OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Milà-Sanremo 2000

La Milà-Sanremo 2000 fou la 91a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 18 de març de 2000 i va ser guanyada per l'alemany Erik Zabel, que s'imposà a l'esprint en la meta de Sanremo. Aquesta fou la tercera de les seves quatre victòries a la cursa italiana.
199 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 181 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Erik Zabel | Team Telekom | 7h 11' 29" |
| 2 | Fabio Baldato | Fassa Bortolo | m. t. |
| 3 | Óscar Freire | Quick Step-Innergetic | m. t. |
| 4 | Zbigniew Spruch | Lampre - Daikin | m. t. |
| 5 | Sergei Ivanov | Farm Frites | m. t. |
| 6 | Jo Planckaert | Cofidis | m. t. |
| 7 | Stefano Garzelli | Mercatone Uno-Albacom | m. t. |
| 8 | Rolf Sörensen | Rabobank ProTeam | m. t. |
| 9 | Romāns Vainšteins | Vini Caldirola | m. t. |
| 10 | Bo Hamburger | Memory Card | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Milà-Sanremo 1994

La Milà-Sanremo 1994 fou la 85a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 19 de març de 1994 i va ser guanyada per l'italià Giorgio Furlan, que s'imposà en solitari a la meta de Sanremo.
191 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 164 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Giorgio Furlan | Gewiss-Ballan | 7h 25' 37" |
| 2 | Mario Cipollini | Mercatone Uno-Medeghini-Juvenes Smr | + 20" |
| 3 | Adriano Baffi | Mercatone Uno-Medeghini-Juvenes Smr | m. t. |
| 4 | Stefano Zanini | Navigare-Blue Storm | m. t. |
| 5 | Kai Hundertmarck | Motorola-Merckx | m. t. |
| 6 | Fabio Baldato | GB-MG Maglificio | m. t. |
| 7 | Àngel Edo | Kelme-Avianca | m. t. |
| 8 | Fabiano Fontanelli | ZG Mobili-Selle Italia | m. t. |
| 9 | Andrei Txmil | Lotto-Vetta-Caloi | m. t. |
| 10 | Laurent Jalabert | ONCE | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Meteorit Santa Catarina

El meteorit Santa Catarina és un meteorit de tipus metàl·lic de 7 tones que va ser trobat l'any 1875 al municipi brasiler de São Francisco do Sul, a l'estat de Santa Catarina.

## Classificació

El meteorit és de tipus metàl·lic, és a dir que es tracta d'un meteorit que es compon predominantment de metall ferro-níquel i que cristal·litza a partir d'una massa fosa. Pertany al grup IAB complex, una associació de meteorits de ferro, inclosos els antics grups IAB i IIICD.

## Descripció

Consta de diverses masses degradades, la més gran de 2.557 kg, que van ser recuperades a l'illa de São Francisco do Suln al segle xix. Al principi es creia que era un mineral de níquel. El meteorit és inusual per 3 aspectes importants: és inusualment ric en níquel (~30% en percentatge de porcions no oxidades); inusualment ric en troilita; i es troba molt degradat. El que queda de l'estructura metàl·lica original és una xarxa policristal·lina complexa que consta de dues o tres varietats de metall ric en Ni i una mica de kamacita. Més de 2.500 kg del meteorit es conserven al Museu Nacional de Brasil, a Rio de Janeiro.

## Mineralogia

Al meteorit s'hi han trobat 19 espècies minerals reconegudes per l'Associació Mineralògica Internacional: akaganeïta, artsmithita, arupita, barringerita, fayalita, goethita, heazlewoodita, hematites, honessita, ferro i la seva varietat kamacita, magnetita, pentlandita, reevesita, schreibersita, sofre, taenita, tetrataenita i troilita, a més de limonita, grafit i antitaenita. A més es considera la localiat tipus d'una d'aquestes espècies: l'arupita, un fosfat de fórmula química Ni₃(PO₄)₂·8H₂O, ja que és on va ser descoberta.

## Referències

* ↑ «Santa Catharina» (en anglès). Meteoritical Bulletin Database. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Recommended classifications: Iron, IAB-ung» (en anglès). Meteoritical Bulletin Database. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Santa Catharina meteorite, Morro do Rócio, São Francisco do Sul, Santa Catarina, Brazil» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Arupite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Meteorit St. Mark's

El meteorit St. Mark's és un meteorit de tipus condrita de 13,78 kg. que va caure l'any 1903 al districte de Chris Hani, al Cap Oriental, Sud-àfrica.

## Classificació

El meteorit és de tipus condrita enstatita, és a dir una condrita que majoritàriament té proporcions sub-solars Mg/Si i refractàries/Si, composicions d'isòtops d'oxigen que s'aproximen a la línia de fraccionament terrestre, i ensamblatges minerals molt reduïts (que contenen poc FeO, metall que conté silici i sulfurs d'elements normalment considerats litòfils). Pertany al grup EH, que es distingeix per tenir còndrules petites (0,2 mm), abundant metall (~ 10% vol), ser ric en Si (~ 3% en peso), i per un contingut mineral extremadament reduït, incloent niningerita (MgS) i perryita (silicur de Fe-Ni). El tipus 5 designa condrites que s'han metamorfosat en condicions suficients per homogeneïtzar l'olivina i el piroxè, convertir tots els piroxens amb baix contingut de calci a ortopiroxens, provocant el creixement de diversos minerals secundaris i desdibuixant els contorns de les còndrules.

## Mineralogia

Al meteorit s'hi han trobat 15 espècies minerals reconegudes per l'Associació Mineralògica Internacional: alabandita, cohenita, cubanita, daubreelita, djerfisherita, enstatita, grafit, kamacita, niningerita, oldhamita, perryita, quars, schreibersita, esfalerita i troilita, a més de minerals entre la sèrie que formen l'albita i l'anortita. A més es considera la localiat tipus d'una d'aquestes espècies: la djerfisherita, un sulfur de fórmula química K₆(Fe,Cu,Ni)$_{25}$S$_{26}$Cl, ja que és on va ser descoberta.

## Referències

* ↑ «St. Mark's» (en anglès). Meteoritical Bulletin Database. [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Recommended classifications: EH5» (en anglès). Meteoritical Bulletin Database. [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «St. Mark's meteorite, Chris Hani District, Eastern Cape Province, South Africa» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «Djerfisherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 setembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Mixita

La mixita és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser descoberta l'any 1879, i anomenada així per Albrecht Schrauf en honor d'Anton Mixa (1838-1906), enginyer de mines txec. Pertany i dona nom al grup de la mixita.

## Característiques

La mixita és un arsenat hidratat de coure i bismut, de fórmula BiCu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal i és d'hàbit acicular i fibrós, formant agregats eferulítics i crostes. És de color verd, verd maragda o blau verdós. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3 i 4, i la seva lluentor és generalment vítria.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mixita pertany a «08.DL - Fosfats, etc. amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 2:1» juntament amb els següents minerals: foggita, cyrilovita, mil·lisita, wardita, agardita-(Nd), agardita-(Y), agardita-(Ce), agardita-(La), goudeyita, petersita-(Y), zalesiïta, plumboagardita, calciopetersita, cheremnykhita, dugganita, kuksita, wallkilldellita-(Mn), wallkilldellita-(Fe) i angastonita.

## Formació i jaciments

És de gènesi secundària, originant-se en la zona d'oxidació dels jaciments de coure i bismut, on apareix associada a esmaltina, bismutinita, bismut, malaquita, eritrina, barita o atelestita. També es troba associada als minerals del grup de la mixita.

## Grup de la mixita

La mixita pertany i dona nom al grup de la mixita, un grup d'arsenats i fosfats visualment indistingibles i químicament complexes. Els seus cristalls són aciculars o prismàtics i sovint zonals. El grup de la mixita està format per les següents espècies minerals:
| Espècie Fórmula Agardita-(Ce) CeCu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O Agardita-(Dy) (Dy,La)Cu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O Agardita-(La) (La,Ce)Cu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O Agardita-(Nd) NdCu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O Agardita-(Y) (Y,Ca)Cu₆(AsO₄)₂(AsO₄,HAsO₄)(OH)₆·3H₂O Calciopetersita CaCu₆(PO₄)₂(HPO₄)(OH)₆·3H₂O | Espècie Fórmula Goudeyita (Al,Y)Cu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O Mixita BiCu₆(AsO₄)₃(OH)₆·3H₂O Petersita-(Ce) Cu₆Ce(PO₄)₃(OH)₆·3H₂O Petersita-(Y) (Y,Ce,Nd)Cu₆(PO₄)₃(OH)₆·3H₂O Plumboagardita (Pb,REE,Ca)Cu₆(AsO₄)₂(HAsO₄,AsO₄)(OH)₆·3H₂O Zalesiïta (Ca,Y)Cu₆(AsO₄)₂(HAsO₄,AsO₄)(OH)₆·3H₂O |

## Referències

* ↑ «Mixite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2014].
* 1 2 «Mixite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2014].

## Enllaços externs

* http://webmineral.com/data/Mixite.shtml
* http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/mixite.pdf
# Meritaton

Meritaton en jeroglífic :
Meritaton, o també Merit-Aton, va ser una princesa egípcia de la dinastia XVIII i la primogènita del faraó Akhenaton i la seva Gran esposa reial Nefertiti. Va néixer al primer any del regnat de son pare, cap al 1360 aC.
Probablement va viure la infància a Tebes, després es devia traslladar amb la seva família a Akhetaton, l''Horitzó d'Aton' (Amarna), la ciutat fundada pel seu pare. Quan tenia deu anys, es va morir la seva germana petita Meketaton. Meritaton s'esmenta en dues de les cartes d'Amarna amb el nom de Mayati. El rei Burnaburiaix II de Babilònia li va enviar un collar de lapislàtzuli. En una segona carta, el rei es queixa que Meritaton no es preocupi per la salut de Burnaburiaix.
Segons unes poques fonts, Meritaton hauria esdevingut la Gran esposa reial del successor de son pare, Semenkhare. Se li assigna una filla -només pel nom–, Meritaton Taixerit. També s'especula que es podria tractar de la reina desconeguda anomenada Dakhamunzu i/o de la reina faraona Neferneferuaton. Es desconeix la resta de la seva vida i on va ser enterrada.

## Referències i notes

* ↑ No se sap del cert quan va néixer, però devia ser per aquestes dates.
* ↑ EA 10, William L. Moran The Amarna Letters, Johns Hopkins University Press, Baltimore, Londres 1992, ISBN 08018-4251-4, pàgs. 19-20.
* ↑ EA 11, William L. Moran The Amarna Letters, pàg. 22.
* ↑ El nom "Tasherit" es feia servir per a les "filles de", de manera similar al "Júnior" anglès.
* ↑ Méritaton. (francès)

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Aidan Dodson, Dyan Hilton The Complete Royal Families of Ancient Egypt. Thames & Hudson, Londres / Nova York 2004, ISBN 0-500-05128-3, pàg. 155. (anglès)
* Joyce Tyldesley Die Königinnen des Alten Ägypten. Von den frühen Dynastien bis zum Tod Kleopatras. Koehler & Amelang, Leipzig 2008, ISBN 978-3-7338-0358-2, pàgs. 136-137. (alemany)
* Thomas Kühn Bewegende Schicksale - Nofretetes Töchter. Dins de: Revista Kemet. 1/ 2002, pàgs. 23-24. (alemany)

## Enllaços externs

* Töchter des Echnaton Arxivat 2013-05-13 a Wayback Machine.. (alemany)
# Meritites IV

Meritites IV (Mrj.t jt=s, "estimada del seu pare"), també coneguda com a Meritites II perquè va ser la segona reina coneguda amb aquest nom, va ser una reina egípcia de la VI dinastia. Abans es creia que era una esposa de Pepi I Merire, però avui es considera que el seu títol de "Filla del Rei Pepi-Mennefer del seu cos" (s3t-niswt-nt-kht.f-ppy-mn-nfr) indica que era filla de Pepi I i esposa d'un rei Neferkare, presumiblement Pepi II. Una prova més d'aquesta teoria és que el seu nom significa "Estimada del seu pare".
Meritites en jeroglífic :
Els seus títols coneguts eren els següents:
* Gran del ceptre d'hetes
* La que veu Horus i Seth (m33t-hrw-stsh)
* Gran dels elogis (wrt-hzwt)
* Dona del Rei (hmt-nisw),
* Dona del Rei, la seva estimada (hmt -nisw meryt.f)
* Companya d'Horus (smrt-hrw).
Meritites IV va ser enterrada a Saqqara. La seva piràmide es troba al sud de la piràmide de Pepi I i de la piràmide coneguda com la "piràmide del sud-oest", més concretament al sud-oest del complex de la reina Inenek-Inti.

## Referències

* 1 2 Dodson i Hilton, 2004.
* ↑ Grajetski, 2005, p. 25.
* ↑ Verner, 2014, p. 356, 359.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetzki, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary (en anglès). Golden House Publications, 2005. ISBN 978-0954721893.
* Verner, Miroslav. The Pyramids: The Mystery, Culture, and Science of Egypt's Great Monuments (en anglès). Grove Press, 1997. ISBN 0-8021-3935-3.
# Miguel Miramón

Miguel Gregorio de la Luz Atenógenes Miramón y Tarelo (Ciutat de Mèxic, 29 de setembre de 1831 - Querétaro, 19 de juny de 1867) ocupà la presidència mexicana en dues ocasions: la primera com a president substitut del 21 de gener de 1859 al 13 d'agost de 1860 i la segona com a president interí del 14 d'agost al 23 de desembre de 1860.
Com a cadet, va ser un dels Nens Herois que van defensar el castell de Chapultepec durant la invasió estatunidenca el 13 de setembre de 1847. Va combatre contra els liberals defensant Santa Anna durant la revolució d'Ayutla. En la guerra de Reforma va servir a les ordres del general Osollo i, mort aquest, va ser nomenat general en cap de l'exèrcit conservador. Es va convertir en la millor espasa del seu partit. Tenia 27 anys quan va assumir la presidència, exercint el comandament des del camp de batalla. Encara que conservador, estava lluny de posicions radicals; afavoria la cura de la hisenda pública, l'aplicació expedita de la justícia, el benestar individual, encara que també va evitar limitar el poder polític i econòmic de l'església. Va ser derrotat pels liberals i bandejat al desembre de 1860. Anys després va tornar per a oferir els seus serveis a l'imperi de Maximilià, al costat de qui va ser afusellat al Turó de les Campanes de la ciutat de Querétaro el 19 de juny de 1867.

## Referències

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# Miguel Melero Blanco

Miguel Melero Blanco (c. 1883-1938) va ser un militar espanyol que va combatre en la Guerra Civil Espanyola.

## Biografia

El juliol del 1933 va ser defensor militar del tinent coronel Julio Mangada Rosenörn durant un consell de guerra al qual se li va sotmetre per diversos delictes contra l'honor militar. uan al juliol de 1936 va esclatar la Guerra civil, en aquell moment Melero Blanco tenia 53 anys i ostentava el rang de capità d'infanteria, estant destinat al Regiment d'Infanteria «Wad-Ras» n. 1. Va jugar un important paper en l'aixafament de la revolta en les Casernes de Carabanchel. Es va mantenir fidel a la República i durant la contesa va manar diverses unitats, com la 75a Brigada Mixta i la 6a Divisió, ascendint al rang de tinent coronel.
Es va traslladar amb la seva unitat al front de Llevant, on va caure en combat a mitjan 1938.

## Notes

* ↑ En algunes obres apareix citat com "Ernesto".

## Referències

* ↑ "Consejo de guerra contra el teniente coronel Mangada por delitos de insulto a superior y contra el honor militar", ABC, pág. 28 (29 de juliol de 1933)
* 1 2 Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936–1939, Cambridge University Press, pág. 342
* 1 2 Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 75
* ↑ Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 200
* ↑ Otro héroe caído en defensa de la República, Crónica (5 de junio de 1938), p. 1
# Missi dominici

Els missi dominici, (llatí) o enviats del príncep (rei), eren comissaris reials de l'Imperi Carolingi encarregats en general de mantenir en l'obediència a les autoritats locals (i als nobles de vegades) en un territori determinat.
Podien ser seglars o eclesiàstics i eren escollits pel rei en l'assemblea general del regne que es feia tots els anys, enviant-los tot seguit a les províncies. Les seves funcions consistien a reformar, segons les instruccions rebudes abans de sortir, els abusos comesos en l'administració de justícia, castigar la negligència de jutges eclesiàstics o seglars, suplir les seves mancances, jutjar els procediments inacabats, rebre queixes dels particulars, visitar els monestirs, defensar als pobres contra l'opressió dels grans, defensar els drets reials, i impartir justícia en les assemblees generals o conventus que ells mateixos havien de convocar o almenys presidir.
Els missi dominici eren escollits generalment entre els bisbes, els abats, els comtes palatins, els comtes, i els vassalls immediats i generalment eren dos: un eclesiàstic i un secular; a vegades se'n nomenaven més però sempre es mantenia un equilibri entre seculars i eclesiàstics. Recorrien els diferents comtats de les regions a les que eren enviats i el territori sota la seva jurisdicció s'anomenava missaticum que podia incloure una o diverses províncies eclesiàstiques o a vegades menys d'una província, però sempre alguns comtats i/o diòcesis.
Els pagava el fisc però els que tenien alguna terra en feu del rei estaven obligats a allotjar-los de franc. Havien de fer les assemblees al gener, a l'abril, al juliol i a l'octubre, i en llocs diferents, deixant als comtes la llibertat de fer les seves en la resta de l'any. No es podia fer l'assemblea en un comtat on el comte era un missi dominici del rei en un altre lloc. Els comtes i bisbes es podien excusar per malaltia (o per dispensa reial) i enviar delegats. Es podien promulgar ordenances i normes i al final de l'assemblea s'enregistraven.
L'assemblea havia de cobrir també les places vacants de jutge, advocat i notari, i destituir als funcionaris que havien actuat malament. El missi dominici podien tractar afers criminals. Les decisions dels missi dominici i de l'assemblea, com les dels comtes, no podien ser apel·lades ni tan sols al rei però com que el bisbes, comtes i vassalls immediats estaven subjectes a la justícia del rei, els missi dominici només podien tractar afers que afectaven a aquests personatges quan era de manera amigable

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).  Histoire de France. Autor : Marc Ferro. Pàg 66 . ISBN 978-2-73811-268-2
# Milos Degenek

Milos Degenek (Knin, 28 d'abril de 1994) és un futbolista australià. Va disputar 5 partits amb la selecció d'Austràlia.

## Estadístiques

Selecció d'Austràlia :
| Anys | Partits | Gols |
| 2016 | 5 | 0 |
| 2017 | | |
| Total | 5 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
Degenek amb la selecció australiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Austràlia – Copa del Món de Futbol 2018
1 Ryan •
2 Degenek •
3 Meredith •
4 Cahill •
5 Milligan •
6 Jurman •
7 Leckie •
8 Luongo •
9 Juric •
10 Kruse •
11 Nabbout •
12 Jones •
13 Mooy •
14 Maclaren •
15 Jedinak  •
16 Behich •
17 Arzani •
18 Vukovic •
19 Risdon •
20 Sainsbury •
21 Petratos •
22 Irvine •
23 Rogic •
Entrenador: Bert van Marwijk
Selecció de futbol d'Austràlia – Copa del Món de Futbol 2022
1 Ryan •
2 Degenek •
3 Atkinson •
4 Rowles •
5 Karačić •
6 Tilio •
7 Leckie •
8 Wright •
9 Maclaren •
10 Hrustic •
11 Mabil •
12 Redmayne •
13 Mooy •
14 McGree •
15 Duke •
16 Behich •
17 Devlin •
18 Vukovic •
19 Souttar •
20 Deng •
21 Kuol •
22 Irvine •
23 Goodwin •
24 King •
25 Cummings •
26 Baccus •
Entrenador: Arnold :
# Miquel Nadal (pintor)

Miquel Nadal fou un pintor gòtic del segle xv d'origen valencià.
Fill d'un agricultor veí de València, es va desplaçar a Barcelona, on apareix per primera vegada documentat el 17 de març de 1445 en una col·laboració amb el pintor Francesc Bergés a un retaule per a la capella de Sant Llorenç de l'església de Santa Maria del Mar.
L'any 1451 va signar un contracte amb Bartomeua, vídua de Bernat Martorell i el seu fill, per a fer-se càrrec de la continuació del taller del seu marit a partir del 14 d'abril de 1453. Des d'aquella data i fins al 1455, col·labora amb Bernat Martorell II, a la realització del retaule de Sant Cosme i Sant Damià de la catedral de Barcelona, però de seguida van tenir discrepàncies, pel que Miquel Nadal va anul·lar dit contracte en 1455, deixant obres pendents com el Retaule de Santa Clara i Santa Caterina també per a la catedral, que va finalitzar l'escultor Pere Garcia de Benavarri l'any 1458. Les característiques de les seves obres no són una continuïtat del gòtic internacional de Martorell, sinó que s'integren dins del corrent del realisme flamenc de la segona meitat del segle xv.

## Referències

* ↑ Dalmases i José i Pitarch, 1984, p. 266.
* ↑ Dalmases i José i Pitarch, 1984, p. 232.

## Bibliografia

* de Dalmases, Núria; José i Pitarch, Antoni. Edicions 62. Història de l'art català: S. XIV-XV. L'Art Gòtic. vol. 3, 1984. ISBN 9788429721041 [Consulta: 23 febrer 2013].
* Tomo 8 (1998), Art de Catalunya. pintura antiga i medieval, Barcelona, edicions L'isard SL. ISBN 84-89931-06-2
# Mola de Genessies

La Mola de Genessies és una muntanya de 711 metres que es troba entre els municipis de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp) i Tivissa (Ribera d'Ebre).
Al cim s'hi pot trobar un vèrtex geodèsic (referència 256144001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2020].