriptions et figures d'oiseaux nouveaux ou peu connus. Bruxelles: A. Vandale, 1845.
* ↑ Peterson, Roger Tory; Chalif, Edward L. Aves comunes de México : una guía de campo para identificar las aves comunes de México (en castellà). México: Diana, 2000. ISBN 968-13-3207-5.
* ↑ Birdlife International «Blue-crowned Chlorophonia Chlorophonia occipitalis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2020. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2020-3.RLTS.T22722787A137404232.en.
# Frare (esport)

El frare (o frares) és una modalitat de pilota valenciana practicada només a l'Alt i Baix Maestrat, la Plana Alta i Baixa, i els Ports, tot i que sembla que també s'hi jugà al sud de Catalunya (Alcanar i Ulldecona, a més, l'any 1936 n'existia un trinquet a Tortosa).
Els frares mereixen una menció a banda dintre de la pilota, ja que són l'única modalitat autòctona d'estil indirecte, és a dir, que els jugadors comparteixen una mateixa pista (el trinquet en frares) i han de colpejar la pilota després que aquesta haja rebotat en una paret comuna (el frontis).

## Instal·lació de joc

La pista és un edifici rectangular de 30 m de llargària per vuit d'amplària, tancat per les quatre parets anomenat trinquet en frares, i on podem distingir:
* El frontó, la paret on ha de colpejar la pilota per ser bona. La pilota que bote per sobre dels 9 m serà roïna, i també la que bote per sota la xapa a 0,9 m del terra.
* Les dues muralles (parets) laterals.
* El rebot, una paret de 2.5 m d'alçada per damunt la qual hi ha la galeria perquè sega el públic.
* La ratlla del traure marca el punt més endavant on pot botar la pilota abans del traure.
* Els frares són la peculiaritat d'aquest joc. Els frares són dos bisells verticals que uneixen les muralles amb el frontó i que acaben en punta en la seua part superior (el caputxó). La seua finalitat és provocar rebots ràpids i inesperats per dificultar que el rival puga tornar la pilota.

## La pilota

S'hi juga amb una pilota de badana, amb un pes de 32 g i un diàmetre que oscil·la entre 40 i 42 mm.

## Regles

Són les mateixes que en el frontó, del qual sembla un derivat.

## Els frares avui en dia

Actualment l'única vila on es practiquen els frares és a Traiguera, però encara resten trinquets adients a Vilafranca i Enroig (Xert).
Arran dels Campionats Internacionals de Pilota del 2002 a l'Argentina es descobrí una modalitat similar, el manito.
El "I Campionat Autonòmic de Frare" se celebrà el 1 i 2 de Juliol al trinquet de Traiguera i Barri D'Enroig (Xert). Aquest esdeveniment naix per iniciativa del Club Pilotari Castelló i d'un treball conjunt amb la Federació de Pilota Valenciana i el CPV Xùquer que pretenen promocionar i reviscolar aquesta modalitat de pilota valenciana.

## Vegeu també

* Frontó.
* Pilota basca.
* Pilota irlandesa.

## Enllaços externs

* Club de Pilota de Traiguera Arxivat 2003-05-12 a Wayback Machine..
* Vídeo promocional del Frare: I Campionat autonòmic de Frare: https://www.youtube.com/watch?v=gRpFeUxs1vU
* Promoció en TV Castelló: I Campionat autonòmic de Frare:https://www.youtube.com/watch?v=ysR3-7mX9mE&t=736s
Viccionari
# Goralı

Goralı és un petit restaurant de menjar ràpid (büfe) establert a Ankara el 1945 i després traslladat a Istanbul el 1961, famos pel sandvitx epònim de salsitxa (sosis) i un puré especial.
El nom ve de Gora, una regió de l'antiga Iugoslàvia, i significa gorani en turc. Aquesta salsitxa és de carn de bou i es cuina en aigua amb una salsa de salça de tomaquet, all i altres ingredients. Es serveix amb un puré que es fa mesclant mandonguilles petites (fetes amb carn, bulgur i especies) amb una mena d'amanida russa sense pésol. També s'afegeixen trossos de cogombre envinagrat.
El büfe original d'Ankara va servir al llarg de 66 anys, sempre a la Avinguda de Sakarya, en el barri de Kızılay, i va tancar el 2011. El restaurant a Istanbul és al barri de Fındıkzade, a la part europea de la ciutat, i continua sent operat per la mateixa familia Goralı (el seu cognom). El sandwich Goralı es ven més o menys amb la recepta original a molts llocs de Turquia.
El nom de Goralı va inspirar la pel·lícula turca, G.O.R.A. de Cem Yılmaz.

## Referències

* ↑ «Sosisli sandvicin 1945 Ankara doğumlu isim babası Goralı», 28-08-2017. Arxivat de l'original el 2017-08-28. [Consulta: 17 febrer 2020].
* ↑ https://web.archive.org/web/20170828022515/http://www.hurriyet.com.tr/gorali-da-tarih-oldu-17803106
* ↑ https://web.archive.org/web/20170827215802/http://www.hurriyet.com.tr/yazarlar/izzet-capa/gorali-oz-gorali-ve-cakma-goralilar-in-hikayesi-27063989
* ↑ https://www.medyatava.com/haber/yahsi-batidaki-karakter-isimlerinin-gercek-oykuleri_45663

## Vegeu també

* Boğaziçi Lokantası
# Alamo (Nou Mèxic)

Alamo (navaho Tʼiistoh) és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.183 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alamo tenia 1.183 habitants, 256 habitatges, i 229 famílies. La densitat de població era d'11,5 habitants per km².
Dels 256 habitatges en un 59,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 28,5% dones solteres, i en un 10,5% no eren unitats familiars. En el 8,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,9% tenia menys de 18 anys, un 13,3% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 12,2% de 45 a 60 i un 4,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.347 $ i la renda mediana per família de 15.060 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.125 $ mentre que les dones 17.308 $. La renda per capita de la població era de 4.039 $. Aproximadament el 65,9% de les famílies i el 69,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.
El segons el cens dels Estats Units de 2010 el 94,59% dels habitants són nadius americans i el 3,89% blancs.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alamo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alamo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ramon Vilaró Giralt

Ramon Vilaró Giralt (Vic, Osona, 1945) és un periodista, escriptor i documentalista català.
Des que el 1968 va començar a El Correo Catalán i s'establí a Bèlgica, ha treballat com a corresponsal per a diversos diaris com Madrid, Ya o El Correo Español-El Pueblo Vasco. Des de Brussel·les va editar i dirigir el butlletí INFOREUROPA. Durant quinze anys, des de 1976 fins a 1989, ha estat també corresponsal per a El País, a Brussel·les, Washington, D.C, i Tòquio. Ha estat delegat a Catalunya del Grupo 16, i del diari econòmic Cinco Días del Grupo Prisa. Darrerament ha escrit i col·labora en diaris i revistes com Cambio 16, La Vanguardia, El País, National Geographic o el digital capitalmadrid.com. Durant la seva trajectòria com a corresponsal, Vilaró va cobrir la fi de la ‘primavera de Praga’, la fi de la Dictadura dels Coronels (1967-1974) a Grècia, o la caiguda del dictador de Corea del Sud Chun Doo-hwan i la del president filipí Ferdinand Marcos.
A principis dels 90 es va convertir en periodista freelance i des d’aleshores ha publicat treballs en diversos mitjans i s'ha dedicat a escriure novel·les, les més conegudes de les quals són Dainichi, la epopeya de Francisco Javier en Japón (2001), Tabaco, el imperio de los marqueses de Comillas (2003) o La última conquista. La secreta historia de amor de Luna Clara, durante el descubrimiento de la Alta California (2005), i llibres de temàtica periodística, com Mabuhay, Bienvenidos a Filipinas, un dels seus darrers treballs. També ha publicat els llibres de relats de viatges EE.UU., más allá de las hamburguesas y los pantalones vaqueros (1984), Japón, más allá del vídeo y de las geishas (1989), Nova York i Washington (1994), Gringolandia, un retrato de EE.UU y su relación con España (2004) i Sol naciente. Historias hispano-japonesas (2011). Com a documentalista ha preparat documentals per a la televisió, com Made in Barcelona i Miró, la llum de Mallorca, o el recent De aliados a masacrados, sobre la història de la colònia espanyola a les Filipines durant la Segona Guerra Mundial. Darrerament ha preparat un llargmetratge sobre l'epopeia de sant Francesc Xavier al Japó i un documental sobre Constantí Ribalaiga i Vert, un català emigrat a Cuba a finals del segle xix, amic d'Ernest Hemingway, considerat el millor cocteler i bàrman del món.

## Referències

* 1 2 Coromina, Toni «Ramon Vilaró, periodista autodidacte, corresponsal arreu del món, escriptor i documentalista». Nació Digital, 21-09-2018 [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ Herzer, Martin. The Media, European Integration and the Rise of Euro-journalism, 1950s–1970s. Springer Nature, 2019, pàg. 230. ISBN 978-3-030-28778-8 [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «Ramon Vilaró». The New Barcelona Post. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «D'aliats a massacrats, els últims de Filipines». Cultura Vic. Ajuntament de Vic. Arxivat de l'original el 22 de maig 2021. [Consulta: 22 maig 2021].
# Concepción Acevedo de Taylhardat

Concepción Acevedo de Taylhardat (Capupuy, 1844-Caracas, 1953) va ser una destacada escriptora, considerada una de les primeres feministes del país i la primera dona en dirigir un diari a Veneçuela.
Va néixer a la missió caputxina de Capupuy, a prop d'Upata. Es va casar a 21 anys i es va traslladar a viure a Ciutat Bolívar. Allà col·labora amb la revista Horizonte, funda Brisas del Orinoco i publica llibre de poesies Flores del Alma. Després es va traslladar a Caracas, on va col·laborar amb El Cojo Ilustrado, va publicar el poemari Arpegios (1895) i va fundar les revistes El Ávila i La Vida. També va ser inspectora en alguns centres educatius i va ser subdirectora de l'Escola d'Arts i Oficis per a Dones. Se l'ha anomenat «precursora de la llibertat i despertadora de la consciència col·lectiva femenina».

## Referències

* 1 2 del Mar Álvarez, María. Historia de la lucha de la mujer venezolana (en castellà). Caracas: El perro y la rana, 2010, p. 47-51. ISBN 978-980-14-0865-9.
* 1 2 Lovera De Sola, Roberto «Escritoras venezolanas del siglo XIX: preámbulo para una lectura». Anales de la Universidad Metropolitana, 13, 1, 2013, pàg. 91–113. ISSN: 1856-9811.
# Can Magre

«Can Magre» té aquests significats:
* Can Magre (Oristà), mas a Oristà (Lluçanès)
* Can Magre (Santa Eulàlia de Ronçana), mas a Santa Eulàlia de Ronçana (el Vallès Oriental)
* Can Magre (Tavertet), casa a Tavertet (Osona)
# Cobitis punctilineata

Cobitis punctilineata és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 10 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Grècia.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Economidis, P.S., E. Dimitriou, R. Pagoni, E. Michaloudi i L. Natsis 2000. Introduced and translocated fish species in the inland waters of Greece. Fish. Manage. Ecol. 7:239-250.
* ↑ Economidis, P.S. 1995. Endangered freshwater fishes of Greece. Biol. Conserv. 72:201-211.
* ↑ Economidis, P.S. 1991. Check list of freshwater fishes of Greece (recent status of threats and protection). Hellenic Society for the Protection of Nature, Special publication, 48 p.
* ↑ Borbori, D.C., P.S. Economidis i E.G. Maurakis 2001. Freshwater fish habitat science and management in Greece. Aquatic Ecosystem Health and Management 4: 381-391.
* ↑ Crivelli, A.J. 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Frontera entre l'Afganistan i el Turkmenistan

La frontera entre l'Afganistan i el Turkmenistan és la frontera de 744 kilòmetres en sentit nord-est-sud-oest que separa el sud-oest del Turkmenistan (províncies de Mary i Lebap) del nord-est de l'Afganistan (províncies de Herat, Badghis, Faryab i Jowzjan). Al nord-est forma el trifini entre el Turkmenistan, l'Afganistan i Uzbekistan, per on passa el riu Amudarià, regió dels uzbeks de l'Afganistan. Al sud-est forma el trifini entre l'Afganistan, el Turkmenistan i l'Iran, regió dels paixtus afganesos.
La frontera es va formar amb la història recent d'ambdues nacions. L'Afganistan fou una monarquia sota tutela britànica fins que es va independitzar definitivament el 1919, mentre que el Turkmenistan fou incorporat al Turquestan de l'Imperi Rus en 1869. Arran la revolució soviètica es va conformar com a República Socialista Soviètica del Turkmenistan, que el 1924 es va incorporar a la Unió Soviètica. En 1990 es va proclamar independent.

## Referències

* ↑ «Turkmenistan». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders, p. 465-466
* ↑ How the British and the Russians Drew the Afghan-Turkmen Border, Akhilesh Pillalamarri, 31 de març de 2015

## Enllaços externs

* Securing Central Asia’s Borders with Afghanistan Arxivat 2018-07-26 a Wayback Machine., ONU
# Ambia (arna)

Ambia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ambia albiflavalis Hampson, 1917
* Ambia albomaculalis Hampson, 1897
* Ambia ambrealis Viette, 1960
* Ambia andasalis Viette, 1960
* Ambia anosibalis Viette, 1958
* Ambia argentifascialis Marion, 1957
* Ambia catalaianus (Viette, 1954)
* Ambia chalcichroalis Hampson, 1906
* Ambia chrysogramma Hampson, 1917
* Ambia colonalis (Bremer, 1864)
* Ambia cymophoralis Hampson, 1917
* Ambia ellipes (Tams, 1935)
* Ambia fulvicolor Hampson, 1917
* Ambia fusalis Hampson, 1906
* Ambia gueneealis Viette, 1957
* Ambia iambealis (Walker, 1859)
* Ambia locuples (Butler, 1889)
* Ambia magnificalis Swinhoe, 1895
* Ambia mantasoalis Viette, 1978
* Ambia marmorealis Marion & Viette, 1956
* Ambia melanalis Hampson, 1906
* Ambia melanistis Hampson, 1917
* Ambia mesoscotalis Hampson, 1906
* Ambia naumanni Speidel & Stüning, 2005
* Ambia nosivalis Viette, 1958
* Ambia novaguinensis Kenrick, 1912
* Ambia obliquistriga Rothschild, 1915
* Ambia oligalis Hampson, 1906
* Ambia pedionoma West, 1931
* Ambia phobos Viette, 1989
* Ambia pictoralis Viette, 1960
* Ambia prolalis Viette, 1958
* Ambia ptolycusalis Walker, 1859
* Ambia punctimarginata Rothschild, 1915
* Ambia schistochaeta Tams, 1935
* Ambia tendicularis Rebel, 1915
* Ambia tenebrosalis Hampson, 1896
* Ambia thyridialis Lederer, 1855
* Ambia vagilinealis Hampson, 1906
* Ambia vilisalis Viette, 1958
* Ambia xantholeuca Hampson, 1896
* Ambia yamanakai Kirpichnikova, 1999

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 10 gener 2019].
# Alamogordo

Alamogordo és una ciutat en el Comtat d'Otero (Nou Mèxic), als Estats Units. La seua població era de 35.582 h. segons el cens de 2000. És la seu del Comtat d'Otero. En les seues proximitats es troben les dues grans bases militars d'Holloman Air Force Base i White Sands Missile Range. La ciutat va cobrar fama per ser el primer lloc on es va provar la bomba atòmica i la seu del Festival Internacional de Cinema The White Sands.

## Història

Alamogordo va ser fundada en juny de 1898, a causa de l'ampliació de les línies de ferrocarril propietat de Charles B. Eddy, qui va influir en el disseny de la ciutat, que inclou grans avingudes amb arbres i canals de regatge. El nom de la ciutat es deriva de l'àlber.

### Proves nuclears

La primera bomba atòmica de la història va ser detonada en el Test Range Alamogordo el 16 de juliol de 1945, la Prova Trinity. El lloc de l'explosió, dit Trinity Site (Lloc Trinity), es troba dins de la base White Sands Missile Range. Aquest va ser l'únic assaig nuclear que va tenir lloc en aquesta ubicació. Trinity Site està situat aproximadament a 97 km d'Alamogordo. El lloc està obert als visitants el primer dissabte d'abril i el primer dissabte d'octubre.

### Aterratge del Columbia

Al març de 1982, el transbordador espacial Columbia, que finalitzava la seua tercera missió, la STS-3, va realitzar l'únic aterratge no efectuat en Califòrnia o Florida. El vehicle orbital va aterrar en la Base Espacial de White Sands, prop d'Alamogordo.

## Referències

* ↑ «Alamogordo-city of the "fat cottonwood"». Arxivat de l'original el 2008-05-13. [Consulta: 19 maig 2008].
* ↑ «The Development and Proliferation of Nuclear Weapons». [Consulta: 20 maig 2008].
# Ramon Vilà i Ferrer

Ramon Vilà i Ferrer (Granollers, Vallès Oriental, 3 de setembre de 1912 – 2 de gener de 2003) fou un músic de cobla i compositor de sardanes.
Va començar a estudiar música amb el seu pare, Joan Vilà i Ayats, abans d'accedir a l'Escola de Música de Granollers per estudiar piano amb Aureli Font i al Conservatori Municipal de Música de Barcelona, on va fer els estudis superiors, estudiant harmonia amb Enric Morera. Quan tenia 14 anys va ingressar com a tible a la cobla La Principal de Granollers, i més tard a la cobla orquestra Pla-Pey fins a la guerra civil. Després va tocar amb la Catalònia de Granollers i amb La Lira de Sant Celoni (1957), on interpretava el trombó o el flabiol. El seu catàleg compositiu, de caràcter molt popular, està compost per més de 250 sardanes i diversos títols de música de ball. Entre aquesta gran producció n'hi figuren algunes que ell anomenava efectistes; són de gran lluïment per a la cobla i per als solistes.

## Referències

* Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona: SOM, 2002
* ↑ http://www.contemporania.net/autors/ramonvila.htm

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Concert per a dos violins (Bach)

El Concert per a dos violins o Doble concert per a violí (BWV 1043), en re menor, és potser una de les obres més famoses i reconegudes de Johann Sebastian Bach i és considerada una de les obres mestres del Barroc. Bach la va compondre a Leipzig entre 1730 i 1731, probablement per a ser interpretada pel Leipzig Collegium Musicum. També existeix en un arranjament per a dos clavicèmbals, però transportada a la tonalitat de do menor (BWV 1062).
Aquest concert es caracteritza per la relació entre els dos violins solistes, la qual és més notable en el moviment més famós, un expressiu Largo ma non tanto. En aquest moviment, l'orquestra de corda es limita a acompanyar amb acords mentre tot el protagonisme se centre en els dos violins solistes.
El concert és compost de tres moviments:
* Vivace
* Largo ma non tanto
* Allegro

## Enllaços externs

* Informació i arxius sobre el Concert per a dos violins de Bach a Mutopiaproject(anglès)
* Versió amb sintetitzador en format WMA Arxivat 2008-09-21 a Wayback Machine.
# Circuit de València

«Circuit de València» té aquests significats: