OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Remiencourt

Remiencourt és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 180 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Remiencourt era de 180 persones. Hi havia 68 famílies de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 32 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 75 habitatges, 65 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 74 habitatges eren cases. Dels 65 habitatges principals, 54 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 11 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 48 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 40 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Remiencourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 12 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 12 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 111 persones, 87 eren actives i 24 eren inactives. De les 87 persones actives 85 estaven ocupades (45 homes i 40 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 24 persones inactives 9 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Remiencourt hi havia 65 unitats fiscals que integraven 178 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.554 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Remiencourt hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Remiencourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Remiencourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cantó de Thiéblemont-Farémont

El cantó de Thiéblemont-Farémont és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Vitry-le-François. Té 33 municipis i el cap és Thiéblemont-Farémont.

## Municipis

* Bignicourt-sur-Saulx
* Blesme
* Brusson
* Le Buisson
* Cheminon
* Cloyes-sur-Marne
* Dompremy
* Écriennes
* Étrepy
* Favresse
* Haussignémont
* Heiltz-le-Hutier
* Isle-sur-Marne
* Larzicourt
* Matignicourt-Goncourt
* Maurupt-le-Montois
* Moncetz-l'Abbaye
* Norrois
* Orconte
* Pargny-sur-Saulx
* Plichancourt
* Ponthion
* Reims-la-Brûlée
* Saint-Eulien
* Saint-Lumier-la-Populeuse
* Saint-Vrain
* Sapignicourt
* Scrupt
* Sermaize-les-Bains
* Thiéblemont-Farémont
* Trois-Fontaines-l'Abbaye
* Vauclerc
* Vouillers

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Victor Gleizes | PCF |
| 1949-1961 | M. Goblet | MRP, després divers droite |
| 1961-1973 | M. Decorps | app. MPR |
| 1973-1998 | Roland Rapinat | PS, després divers gauche, després RPR |
| 1998-2011 | Christian Zapior | PS |
| 2011- | Bruno Botella | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 10.787 | 11.870 | 11.476 | 11.763 | 11.643 | 11.286 | 11.662 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Còccix

En els éssers humans i altres primats sense cua (grans primats), l'os còccix (del llatí coccyx, i aquest del grec κόκκυξ, que vol dir "cucut", per la seva semblança amb el bec del cucut), també anomenat carpó, és un os curt, imparell, central i simètric, compost per quatre o cinc peces soldades (vèrtebres coccigeals) en forma de triangle, amb base, vèrtex, dues cares laterals i dues vores.
Es troba sota el sacre, amb el qual s'articula i al que continua per formar l'última peça òssia de la columna vertebral. Serveix de suport per a molts lligaments i músculs.
La cara pelviana del còccix és còncava i força llisa. La cara dorsal posseeix apòfisis articulars rudimentàries. La Co1 és la més gran i ampla de totes les vèrtebres coccigeals. Les seves apòfisis transverses curtes es comuniquen amb l'os sacre, i les seves apòfisis articulars rudimentàries formen les astes del còccix, que s'articulen amb les corresponents del sacre. Les tres últimes vèrtebres coccigeals solen fusionar-se durant les etapes intermèdies de la vida. Amb la vellesa, la Co1 sol unir-se amb el sacre i les vèrtebres coccigeals restants es fonen en un sol os.

## Referències

* ↑ «còccix». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 maig 2015].
# Converses

Converses és el terme que freqüentment s'utilitza per a referir-se a una negociació entre dos estats sobirans, sobre un tema concret, preferentment per a designar els inicis de la mateixa (converses exploratòries), o quan es dubta que arribin a entaular-se negociacions formals, o bé quan es tracta d'una negociació oficiosa.
Les Converses de París, que van començar el 10 de maig de 1968, i van concloure amb els acords de París de 1973 que van posar fi a la Guerra del Vietnam en són un exemple. A títol d'anècdota, per posar de manifest el caràcter exploratori d'aquesta mena de contactes, cal esmentar que, durant mesos, l'únic tema de l'agenda de les converses va ser la forma que havia de tenir la taula, si rodona o rectangular. Altres exemples en són les Converses de Hèlsinki, començades el 1969, que van concloure amb els acords SALT per a la limitació de les armes estratègiques entre els dos blocs de la guerra freda.
Viccionari
# Acıbadem kurabiyesi

L'acıbadem kurabiyesi (en turc kurabiye: d'ametlla amarga) és un tipus de kurabiye tradicional turc fet d'ametlla, sucre i clara d'ou.
Les receptes tradicionals inclouen una petita quantitat d'ametlla amarga, que dona a les galetes el nom. Com que no sempre se'n disposa, és freqüent d'emprar extracte d'ametlla com a substitut. A la part superior de cada peça es col·loca una ametlla abans d'enfornar.
Aquestes galetes es venen en gairebé totes les fleques de Turquia, però també se solen preparar de manera casolana. Una forma de presentació comercial és la venda de kurabiyes empaquetats de dos en dos, units l'un amb l'altre per la seva part posterior. (Vegeu imatges).
Creat a la cuina turca, l''acıbadem kurabiyesi és una galeta comuna en molts països de l'antic Imperi Otomà.

## Referències

* ↑ Turkish folk culture researches.
* ↑ Mustafa Kutalp DOĞAN. Büyük Türkçe Sözlük, 2013.

## Vegeu també

* Badem tatlısı
* Un kurabiyesi

## Enllaços externs

* Imatges de "acıbadem kurabiyesi"
# Guillem d'Arborea

Guillem d'Arborea (Guillem II de Narbona, també anomenat Guillem III de Narbona si es comptabilitza com a comte de Narbona Guillem, fill de Bernat de Septimània) fou net de Beatriu d'Arborea (germana de Leonor d'Arborea) i del vescomte Aimeric VI de Narbona.
A la mort del seu parent llunyà Marià V d'Arborea fou proclamat com a jutge d'Arborea en ser besnet de Marià IV. Estant absent el vescomte fou designat regent Lleonard Cubell. El 1407 el domini català sobre Sardenya s'havia vist reduït només a les ciutats de Càller, l'Alguer i Longosardo. Els catalans van enviar un fort exèrcit sota el comandament de Pere de Torrelles i amb la presència de l'hereu al tron Martí el Jove. El 1408 va arribar a l'illa Guillem. El 1409 una flota genovesa que portava ajuda als sards fou eliminada, i el 30 de juny del mateix any es va lliurar la batalla de Sanluri, decisiva entre els dos exèrcits: Els catalans van obtenir una victòria total. Però un imprevist va impedir als catalans culminar l'operació amb la conquesta de la vila d'Esglésies: la mort del jove príncep hereu Martí.
Guillem va passar a França i va deixar la regència a Lleonard Cubell. La pau es va signar el 29 de març de 1410 per la qual s'abolia el Jutjat d'Arborea, a canvi es crearen un parell de feus substitutoris que abraçaven la major part de l'antic jutjat: el marquesat d'Oristany i el comtat del Goceà que regiria Lleonard Cubell i després els seus fills.
Guillem va tornar de França amb el fill natural de Brancaleone Doria, Nicolau Dòria, i va intentar la revenja. Es va apoderar de Sàsser i va atacar Santa Teresa de Gallura (Longosardo) que finalment va ocupar. Va intentar llavors conquerir l'Alguer, però fou rebutjat. Desmoralitzat va pensar treure profit del feu que donava per irremeiablement perdut, i finalment va oferir la venda dels drets al rei Alfons el Magnànim per 100.000 florins, transacció realitzada el 1420. Des de llavors els catalans-aragonesos i successors van dominar l'illa.

## Vegeu també

* Batalla de Sanluri

## Referències

* 1 2 3 4 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 55
# Lo Rengueret (Serradell)

Lo Rengueret és un paratge format per camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Està situat al sud-est de Serradell, a l'esquerra de la llau de la Font. Es troba al nord d'Olivella i al sud de la Borda, a llevant de la partida de Salers.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Remicourt (Vosges)

Remicourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 77 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Remicourt era de 77 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 34 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. 32 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 31 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 7 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Remicourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 2 | 85 a 89 | 1 |
| 1 | 80 a 84 | 2 |
| 2 | 75 a 79 | 2 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 2 |
| 2 | 60 a 64 | 2 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 2 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 1 |
| 3 | 35 a 39 | 2 |
| 3 | 30 a 34 | 3 |
| 3 | 25 a 29 | 2 |
| 0 | 20 a 24 | 2 |
| 1 | 15 a 19 | 4 |
| 1 | 10 a 14 | 2 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 5 | 0 a 4 | 1 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 39 eren actives i 9 eren inactives. De les 39 persones actives 30 estaven ocupades (18 homes i 12 dones) i 9 estaven aturades (3 homes i 6 dones). De les 9 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Remicourt hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 576 hectàrees.

## Fills il·lustres

* François Bopurgeois (1723 - 1792) jesuïta, missioner a la Xina.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Remicourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Remicourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cantó de Thionville-Est

El cantó de Thionville-Est és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Thionville-Est. Compta amb part del municipi de Thionville (Diddenuewen).
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1994 | André Lacroix | Divers droite |
| 1994-2008 | Maurice Grunwald | UDF |
| 2008- | Isabelle Rauch | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Ctenomys tucumanus

Ctenomys tucumanus és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmica de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys tucumanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 11 agost 2014.
# Club Arnau de Vilanova

El Club Arnau de Vilanova (CAV), també anomenat Club d'Opinió Arnau de Vilanova, és un col·lectiu integrat per professionals de diverses ideologies, però amb un denominador comú: la reflexió continuada sobre la realitat nacional de Catalunya amb una preocupació cívica i una exigència ètica davant la problemàtica de la societat catalana. El Club manté la seva presència pública des de l'any 1981 a través de col·laboracions a la premsa, organització de debats, publicació de manifestos i altres activitats.
El 2002 va publicar un Manifest per l'ús social de la llengua catalana que denunciava la poca qualitat lingüística als mitjans de comunicació catalans. Va ser un manifest criticat pel seu rigorisme normatiu. És també un reflex de les seves inquietuds l'edició d'una quinzena de llibres individuals o col·lectius, entre els quals hi ha "Cataluña, esa desconocida para España" (1983), Catalunya-Espanya: ficció i realitat (1988), "Para entendernos. Los grandes temas del debate Cataluña-España" (1996) i, en els darrers anys, la sèrie en volums de reculls d'articles "El discret encant del nacionalisme".

## Referències

* ↑ Terra Lliure: punto de partida (1979-1995): una biografía autorizada. Txalaparta, 2013, p. 127–. ISBN 978-84-15313-45-8.
* ↑ Santamarina, Antón S. Ramón Piñeiro: Día das letras galegas 2009. Universitat Santiago de Compostela, 2009, p. 23–. ISBN 978-84-9887-401-3.
* ↑ Francesc Vallverdú. Apunts i contrapunts sociolingüístics: en el centenari de les "Normes ortogràfiques. Institut d'Estudis Catalans, 2013, p. 79–. ISBN 978-84-9965-164-4.
* ↑ Filella, Xavier «El discret encant de dir-se Arnau». Avui, 22-05-2003.}}

## Bibliografia complementària

* Vilanova, Club Arnau de. El Discret encant del nacionalisme : compilació d'escrits, 1981-1989. 1. ed.. Barcelona: La Llar del Llibre, 1990. ISBN 9788472794221.
* Dinamitzar la societat catalana : 20 anys del Club d'opinió Arnau de Vilanova.. 1a edició. Cabrera de Mar (Maresme): Galerada, 2002. ISBN 9788493225469.
* Club Arnau de Vilanova. Antologia de manifestos i escrits (1990-2003). Editorial Mediterrània. 2004
* Ramón Vila-Abadal. Catalunya, la meva nació dissortada i decadent. Editorial Gregal. 2011 http://www.terracel.cat/gregal/noticies.asp?id_noticia=97 Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial arxivada a la Wayback Machine (arxivat a 2014-maig-16).
# Comtat de Roskilde

El Comtat de Roskilde (danès Roskilde Amt) fou un comtat (danès, amt) a l'illa de Sjælland a l'est de Dinamarca. Amb la Reforma Municipal que es va fer efectiva l'1 de gener del 2007 es va integrar a la Regió de Sjælland.
Roskilde també és el nom de l'antiga capital del comtat, així com el del municipi. Roskilde és situada 50 km a l'oest de Copenhaguen. Els reis danesos hi eren coronats a la seva catedral.

## Antics municipis (1970-2006)

Era format pels antics municipis de:
* Bramsnæs
* Greve
* Gundsø
* Hvalsø
* Køge
* Lejre
* Ramsø
* Roskilde
* Skovbo
* Solrød
* Vallø

## Referències

* ↑ «Roskilde amt» (en suec). [Consulta: 13 juny 2020].
# Acacia tetragonophylla

Acacia tetragonophylla és una espècie de planta de la família de les lleguminoses, originària d'Austràlia. S'usa per a fixar sòls a àrees àrides. És un arbre que creix fins a 5 m d'alçada, podent presentar-se també en forma arbustiva. Tronc curt,a vegades ramificat des de la base. Escorça lleugerament fissurada, rugosa a la part inferior i llisa a la seva part superior. Fil·lodis d'entre 1 i 5 cm de longitud i aproximadament 1 mm d'ample, linears, angulosos, acabats en punta aguda, rígids, disposats en grup de 3-4 envoltats per una bràctea color verd mat, ondulada, amb 1-2 nervis més sobresortints a cada cara. Inflorescències simples, axil·lars, tant solitàries com en grups d'entre 2-5 capçals globosos sobre peduncles glabres d'un cm de longitud. Llegum moniliforme, de color marró fosc de marges engruixits i groguencs; la seva forma és molt corbada o enrotllada. Llavors disposades longitudinalment, envoltades per un funicle groc.

## Referències

* ↑ «Acacia tetragonophylla» a EOL. Data consulta: 08 de juliol de 2014.
* ↑ «Acacia tetragonophylla» a Árboles Ornamentales. Data consulta: 07 de juliol de 2014.
# Lo Rengar (Erinyà)

Lo Rengar, és una partida en part constituïda per camps de conreu abandonats del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situada a l'oest-nord-oest d'Erinyà i a l'est-nord-est de Serradell, a migdia de lo Tros. És al nord de la Pista de Serradell i de Formiguera i a ponent de lo Comadró de Gasparó. És a llevant de l'extrem meridional de lo Serrat Pla.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Restes d'un trull d'oli a Can Campnou

Les Restes d'un trull d'oli a Can Campnou és una obra de Beuda (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Campou és una masia situada a poca distància del casal dels Noguer de Segueró. Arquitectònicament no presenta res de remarcable llevat de la llinda de la porta d'entrada, que porta la data 17_9, i un gran nombre de piques corresponents a un trull d'oli.
Una de les piques fa 48(ample) x 55 (llarg) x 50 (alt) centímetres, una altra fa 36 x 55 x 38 centímetres i la més gran fa 45 x 350 x 48 centímetres.

## Referències

* 1 2 «Restes d'un trull d'oli a Can Campnou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Ortobicúpula triangular

En geometria, la ortobicúpula triangular es pot construir enganxant dues cúpules triangulars per les cares hexagonals. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{26}$). Té simetria D$_{3h}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Jonson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Triangular orthobicupola ortobicúpula triangular a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Diana Glauber

Diana Glauber (Utrecht, 1650 - Hamburg, ca.1721) fou una pintora de l'Edat d'Or neerlandesa.

## Biografia

Segons Arnold Houbraken va ser la filla del farmacèutic d'Amsterdam Johann Rudolph Glauber, i germana dels pintors Jan Gotlief i Johannes Glauber. Va ser una bona pintora de retrats i al·legories històriques, però va perdre la vista i va haver de deixar de pintar. Ella encara vivia a Hamburg, mentre Arnold Houbraken estava escrivint la seva biografia.
D'acord amb el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie no se coneixen obres seves, però sis d'elles es descriuen en un inventari del període de la Schloss Salzdahlum, cinc de les quals formaven part d'una sèrie sobre la temàtica dels cinc sentits.

## Referències

* 1 2 3 Houbraken, Arnold. «Diana Glauber Biography en 'De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen». Digital library for Dutch literature, 1718.
* ↑ «Diana Glauber» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 15 abril 2016].
# Club Atletisme Gavà

El Club Atletisme Gavà (CAG) és un club d'atletisme de Gavà, fundat l'any 1986 per un grup d'atletes aficionats. Està afiliat a la RFEA, la Federació Catalana d'Atletisme, la Federació Catalana d'Esports per a Disminuïts Psíquics i la Federació Esportiva Catalana Paralítics Cerebrals.
Té una escola d'atletisme que cobreix totes les especialitats pròpies de l'atletisme en totes les categories, començant per l'escola fins a arribar als veterans.
Durant aquests anys s'ha anat convertint en un referent d'aquest esport a nivell comarcal, català i espanyol; organitzant o col·laborant en l'organització d'alguns dels esdeveniments atlètics més importants de Catalunya.
Algunes de les competicions que l'han ajudat a créixer com a entitat i a ser reconeguts arreu són: la Mitja Marató Gavà-Castelldefels-Gavà, el Míting Internacional d'Atletisme, el Trofeu Fira dels Espàrrecs i el Cros Ciutat de Gavà.

## Referències

* ↑ «Club Atletisme Gavà». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Club Atletisme Gavà - Lloc web oficial