OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santiago Babot

Santiago Babot (Sant Joan Despí, c. 1950 - 1978), conegut com a Santi Babot, fou un pilot de motocròs català que destacà en competicions estatals durant la dècada del 1970. Començà a competir en la categoria Júnior cap al 1970 i el 1975 ja estava entre els millors catalans de l'especialitat. Babot formà part de l'equip oficial de Montesa durant anys. Es va morir ben jove, víctima d'un tumor cerebral, poc després de casar-se.

## Referències

* ↑ «15 Pilotos para el campeonato 1975 de Moto Cross (II parte)» (en castellà). lamaneta.com, 26-03-2013. [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ «Mítiques llegendes del Motocross recorden els inicis de la especialitat». museumoto.com. Museu de la Moto de Bassella, 03-05-2015. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «III Motocross "Ciudad de Hospitalet"» (PDF) (en castellà). Hemeroteca p. 14. El Mundo Deportivo, 09-05-1970. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Cinco de los mejores españoles» (PDF) (en castellà). Hemeroteca p. 58. La Vanguardia, 03-04-1975. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Principals pilots oficials que Montesa va tenir». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 172. ISBN 9788461590353.
# Edificis al carrer Bartolomé José Gallardo 1, 3 i 5 d'Alcoi

Els edificis al carrer Bartolomé José Gallardo 1, 3 i 5, situats a la ciutat d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, són uns edificis residencials d'estil modernista valencià construïts l'any 1905, que van ser projectats per l'arquitecte contestà Timoteo Briet Montaud.
Aquest grup d'edificis d'habitatges es projecten l'any 1905 en simetria, amb un edifici central en pedra i els dos que el flanquegen, en color verd.
L'arquitecte Timoteo Briet Montaud, assaja en les façanes dels números 1 i 5 amb taulells, fet poc usual en el modernisme alcoià. La decoració és senzilla, s'aprecia en les línies corbes i sinuoses de les rematades.
El campus d'Alcoi de la Universitat Politècnica de València, després de l'adequació de la fàbrica de Ferràndiz i Carbonell, ocupa actualment el número 5 del conjunt d'edificis.

## Referències

* ↑ "El Patrimonio Modernista de Alcoi". Jordi Ortiz Gisbert. 2016. Página número 48.
* ↑ Ficha en "Ruta del Modernismo". Turismo de Alcoy
* ↑ «Art Nouveau valenciano» (en castellà), 30-06-2018. [Consulta: 4 maig 2020].
# Apano-Kliutxí

Apano-Kliutxí (en rus: Апано-Ключи) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 370 habitants. Pertany al districte municipal d'Àban.

## Referències

* ↑ «Историческая справка | Официальный сайт муниципальное образование Абанский район». Arxivat de l'original el 2021-01-18. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Большая Советская Энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 1. А — Ангоб. 1969. 608 стр., илл.; 47 л. илл. и карт, 1 отд. л. табл.
* ↑ «История основания Абанского района Красноярского края. Архитектура Красноярского края. Памятники Архитектуры». Arxivat de l'[www.naov.ru/?abanskii_raion original] el 2013-04-17.
# BKT

BKT té els següents significats:
* BKT (del nom en búlgar Bulgarska Konfederacija na Truda, sindicat de Bulgària, secció de l'AIT, vegeu Associació Internacional de Treballadors#Seccions de la AIT
* Producciones BKT, marca discogràfica del grup de rock madrileny Boikot
* BKT, símbol del banc Bankinter a la Borsa de Madrid
# Escola de sant Víctor

L'escola de sant Víctor fou un centre d'estudi que va donar lloc al corrent filosòfic dels victorins, cèlebres a la universitat de París durant el segle xii. Fundat per Guillem de Champeaux, estigué liderada per teòlegs com Hug de Sant Víctor fins a la seva dissolució per les disputes internes. Tingué com a objectiu fonamental proporcionar un saber ampli de totes les disciplines coma mitjà per assolir la salvació, posant a Déu a la base de tot coneixement. Els monjos seguien la regla de sant Agustí i propugnaven el misticisme als seus escrits, farcits de metàfores. Consideraven que la ciència podia ajudar a entendre millor les Escriptures i per aquest motiu van produir i difondre manuscrits sobre diverses matèries.

## Referències

* ↑ FRAILE, Guillermo (1986). Historia de la filosofía II. El cristianismo y la filosofía patrísitica. Primera escolástica. (4a edició). Madrid: Biblioteca de Autores Cristianos. ISBN 8422005344
# Maldiak

Maldiak (en rus: Мальдяк) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2019 tenia 95 habitants. Pertany al districte rural de Sussuman.

## Referències

* ↑ Расположения посёлка Янский
# Codi Aiken

El codi Aiken és un dels BCD (sigles de l'anglès Binary-coded decimal, decimal codificat en binari) més emprats.
Taula del codi d'Aiken:
Aquesta taula és diferent a la representació dels dígits en codi 2421, ja que aquest últim permet diverses representacions diferents per als dígits 2, 3, 4, 5, 6 i 7.
| | 2 4 2 1 |
| 0 | 0 0 0 0 |
| 1 | 0 0 0 1 |
| 2 | 0 0 1 0 |
| 3 | 0 0 1 1 |
| 4 | 0 1 0 0 |
| 5 | 1 0 1 1 |
| 6 | 1 1 0 0 |
| 7 | 1 1 0 1 |
| 8 | 1 1 1 0 |
| 9 | 1 1 1 1 |
# Santiago Ballesté i Clofent

Santiago Ballesté i Clofent (Barcelona, 25 de juliol de 1957) és un enginyer industrial i polític català, diputat a la IV Legislatura del Congrés dels Diputats.
És llicenciat en ciències exactes i màster en empresarials. El 1979 va fundar l'empresa de construccions metàl·liques Talleres R. Ballesté e Hijos, S.L. En 1991 substituir en el seu escó Enric Lacalle i Coll, diputat del Partit Popular a les eleccions generals espanyoles de 1989. De 1992 a 1993 fou vocal de la Comissió d'Indústria, Obres Públiques i Serveis i de la Comissió de Règim de les Administracions Públiques del Congrés dels Diputats. Posteriorment ha continuat en el món de l'empresa privada, com a vocal de la junta directiva de l'Associació Empresarial de l'Hospitalet i Baix Llobregat (AEBALL), i és administrador de la societat Steel Innovation SL.
Des del 14 de juny de 2016 és president del CE L’Hospitalet, club que milita a la Tercera Divisió espanyola. En aquella data va guanyar les eleccions a la presidència de l'Hospitalet per un ajustat marge de 12 vots (72 a 60, amb 5 vots en blanc) respecte al seu rival, Francisco Macanaz. Anteriorment ja havia tingut experiència en l'àmbit esportiu, ja que havia format part de la comissió esportiva del Barça B durant la presidència de Sandro Rosell, El 2018 fou elegit president de la Unió Patronal Metal·lúrgica de l'Hospitalet i el Baix Llobregat (UPMBALL).

## Referències

* ↑ Web de Talleres Ballesté
* 1 2 «Santi Ballesté, nou president de l'Hospi». L'esportiu, 14-06-2016 [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Web d'AEBALL». Arxivat de l'original el 2015-06-11. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ «Durada de00:00:41 FUTBOL Santi Ballesté, president de l'Hospitalet: "Buscarem el preu més just"». 324.cat, 18-07-2019 [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «Santiago Ballesté, nuevo presidente de UPMBALL». elllobregat.com, 29-05-2018 [Consulta: 25 juliol 2021].
# Danielle Souza

Danielle Souza (Estat de Santa Catarina, 2 de gener de 1981) és una model brasilera de Santa Catarina, coneguda popularment com a Mulher Samambaia ('Dona falguera').

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine.
# El balcó

* Per a altres significats, vegeu «Balcó (desambiguació)».
El balcó és una pintura a l'oli realitzada per Édouard Manet el 1863 i actualment pertany al museu d'Orsay de París.
La crítica de l'època va subratllar la magistral execució de les figures del balcó que, tanmateix, apareixen gairebé buides de tot contingut emocional, sense cap relació entre si, i retallades sobre el fons fosc, que elimina tota perspectiva. La noia asseguda i recolzada a la barana, amb la mirada fixa en un punt llunyà, és la deixebla i amiga de Manet, Berthe Morisot.

## Referències

* Los siglos del Arte. El siglo XIX. Ed. Random House Mondadori. ISBN 84-8156-380-3
# Harpocres

Harpocres (en llatí Harpocras, en grec antic Ἁρπόκρας) va ser un metge iatralipta (que cura amb ungüents) que va tractar Plini el jove amb molta dedicació cap a principis del segle ii.
Inicialment era un esclau que després va rebre la manumissió i finalment a petició expressa de Plini, es va presentar a l'emperador Trajà amb la llibertat de les ciutats de Roma i Alexandria. Un metge del mateix nom del que Andròmac en cita diverses receptes, va viure uns cents anys abans, tot i que de vegades han estat confosos.

## Referències

* ↑ W.A.G., Harpocras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 352

## Bibliografia

* Correspondència entre Plini i Trajà Llibre X, cartes 22 i 23 (francès)
# Massís de Famara

El Massís de Famara és el massís muntanyenc més important de l'illa de Lanzarote, a les Illes Canàries. Està situat al nord de l'illa. És d'origen volcànic i té una longitud de 23 quilòmetres. L'altitud màxima és de 670 metres (les Penyes del Chache). S'estén pels termes de Teguise i Haría. Pel vessant oest forma un penya-segat sobre la platja de Famara i l'oceà Atlàntic.
Actualment és un parc natural (declarat pel Decret 89/1986, de 9 de maig, de Declaració del Parc Natural dels Illots del Nord de Lanzarote i dels Cingles de Famara i reclassificat per la Llei 12/1994, de 19 de desembre, d'Espais Naturals de Canàries com a parc natural).
L'espai va estar habitat en temps dels guanxes i dedicat al pasturatge. Gens queda dels horts antics. Les Cases de Famara acullen pocs habitants ocasionals actualment. Queden restes d'una ermita. Tot i així, en el Racó s'ha aixecat una urbanització turística i el poble de La Caleta de Famara està creixent per l'atractiu de la seva platja.
Actualment l'ajuntament d'Haría ha aprovat crear el Centre d'Interpretació de la Flora Endèmica del Massís de Famara. Aquest centre s'ubicarà a l'antic Mirador d'Haría.
La fesomia del Massís de Famara té el seu origen en el vulcanisme de la Sèrie I. S'han diferenciat etapes d'activitat volcànica separades entre si per etapes erosives, a partir dels paleosòls que s'intercalen en l'estratigrafia. S'estima que avui es conserva la meitat de la formació. Famara apareix com un arc còncau obert al mar, resultat dels penya-segats excavats sobre colades de basalts subhoritzontals.

## Referències

* ↑ Universitat de Las Palmas de Gran Canaria, Massís de Famara
* ↑ «Soc. Esp. Hist. nat. VI, 1909, Estudi geològic de Lanzarote». Arxivat de l'original el 2015-07-11. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ Butlletí Oficial de Canàries
* ↑ U. de Las Palmas de Gran Canaria, Població
* ↑ «Teguise, La Caleta de Famara». Arxivat de l'original el 2015-07-11. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ Haría, L'Ajuntament segueix endavant amb el Pla d'Obres Municipal
* ↑ «de Lanzarote, Cingles de Famara ». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Cinta Massip Bonet

Cinta Massip Bonet (Tortosa, 16 de febrer de 1961) és una poeta catalana, filla del poeta i arxiver Jesús Massip i Fonollosa.
Cinta és llicenciada en Filologia Catalana a la Universitat de Barcelona i DEA en Arts Escèniques per la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha desenvolupat una àmplia activitat artística relacionada amb les arts de la paraula en diferents àmbits, com la poesia, l'assaig, la dramatúrgia, la traducció, la direcció i la interpretació escèniques. Ha creat més d'una vintena de muntatges poètics sobre l'obra de diversos autors amb la col·laboració de músics com Joan Alavedra, Mario Mas i Toti Soler, entre altres i amb altres poetes com Feliu Formosa. Ha editat mitja dotzena de discos, d'entre els quals cal destacar El meu amor sense casa, basat en poemes de Maria-Mercè Marçal amb música de Toti Soler, i Per molts anys i bon profit, amb poemes de Miquel Martí i Pol i música de Toti Soler (premi Disc català de l'any del 2000). El seu compromís amb la cultura, enllà de l'obra personal, l'ha desenvolupat als centres KRTU i Arts Santa Mònica, on ha coordinat trobades de creadors i conferències d'intel·lectuals capdavanters de la cultura mundial, i alhora n'ha tingut cura de les edicions. Ha publicat articles i estudis literaris en diversos diaris i revistes. Les seves traduccions teatrals i poètiques han estat publicades en diferents editorials. La seva obra poètica ha estat inclosa en diverses antologies i al llibre Amurada (Lleonard Muntaner, 2006).

## Referències

* ↑ «Que jo soc jo. Feliu Formosa i Cinta Massip - Week& Sabadell». Week& Sabadell, 25-11-2018.
* ↑ Ramon Farrés «Cinta Massip». Visat, abril 2015 [Consulta: 13 febrer 2016].
# Sayornis

Sayornis és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* Sayornis nigricans - mosquer negre.
* Sayornis phoebe - mosquer fibi.
* Sayornis saya - mosquer de Say.
# Danielle Steel

Danielle Steel (Nova York, 14 d'agost de 1947) és una novel·lista romàntica estatunidenca.

## Biografia

Des de ben petita es va decantar pel món de les lletres a través de les històries que ella mateixa escrivia. Va estudiar Relacions Públiques i Publicitat a Nova York i a Europa. Durant la seva adolescència es va dedicar principalment a escriure poesia.
Danielle Steel ha estat casada 5 vegades i una de les seves parelles va ser l'actor George Hamilton. Un dels seus pitjors moments de la seva vida va ser vèncer el càncer que tenia quan era petita. Va fundar The Nick Traina Fundation, amb l'objectiu d'ajudar les persones amb malalties mentals i nens que patien abusos sexuals.
El 1973, quan tenia 26 anys, va publicar la seva primera novel·la, Going home (Tornant a casa). Des de 1989, la novel·lista es troba en el Llibre Guinness de Rècords perquè va aconseguir tenir tres obres a la llista de supervendes al mateix temps. El 1998 va escriure "His bright light", basat en la vida i mort del seu fill Nick Traina. El 2003 va obrir una galeria d'art a San Francisco per poder mostrar les seves obres, ja que li agrada molt l'art i col·lecciona diferents peces artístiques.
# El balcó de les dones

El balcó de les dones (títol original en hebreu, ישמח חתני) és una pel·lícula de comèdia israeliana del 2016 dirigida per Emil Ben-Shimon. La pel·lícula és protagonitzada per Evelin Hagoel, Yigal Naor, Orna Banai i Aviv Alush. Segueix una congregació de la sinagoga mizrahim del barri de Bukharà de Jerusalem. La congregació està confosa pels danys a l'edifici de la seva sinagoga. Un jove rabí carismàtic i guapo (Alush) promet reconstruir-la, però intenta moure la comunitat en una direcció molt més conservadora. S'ha doblat i subtitulat al català.
Tot i que la pel·lícula està ambientada al barri de Bukharà de Jerusalem, es va rodar a Musrara, Nahlaot, Yemin Moshe i Talbiya, barris del Jerusalem occidental que encara tenen el pluralisme jueu pel que fa a l'observança i la pràctica.
La pel·lícula es va estrenar el setembre de 2016 al Festival Internacional de Cinema de Toronto. Va rebre una estrena àmplia als cinemes d'Israel i una estrena limitada a l'estranger.
La pel·lícula va ser un gran èxit de taquilla a Israel, encapçalant les llistes de films. Es va convertir en una de les pel·lícules més taquilleres dels darrers vint anys al país.
Després de l'èxit de crítica i comercial, va ser nominada a sis premis Ophir. El 2021, la pel·lícula es va adaptar en sèrie de televisió pel canal Keshet 12. Diversos intèrprets del repartiment original van repetir els seus papers, i Tzachi Halevy es va unir al repartiment.

## Referències

* ↑ Turan, Kenneth «The Israeli hit 'The Women's Balcony' is a warm culture-clash comedy that makes sharp points». , March 2, 2017.
* 1 2 3 4 5 Following Israeli success, ‘The Women’s Balcony’ aims high with NY premiere The Times of Israel. 26 May 2017
* ↑ «El balcón de las mujeres». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 setembre 2024].
* 1 2 3 Keshet International Boards Israeli TV Drama ‘The Women’s Balcony’ (EXCLUSIVE) Variety. 12 May 2021
# Esporocist

Un esporocists és una estructura que produeix espores mitjançant multiplicació asexual. Els cists i les espores són propis dels tal·lòfits (algues), fongs (oomicets, etc.) i alguns animals, com per exemple els cucs paràsits com els esquistosomes.

## Etimologia

Prové del grec sporos, (σπόρος) "llavor" i kýstis (κύστις) que té un significat de "bossa o recipient"

## Descripció

La paret dels esporocists es compon de la cèl·lula mare a partir de la qual es produeixen les espores. a diferència de l'esporangi, en l'esporocist no hi ha teixit estèril. Per exemple, els esporocists de les floridures del gènere Mucor produeixen espores multinucleades.

## Problema amb la traducció de la paraula anglesa esporangi

El terme anglès esporangi inclou tant els terme esporangis com esporocist, la qual cosa crea amb freqüència ambigüitats Per aquest motiu, actualment només s'utilitza sovint en l'entorn de la parasitologia.

## Vegeu també

* Esporangi
* Gametocist

## Referències

* ↑ Antoni Aguilella Palasi; Felisa Puche Pinazo Diccionari de botànica. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 1–. ISBN 978-84-370-8639-2.
# María Josefa Ascargorta y Rivera

María Josefa Ascargorta y Rivera (Madrid, ca. 1800 - 1850) va ser un pintora espanyola.
Nascuda vers 1800 a Madrid, va cursar estudis artístics a l'Estudi de Dibuix per a Senyoretes del carrer de Fuencarral, centre dependent de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, on va ser deixebla de Vicent López i Portaña. Poc després d'entrar-hi, la qualitat dels seus dibuixos va cridar l'atenció dels seus mestres, que van presentar-los a la Junta Ordinària de l'Acadèmia el 23 de gener de 1820. Arran d'això, se li va donar la feina de correctora i se li va assignar una dotació de 1000 rals anuals.
Uns anys més tard, el 1828, en un context en què moltes professores van voler assolir més reconeixement en la seva condició d'artistes, i malgrat no haver pogut desenvolupar la pràctica pictòrica a causa de la seva feina, va presentar una sol·licitud a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran perquè l'admetessin com a acadèmica de mèrit, com a aficionada que era. Executà una còpia d'un Crist Natzarè, còpia de Luis de Morales, encara avui conservat a l'Acadèmia. Tanmateix, la comissió va deliberar i va atorgar-li només el grau de supernumerària el 2 de novembre de 1828, en l'especialitat de pintura d'història. Segons Pérez-Martín, possiblement la Junta no va atorgar-li el grau sol·licitat a causa de pertànyer a una classe social d'extracció més humil.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ascargorta y Rivera, María Josefa. Cristo Nazareno» (en castellà). Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. [Consulta: 27 novembre 2021].
* 1 2 3 4 5 Pérez-Martín, Mariángeles ««De repente» y «de pensado». El acceso a la formación artística en el siglo XIX». El tiempo y el arte. Reflexiones sobre el gusto, vol. 4, 2018, pàg. 611.
* 1 2 Navarrete Martínez, Esperanza. La Academia de Bellas Artes de San Fernando y la pintura en la primera mitad del segle XIX (en castellà). Madrid: Fundación Universitaria Española, 1999, p. 123-124.
# Sant Ermengol de Casa Ermengol

Sant Ermengol de Casa Ermengol, o la Mare de Déu del Carme, és la capella particular de Casa Ermengol, en el poble de Sorpe, pertanyent al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, dins de l'antic terme de Sorpe.
És una petita capella integrada dins de l'edifici de la casa a la qual pertany.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Sant Ermengol de Casa Ermengol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Frago

El Frago és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de Las Cinco Villas.
# Beaver (Utah)

Beaver és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 2.454 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beaver tenia 2.454 habitants, 856 habitatges, i 653 famílies. La densitat de població era de 206,9 habitants per km².
Dels 856 habitatges en un 41% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 23,6% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.646 $ i la renda mediana per família de 37.933 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.485 $ mentre que les dones 17.159 $. La renda per capita de la població era de 14.412 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beaver». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beaver». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# María Jiménez Gutiérrez

María José Jiménez Gutiérrez (Alacant, 17 de setembre de 2000) és una futbolista professional valenciana que juga com a defensa al València CF de la Lliga F.
Jiménez va començar la seua carrera a l'Sporting Plaza Argel B, jugant posteriorment a Elx, Llevant i València.
Va patir una lesió l'abril del 2021, que la va mantindre de baixa per a la resta de la temporada. A la pretemporada següent, el 2022, tornà a patir una lesió que provocà una operació al genoll dret l'octubre del 2022.

## Referències

* ↑ «María». Txapeldunak. [Consulta: 7 December 2021].
* ↑ «Renovación de María Jiménez». València CF. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «VCF FEM | María Jiménez, lesionada desde abril, se incorpora a la pretemporada» (en castellà). [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «María Jiménez: "Te apoyas en tu familia, tu gente, el equipo, el Club, que también es tu familia"». València CF. [Consulta: 2 març 2023].
# Clàudia Malagelada

Clàudia Malagelada (Sant Feliu de Llobregat, 2007) és una actriu i ballarina catalana, coneguda pel seu paper de co-protagonista al film Creatura, dirigida per Elena Martin i Gimeno i estrenada el 8 de setembre de 2023. Per aquest paper va rebre el Premi Gaudí 2024 a la millor interpretació revelació.
Estudia al Conservatori Professional de Dansa de l'Institut del Teatre i va descobrir el càsting de Creatura per Instagram.

## Referències

* ↑ «Se estrena en España «Creatura»» (en castellà), 07-09-2023. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «'Creatura', valiente exploración de la sexualidad femenina desde la infancia» (en castellà), 07-09-2023. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Presentació i projecció de "CREATURA" amb Clara Segura i Clàudia Malagelada» (en catalan). Fet a Sant Feliu, 09-09-2023. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «XVI Premis Gaudí». [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Estruch, Martí. «Elena Martín: "'Creatura' és una pel·lícula sobre el cos i els seus bloqueigs"». Vilaweb. [Consulta: 11 octubre 2023].
* ↑ «Entrevista a Clara Segura i Clàudia Malagelada - Creatura». [Consulta: 11 octubre 2023].