OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadi Adérito Sena

L'Estadi Adérito Sena és un camp de futbol situat a l'Avinguda 12 de Setembre de la ciutat de Mindelo a l'illa de São Vicente de Cap Verd. És un estadi certificat per la FIFA per jugar partits internacionals. En aquest camp es juguen els partits de futbol dels diferents campionats organitzats per l'associació regional de futbol de São Vicente

## Referències

* ↑ «Três estádios certificados para jogos internacionais» (en portugués). ASemana, 04-04-2013 [Consulta: 23 setembre 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-08-18. [Consulta: 18 juliol 2016].
# Fathi Kameel Matar

Fathi Kameel Matar (àrab: فتحي كميل) (Kuwait, 23 de maig de 1955) és un exfutbolista kuwaitià de les dècadse de 1970 i 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Kuwait amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 1982.
Pel que fa a clubs, destacà a Al-Tadhamon SC.

## Referències

* ↑ 1982 FIFA World Cup Spain Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.
* ↑ Fathi Kameel Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Jovanovic, Bojan. «Asian Nations Cup 1976». RSSSF.
* ↑ «Còpia arxivada». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2013-01-04. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-02-22.
* ↑ Fathi Kameel Matar a National-Football-Teams.com (anglès)
# Fatick

Fatik o Fatick és una població de la regió de Fatick al Senegal, a l'oest de Kaolack. És capital del departament de Fatick un dels tres de la regió de Fatick, de la que tanmateix és capital.
El 1859 Louis Faidherbe va derrotar a Fatik al rei de Sine

## Referències

* Histoire de la colonie française du Sénégal, per Ernest Fallot, 1884
# Gaëtan Huard

Gaëtan Huard (Montargis, 12 de gener de 1962) és un exfutbolista professional francès, que jugava de porter.
Va disputar fins a 357 partits a Ligue 1 francesa entre les files del RC Lens, l'Olympique de Marsella i el Girondins de Bordeus. La temporada 92/93 va mantindre la seua porta a zero durant 1176 minuts (uns 13 partits).
Va jugar la final de la Copa de la UEFA de 1996, que va perdre el Girondins contra el Bayern de Múnic. Abans, va guanyar la lliga francesa de 1989 i 1990 amb l'equip marsellés.
L'estiu de 1996 va deixar el seu país per militar a l'Hèrcules CF, de la Primera divisió. Al final de la temporada, i amb només deu partits jugats, va penjar les botes.

## Referències

* ↑ «Enyeama invincibility ended in Bordeaux defeat». Ligue 1, 08-12-2013. [Consulta: 11 febrer 2014].
* ↑ Gaëtan Huard a BDFutbol
# Escletxa (geologia)

Una escletxa (geologia, geomorfologia, tectònica) és una obertura natural en una massa rocallosa on s'hi ha produït una esquerda o escletxa.
Les escletxes són obertures més o menys estretes que s'ha produït en la roca o entre blocs o masses rocoses que romanen obertes i per on pot circular l'aire, l'aigua o altres fluids. Es produeixen sovint per la distensió interna de la pròpia roca, per la consolidació dels materials sedimentats, pel refredament de les masses eruptives o per l’esllavissada d’una capa de roca dura sobre una altra de més tova.
Es distingeixen diversos tipus d'escletxes:
* d'estratificació, és l'escletxa o fissura que separa dues capes o estrats d'una mateixa roca.
* de superposició, és la que separa dues capes de diferent naturalesa que es troben superposades.
* volcàniques, escletxa o fissura linear per la que troben eixida els productes gasosos i líquids d'un volcà. Són molt comunes als volcans escut.

### Terminologia

En geologia i geomorfologia s'usen els termes: esquerda, escletxa, fissura, fractura i clivella depenent sovint de l'amplada, la profunditat i les dimensions de l'obertura.
El terme esquerda, sinònim d'escletxa, s'usa indistintament, però preferentment per a referir-se a les esquerdes de les glaceres.
Les escletxes tenen certa amplada, poden arribar fins a desenes de metres i sovint conformen accidents geogràfics com les escletxes de Papiol, les escletxes dels avencs de la Febró o les Estunes a Catalunya.
Les fissures són obertures estretes en roques que han patit fractures de distensió. En general, les fissures són múltiples i es troben disposades més o menys paral·lelament. Les que són en roques compactes i dures s'anomenen diàclasis. Algunes fissures s'originen durant la formació de la roca i altres són el resultat de les forces tectòniques que ha suportat. Resulten dels esforços de tracció, torsió o compressió, dels canvis de temperatura, etc. Les fissures de contracció es produeixen per la dessecació de roques argilenques o pel refredament de roques volcàniques.
Les fractures es produeixen per litòclasi (trencament), resten obertes i poden derivar en fissures, esquerdes i escletxes, comportant la pèrdua de cohesió de la roca sense que existeixi una activitat tectònica expressa.
Les clivelles són o es produeixen en una roca més o menys compacta. Tenen una d’amplada de mil·límetres o centímetres i resulten de processos de distensió, dessecació o refredament.

## Referències

* ↑ Riba,O.; Reguant, S. et al.. «escletxa». Diccionari de Geologia, Institut d'Estudis Catalans, 1997. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ «Gencat - Volcans». Arxivat de l'original el 2006-08-27. [Consulta: 2 desembre 2009].
* ↑ «fissura». Diccionari de Geologia, IEC, 1997. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «fractura». Diccionari de Geologia, IEC, 1997. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «clivella». Diccionari de Geologia, 1997. [Consulta: 3 maig 2024].

## Enllaços externs

* Geomorfologia Arxivat 2010-06-22 a Wayback Machine.
* Volcanolive.com Fissures volcàniques
# Antheny

Antheny és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Antheny era de 105 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 60 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 47 habitatges principals, 41 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 7 tenien tres cambres, 14 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Antheny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 12 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 62 persones, 43 eren actives i 19 eren inactives. De les 43 persones actives 40 estaven ocupades (25 homes i 15 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 19 persones inactives 7 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Antheny hi havia 12 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Antheny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Antheny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Meriamun

Meriamun, o Meri-Amun, (Mry-Jmn) va ser un príncep egipci de la dinastia XX. Era fill de Ramsès III.

## Genealogia

Meriamun era un dels fills de Ramsès III. No obstant això, el nom de la seva mare no es coneix amb certesa. Kenneth Anderson Kitchen va proposar la reina Iset, mentre que Christian Leblanc va proposar la reina Tyti.

## Biografia

També conegut com a Ramsès-Meriamun, va néixer a la segona meitat del regnat de Ramsès III. Està atestat a la llista de prínceps que s'inclou al gran temple dinàstic de Medinet Habu.
Meriamun en jeroglífic :
Com els seus germans, porta el nom d'un dels fills de Ramsès II, però les poques pistes descobertes sobre ell no permeten saber si la imitació va anar més enllà de l'homonímia i si, com en els casos dels seus germans Khaemuaset i Meriatum, va seguir la mateixa carrera que el seu exemple de la dinastia XIX.
Els textos trobats a Deir al-Madinah donen fe que se'n va encomanar una sepultura als artesans de la tomba, els obrers que s'encarregaven aleshores de l'excavació i la decoració dels hipogeus de prínceps i reis. Aquesta tomba encara no ha estat identificada; probablement es trobi a la Vall de les Reines on van ser enterrats la majoria dels germans de Meriamun.

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 193.
* ↑ Demas i Agnew, 2012, p. 63.
* ↑ Grandet, 1993, p. 62-63.
* ↑ Grandet, 1993, p. 65-66.

## Bibliografia

* Demas, Martha; Agnew, Neville «Valley of the Queens Assessment Report» (en anglès). Getty Conservation Institute [Los Angeles], vol. 1, 2012.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grandet, Pierre. Ramses III - histoire d'un règne (en francès). París: Pygmalion, 1993. ISBN 978-2857044086.
# Can Valls (Anglès)

Can Valls és una obra d'Anglès (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat de dues plantes i coberta de dues aigües a laterals. Està format per vàries ampliacions al voltant de la casa original. La casa, que només conserva de l’antiga masia l'estructura i les gruixudes parets, es caracteritza per la cornisa escalada que culmina amb una mena de frontó d'arc rebaixat.
La planta baixa consta de tres obertures: un portal que dona entrada a un petit magatzem, una porta d’entrada, amb forma rectangular i llinda d’arc rebaixat, i una finestra, totes elles fetes d’obra i reformades des de principis del segle xx.
El primer pis consta de tres finestres rectangulars fetes d’obra. El sostre de teules està decorat amb una cornisa de quatre escalons per banda, dos petits òculs a la part central i una culminació central d’arc rebaixat. Aquesta decoració dona a la casa una aparença típica de finals de segle xix i principis del XX.

## Referències

* 1 2 3 «Can Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Trinity (Carolina del Nord)

Trinity és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 6.690 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Trinity tenia 6.690 habitants, 2.638 habitatges i 2.057 famílies. La densitat de població era de 152,8 habitants per km².
Dels 2.638 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,3% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 22% no eren unitats familiars. En el 18,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 29,7% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.277 $ i la renda mediana per família de 48.838 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.498 $ mentre que les dones 22.208 $. La renda per capita de la població era de 21.068 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Trinity». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Trinity». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Musclera (miticultura)

Una musclera és una estructura flotant o fixada (segons si hi ha o no fortes marees) composta d'una estructura superior de fusta (un entramat de grans bigues), flotadors de grans dimensions i cordes perpendiculars a la musclera que s'enfonsen dins l'aigua i on hi creixen els musclos i altres espècies marines. Hi ha muscleres arreu de les costes d'Europa, a Espanya les de Galícia són les més importants en volum de producció. Al Delta de l'Ebre (Badies del Fangar i dels Alfacs) la producció de musclos arriba als tres milions de quilos l'any mentre que la d'ostrons, és al voltant dels 400.000 quilos anuals. Les muscleres no serveixen només per criar-hi musclos s'hi fa també l'ostra i altres tipus de mol·luscs.

## Evolució

Els primers intents de criar musclos no es van fer fins a principis de segle XX quan es va comprovar que els musclos que s'enganxaven en el pal emprats per assecar les xarxes creixien més i més aviat que els que ho feien en les roques. Per això es van instal·lar sistemes de conjunts de pals clavats a la sorra dins l'aigua pròxims a la costa perquè es fixessin de manera natural els musclos joves i esperar que creixessin per a collir-los.
Aquest sistema importat de França i aplicat després a Catalunya es va veure que era molt poc productiu i va ser substituït per boies de les quals penjaven una o dues cordes tan llargues com permetia la profunditat de la mar en aquest punt. També a Catalunya aquest sistema va donar pas a caixes grosses que permetien més cordes. Una altra important transformació va ser fer la fixació artificial a les cordes dels musclos immadurs.
A mitjans del segle XX les caixes van ser substituïdes per vaixells vells que ja no servien per a pescar i el transport que eren ancorats a l'interior de l'aigua i portaven cordes penjants des de la borda primer i després de pals horitzontals subjectes a la coberta amb la qual cosa s'augmentava el nombre de cordes.
El darrer pas va ser la substitució d'aquells vaixells per artefactes flotants construïts a l'efecte.

## Estructura d'una musclera

Bàsicament consisteix en un enreixat de forts taulons de fusta subjectades entre elles, formant un conjunto pla i quadrat. Sobre aquests taulons es claven altres pals més fins i curts, per augmentar els punts de fixació de les cordes. A l'enreixat si lliguen un ombre variable de cordes en les quals es fixarà i creixerà el musclo. En una d'aquells taulons s'hi fixa un bloc de ciment, que serveix de fixació. Per criar altres mol·luscs com l'ostra o la vieira, així com crustacis o peixos es fan modificacions de les muscleres.

### Enreixat

Formen una estructura rectangular o quadrada amb un màxim legal de 500 m² útils i 27 m de proa, com a màxim, que flota a certa altitud sobre el nivell de mar. Han d'estar una mica elevats per sobre de l'aigua però no excessivament perquè els moviments del mar no els trenquin. Els taulons es col·loquen longitudinalment de proa a popa. Normalment són de fusta però s'assagen els de plàstic (PVC)

## Notes

* ↑ http://www.jornal.cat/noticia/visita-turistica-a-les-muscleres-del-delta-de-lebre
# Puig Occidental de Coll Roig

El Puig Occidental de Coll Roig és una muntanya de 2.833 m d'altitud situada al massís del Carlit, concretament al límit entre els termes comunals de Dorres i Portè, tots de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord-oest del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes i al nord del de Dorres. És a ponent del Puig Oriental de Coll Roig, bastant a prop al sud-oest del Carlit.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme del Massís del Carlit.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ El Puig Occidental de Coll Roig en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Una ruta de Wikiloc». Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Una altra ruta de Wikiloc
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Puig Oriental de Coll Roig

El Puig Oriental de Coll Roig és una muntanya de 2.795,4 m d'altitud situada al Massís del Carlit, concretament al límit entre els termes comunals d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes i de Dorres, tots dos de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona nord-oest del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes i al nord del de Dorres. És a llevant del Puig Occidental de Coll Roig, bastant a prop al sud-oest del Carlit.
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ El Puig Oriental de Coll Roig en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «5 - Angostrina i Vilanova de les Escaldes i 52 - Dorres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Angostrina i Vilanova de les Escaldes i Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Màlaia Ínia

Màlaia Ínia (en rus: Малая Иня) és un poble de la república de l'Altai, a Rússia, que el 2016 tenia 181 habitants, pertany al districte d'Ongudai.

## Referències

* ↑ http://www.ongudai-ra.ru/index.php/%D0%BD%D0%BE%D0%B2%D0%BE%D1%81%D1%82%D0%B8/peredvizhnoj-fap-nachal-rabotu-v-ongudajskom-rajone
* ↑ https://www.lawmix.ru/zakonodatelstvo/1955751
# Muhammad Bakhtiyar Khalji

Ikhtiyar al-Din Muhammad Bakhtiyar Khalji (bengalí ইখতিয়ার উদ্দিন মুহম্মদ বিন বখতিয়ার খিলজী, Persa اختيار الدين محمد بن بختيار الخلجي) fou un afganès que va participar en la conquesta de l'Índia pels musulmans en temps dels darrers gúrides i va arribar fins a Bengala.
Servia a la dinastia shansabànida gúrida i després que li foren refusats un parell de governs (Gazni i Delhi) va començar a actuar com a ghazi (combatent per la fe) pel seu compte als districtes d'Oudh (Awdh) i Badaun. Va destruir la famosa universitat budista de Nalanda el 1193.
Va conquerir Bihar a partir del 1197 i després del 1200, ja governant a Delhi Qutb-ad-Din Àybak (que era governador i no sultà)., aquest el va autoritzar a entrar a Bengala (governada per la dinastia Sena), prenent possessió de Gaur i Nadiya sense lluita. Va establir la capital a Gaur (Gawr) o Lakhnawti i va llegir la khutba en nom de Muizz al-Din Muhammad (sultà gúrida des del 1203).
Va envair el Tibet sense èxit i al seu retorn va perdre part del seu exèrcit a mans dels mehcs de l'est del Karatoya. Va poder tornar a Devakot a Bengala, i va morir el 1295 o 1206, no se sap si de malaltia o assassinat pel general khalji rival Ali Mardan que després fou governador de Bengala (1208) nomenat per Aybak. Fou enterrat a Bihar.
Bengala va caure en mans del successius governadors musulmans (amb seu a Gaur i Lakhnawti), sota sobirania dels sultans de Delhi i la sobirania gúrida es va esvair.

## Bibliografia

* Sir Jadunath Sarkar, History of Bengal, II (Dhaka, 1948)
* Muhammad Mohar Ali, Imam Muhammad ibn Saud, History of the Muslims of Bengal - Volum 1A: Muslim Rule in Bengal (600-170/1203-1757), Islamic University, Department of Culture and Publications.

## Enllaços externs

* http://www.banglapedia.net/HT/B_0068.HTM Arxivat 2013-05-14 a Wayback Machine.
* http://banglapedia.org/HT/S_0199.HTM Arxivat 2013-10-01 a Wayback Machine.
# Exèresi

L'exèresi és l'extirpació (eliminació del cos) quirúrgica de qualsevol part del cos, tumor o òrgan. Aproximadament sinònim d'excisió, aquest últim pressuposa que l'eliminació s'efectua tallant. És sinònim d'ablació quirúrgica. El nom per a les exèresis d'òrgans habitualment tenen el sufix "ectomia".
L'exèresi d'una part o de tota una extremitat rep el nom d'amputació quirúrgica.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina

## Vegeu també

* Biòpsia
# Estació d'Urquinaona

Mapa Metro Línia 1 :
Mapa Metro Línia 4 :
Urquinaona és una estació de les línies L1 i L4 del Metro de Barcelona situada sota la Plaça d'Urquinaona entre els districtes de l'Eixample i Ciutat Vella de Barcelona.
El 1926 es va inaugurar l'estació de la L4 de Metro de Barcelona, que està situada sota la Via Laietana, com a part del ramal del Gran Metro de Barcelona. Posteriorment, el 1932 es va obrir al públic l'estació de la L1 del Metro de Barcelona, que es troba sota la Ronda Sant Pere, com a part de la primera prolongació del Metro Transversal.
Al principi les estacions de les dues línies no tenien transbord subterrani directe perquè pertanyien a empreses diferents. No va ser fins als anys 50 que es van unificar i es va construir la connexió entre ambdues línies per sota de la Plaça Urquinaona.
El 1972 amb el tancament del ramal del Gran Metro, per a integrar-lo a la nova Línia IV, va ser tancada l'estació de la L4, que va ser reoberta un any després com a part de la llavors línia IV, que va adoptar el nom de L4 el 1982.

## Serveis ferroviaris

Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Hospital de Bellvitge | Catalunya | | Arc de Triomf | Fondo |
| Trinitat Nova | Passeig de Gràcia | | Jaume I | La Pau |

## Accessos

* Carrer de Trafalgar (L1-L4)
* Carrer de les Jonqueres (L4)
* Plaça d'Urquinaona Sud (L1-L4)
* Plaça d'Urquinaona Nord (L1-L4)
* Carrer del Bruc (L1)

## Vegeu també

* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Giravolt

Giravolt va ser un magazín de reportatges de periodicitat setmanal i conduït pel periodista Antoni Serra que es va distingir pel tractament de temes polèmics i pel seu atreviment ideològic.
El programa es va estrenar el 17 d'abril de 1973 i va es va deixar d'emetre el 1978, com a represàlia d'una vaga dels treballadors de Miramar. Giravolt era presentat pel periodista Antoni Serra i Camarasa.
Alguns dels reportatges que va emetre varen ser sobre l'11 de setembre de 1976 a Sant Boi (sota el nom de "Influències urbanístiques a Barcelona a l'entrada de les tropes de Felip V" per enganyar la censura), un reportatge a Tarradellas a l'exili, el Sant Jordi de 1978 reclamant l'estatut d'autonomia o uns especials dedicats a Lluís Llach i a Maria del Mar Bonet, els quals varen ser la primera emissió en color en català.

## Referències

* 1 2 3 Pilar López. «La2 de Televisió Espanyola a Sant Cugat i la recuperació de la memòria històrica». Treballs de Comunicació [Societat Catalana de Comunicació]. Institut d'estudis catalans, 01-06-2008.
* 1 2 «Primera emisión de un programa en catalán» (en castellà). Televisió Espanyola, 30-07-2018.
* ↑ «Memòries de la tele - Fem memòria: Giravolt». Memòries de la tele. Televisió Espanyola, 26-06-2010.
* ↑ S'ha mort el periodista Antoni Serra Camarasa, presentador dels primers informatius en català, RTVE, 19 d'abril de 2023