OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Awk

El llenguatge de programació awk és un llenguatge interpretat especialment dissenyat per al tractament de fitxers de text (o text procedent d'un filtre o pipe). El nom del llenguatge ve de les inicials del cognoms dels seus tres autors originals: Aho, Weinberger i Kernighan; a la pràctica el nom es pren pel nom en anglès d’Alca torda (un ocell àrtic), per exemple tal com apareix a la portada del llibre de referència The AWK Programming Language.
L'awk fa servir strings, expressions regulars (regexp), i arrays associatius (hash). Incorpora tot de conceptes implícits com el bucle principal d'entrada, delimitador de camp i delimitador de registre, parsing automàtic de camps, obrir i tancar fitxers, etc. Això facilita la creació de programes molt compactes d'una sola línia.
L'awk és l'antecessor directe del perl, i tot i que és un llenguatge força senzill, resulta molt potent i ràpid per al tractament de fitxers de text. L'intèrpret d'awk demana molt pocs recursos al sistema, i la càrrega i interpretació del programa és més ràpida que amb un intèrpret de perl (és clar que aquest altre pot fer moltes altres coses com accedir a una base de dades o establir connexions de xarxa).
L'awk és una utilitat present en qualsevol entorn Unix estàndard. Existeixen implementacions d'awk per a gairebé tots els sistemes operatius (unix, linux, ms-windows, hp-mpe, etc.). Existeix una versió GNU anomenada gawk, que incorpora algunes extensions interessants al llenguatge estàndard.

## Referències

* ↑ Nguyen, Binh. Linux Dictionary, p. 293.
* ↑ Duncan, Andy; Still, Jared. Perl for Oracle DBAs (en anglès). O'Reilly Media, 2002, p. 4. ISBN O'Reilly Media.
# Duc de Coromandel

El duc de Coromandel (Ketupa coromanda; syn: Bubo coromandus), és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita sabanes i boscos de ribera del Pakistan, l'Índia, Sri Lanka, Myanmar, sud-oest i zona peninsular de Tailàndia i Malaca. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava el duc de Coromandel com a pertanyent al gènere Bubo. Però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 13.1, 2023) decidí traslladar al gènere Ketupa 9 espècies que estaven classificades dins de Bubo, entre les quals el duc de Coromandel. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara dins de Bubo.

## Referències

* ↑ «Duc de Coromandel». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 265. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Dusky Eagle-owl. Bubo coromandus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 13.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 01-01-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Falguereta de cingle

La falguereta de cingle (Asplenium fontanum) és una espècie de falguera de la família Aspleniaceae, present als Països Catalans.

## Característiques

És una falguera hemicriptòfita rizomatosa, erecta, amb frondes agrupades en fascicles laxos, frondes que arriben a fer 30 cm de llargària. La làmina és dues o tres vegades pinnada, amb pínnules pinnatífides, amb lòbuls, a la vegada, denticulats. El pecíol, de color castany a la seva part basal, és molt més curt que la làmina d'un viu color verd. El raquis és verdós en tota la seva llargària, amb un indument glandulós. Els sorus es distribueixen en grups de dos o tres per pínnula.

## Distribució

L'espècie és pròpia d'Europa occidental i nord d'Àfrica. A la península Ibèrica es troba als Pirineus i muntanyes de la meitat oriental; al sud, arriba a les serralades bètiques fins a Cadis, però sempre en hàbitats humits.

## Hàbitat

Mostra preferència pels ambients ombrívols, encara que també pot viure a plena llum si rep suficient humitat i creix a les escletxes de les roques calcàries i entre les pedres de les parets de les marjades, entre els 100 i els 2.200 metres.

## Espècies semblants

A. fontanum té les làmines cinc vegades més llargues que amples, mentre que A. foreziense les té més curtes. S'assembla als seus híbrids A. majoricum i A. X reichsteinii, però es distingeix d'ambdós pel major nombre de divisions en les seves pinnes.

## Subespècies

* Asplenium fontanum ssp. fontanum: viu a Europa i nord d'Àfrica.
* Asplenium fontanum ssp. pseudofontanum: viu a Àsia, des del Turquestan fins al Nepal.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «Asplenium fontanum (L.) Bernh.». [Consulta: 24 setembre 2022].
* Carrión Vilches, Miguel Ángel. Helechos de la Región de Murcia, 2000. ISBN 84-699-3093-1.
# Peñagrande

Peñagrande és un barri de Madrid integrat en el districte de Fuencarral-El Pardo. Té una superfície de 289,04 hectàrees i una població de 46.095 habitants (2009). Limita al nord amb Mirasierra, al sud amb Ciudad Universitaria i Valdezarza (Moncloa-Aravaca), a l'oest amb Fuentelarreina i a l'est amb El Pilar. Està delimitat al nord amb el carrer Valle de Pinares Llanos, a l'est per l'Avinguda del Ventisquero de la Condesa i el Camino Ganapanes, al sud pel carrer Valle de Mena i l'Avenida de la Ilustración i a l'oest pels carrers Gabriela Mistral i Gavilanes.

## Transports

Pel barri passen les línies d'autobús metropolità: 42, 49, 64, 67, 82, 83, 124, 127, 132, 133 i 137. I pel que fa al metro, hi ha tres estacions de la línia 7 del metro de Madrid: Peñagrande, Avenida de la Ilustración i Lacoma.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Fuencarral-El Pardo
* Ortofoto de Fuencarral-El Pardo i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2011-11-12 a Wayback Machine.
* Barrio de Peñagrande Arxivat 2020-06-11 a Wayback Machine. a la Madripedia
# Khayràtida

Els xerifs khayratides del Mikhlaf, després d'Abu Arish, fou una dinastia (dinastia Khayràtida) que va governar el Mikhlaf del segle xvi el 1801 i a una part, amb seu a Abu Arish) del 1801 al 1863. El 1863 el seu territori va passar als Ayídides d'Abha.

## Xerifs del Mikhlaf

* Desconeguts, segle XVI-1728
* Ahmad ibn Muhammad ibn Khayrat 1728-1762
* Muhammad ibn Ahmad 1762-1801

## Xerifs d'Abu Arish

* Muhammad ibn Ahmad 1801-1809
* Hamud ibn Muhammad Abu Mismar 1809-1818
* Desconeguts 1818-1840
* Al-Husayn ibn Ali ibn Haydar 1840-1851
* Haydar (ibn Husayn?) 1851-1856
* Al-Hasan ibn Muhammad 1856-1863

## Referències

* www.myetymology.com
# Margão

Margão (kannada मडगांव Moddganv, és una ciutat de Goa, la capital comercial de l'estat i capital del districte de South Goa (a més a més de la taluka de Salcette). El nom deriva de Mathagrām que vol dir vila amb un monestir. Està situada a 15° 18′ N, 73° 57′ E﻿ / ﻿15.30°N,73.95°E﻿ / 15.30; 73.95 a la riba del Sal. Al cens del 2001 tenia 78.393 habitants el que la feia la primera ciutat de l'estat.

## Història

Era una ciutat de certa importància amb nombrosos monestirs i poblada de bramans; disposava d'universitat i biblioteca. Va caure en mans dels portuguesos que van destruir els temples hindús el 1543 sent substituïts per esglésies catòliques.
Margão era part de la província de l'Índia Portuguesa, subdividit en comarques, aquestes en municipis (entre ells Margão o Salsette) i aquests en parròquies. La primera església hi fou construïda el 1565 i els jesuïtes van construir un col·legi el 1574 que després fou traslladat a Racho a 10 km al nord-est. Així va restar fins que fou conquerida per l'Índia i va ser integrada al territori de Goa, Daman i Diu, formant llavors part del districte de Goa organitzat el 1965. El 30 de maig de 1987 el districte fou elevat a categoria d'estat (Daman i Diu van restar territori) i es van crear dos districtes: North Goa i South Goa, sent Margão declarada la capital del segon.

## Galeria

* Estadi Jawaharlal Nehru
* Curry de Margão a Portugal

## Enllaços externs

* Tourist information about Margao Arxivat 2009-11-27 a Wayback Machine.
# Banana split

El banana split són unes darreries que es va posar de moda a principi del segle xx, tot i que no se sap amb certesa quan qui en va crear la recepta. Els estats nord-americans de Pennsilvània, Massachusetts i Ohio diuen ser els primers on es van servir aquestes famoses postres.

## Història

El Banana Split tindria el seu origen el 1904 a Latrobe, a l'estat de Pennsilvània als Estats Units, quan un jove de 23 anys, de nom David E. Strickler va inventar un triple gelat sobre una base de plàtan que va començar a vendre al preu de 10 centaus (el doble que un gelat normal) a les persones del Saint Vicent College. S'hi celebra cada any la festa del Banana Split (Banana Split Celebration).
Hi ha una altra ciutat, Willmington (Ohio), que pretén ser el lloc on va néixer la recepta original el 1907 a partir d'un concurs de rebosteria per a escollir unes noves postres per a atraure estudiants del Wilmington College. Tot i que Latrobe és generalment considerat el lloc de naixement de les postres, encara hi ha disputa, ja que cap de les dues ciutats tenen prou proves per a demostrar el seu origen.

## Referències

* ↑ «banana split». Plats a la carta. Cercaterm TERMCAT, 2010. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ Turback, Michael. The banana split book : everything there is to know about America's greatest dessert. Philadelphia: Camino Books, 2004. ISBN 0-940159-83-X.
* ↑ Greater Latrobe-Laurel Valley Chamber of Commerce. «Banana Split Celebration» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ Arnold, Shannon Jackson. Everybody loves ice cream : the whole scoop on America's favorite treat (en anglès). Cincinnati, Ohio: Emmis Books, 2004. ISBN 1-57860-165-7.

## Enllaços externs

* Ribas, Marc. «Banana split». CCMA. [Consulta: 10 novembre 2022].
# Egerton Phillimore

Egerton Grenville Bagot Phillimore (20 de desembre de 1856 – 5 de juny de 1937) va ser un professor britànic de llengua i literatura gal·lesa.

## Biografia

Phillimore va néixer al número 21 de Chester Square, a Belgravia, Londres, el 20 de desembre de 1856, fill de John George Phillimore i Rosalind Margaret, née Cavaller-Bruce. Va anar a l'escola de Windersham House a Amesbury i llavors a la Westminster School de Londres. Va obtenir el seu BA de l'Església Cristiana d'Oxford el 1879 i un Master of Arts el 1883. Va ser admès com a advocat al Middle Temple el 1877.

## Carrera

Mentre a Oxford, Phillimore va conèixer John Rhys, Whitley Stokes i altres personalitats que van estimular el seu interès en la cultura gal·lesa. Va aprendre la llengua i va començar a col·leccionar llibres gal·lesos, així com manuscrits. Des de 1903 va viure a Corris, a Snowdonia. Va publicar una antologia de Literatura pornogràfica gal·lesa, Welsh Ædoeology, a Alemanya.

## Referències

* ↑ «Egerton Phillimore». [Consulta: 25 setembre 2015].
# Estela funerària discoïdal (Maldà)

L'estela funerària discoïdal inicialment estava a l'interior del cementiri de Maldà, però es recuperà com a element decoratiu en aquest antic portal de l'entrada. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'estela està encastada al capdamunt d'un dels murs que donen accés a un dels portals d'entrada al poble de Maldà. És del tipus cua d'oreneta i es troba formada pel cos i el cap. El cos de l'estela ha estat adossat per la part baixa a un mur, deixant sobresortir gran part del cos i el cap de l'estela, cosa que permet observar l'estela per les dues bandes. Per una de les cares del cap de l'estela encara s'hi percep lleugerament les restes d'un baix relleu molt erosionat i desgastat pel pas del temps, on es localitza el tema de la sexifòlia, molt habitual en les esteles funeràries discoïdals urgellenques. Aquest tema iconogràfic fa al·lusió a la flor de la vida, o al pas cap a una segona vida després de la mort. Al revers de l'estela l'erosió no permet veure cap motiu decoratiu.

## Notes

* ↑ «Estela funerària discoidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Penya Blaugrana de Bàsquet Meritxell

La Penya Blaugrana Bàsquet Meritxell (PBBM) és un grup de suport o grada d'animació fundat l'any 1997, que anima el FC Barcelona en especial la secció de bàsquet encara que també tenen presència en els partits de les seccions d'hoquei, futbol sala i Handbol. Juntament amb Sang Culé Cor Català i Dracs 1991 Supporters són dels grups amb més presència al Palau Blaugrana, actualment la penya té 120 socis. La PBB Meritxell és una penya oficial del F.C.Barcelona, ubicada dins l'àmbit 1 secció Barcelona Occidental.
Encara que és un grup d'animació no violent, molts cops s'ha postulat en contra d'algunes decisions del club, i també ha col·laborat amb el club per a millorar-lo, sobretot amb el que afecta el Palau Blaugrana, on la junta directiva té molt en compte la seva opinió. Des del 1999 la penya té un projecte solidari que col·labora en l'educació dels nens i nenes de Loum (Camerun), actualment ja han concedit 77 beques a nens entre 3 i 14 anys, aquest projecte rep el nom de Meritxell Solidària.

## Referències

* ↑ «El Bàsquet és el primer». El 9 Esportiu, 15-11-2012, pàg. 9.
* ↑ «Els que animen al Palau». FC.Barcelona [Consulta: 8 març 2014].
* ↑ «Comunicat animant al Barça». Mundo Deportivo, 25-04-2013.
* ↑ «La PBB Meritxell amb el bàsquet». Mundo Deportivo, 18-06-2009.
* ↑ «El bàsquet amb les penyes». F.C.Barcelona, 03-02-2009.
* ↑ «Llista Penyes Barcelona Occidental».
* ↑ «PBB Mertitxell apoya al barça per la derrota». El Periodico de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2006].
* ↑ «Vaga d'animació». Racoblaugrana, 31-10-2010 [Consulta: 8 març 2014]. Arxivat 2013-05-27 a Wayback Machine.
* ↑ «PBB Meritxell opina sobre el nou Palau». El Contraataque, 21-11-2011 [Consulta: 8 març 2014]. Arxivat 2014-04-23 a Wayback Machine.
* ↑ «Reconeixement als grups d'animació». F.C.Barcelona, 20-12-2012.
* ↑ «Meritxell Solidària». Capitol. 382. La Xarxa. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 març 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web de la PBB Meritxell
# Visoki napon

Visoki napon (en serbocroat Alta tensió) és una pel·lícula ioguslava del 1981. Fou dirigida per Veljko Bulajić que també va escriure el guió juntament amb Mirko Bošnjak i Ivan Salečić i el paper principal va ser interpretat per Božidarka Frajt.

## Argument

Després de la Segona Guerra Mundial es necessiten treballadors per a la construcció del primer generador a la fàbrica Rade Končar, i arriben a Zagreb joves treballadors, entre ells l'obrera Sonja. Com que no hi ha prou experts ni les peces necessàries, l'única esperança són els països comunistes amics de Txecoslovàquia i l'URSS. Després de la resolució de l'Informburo, ja no es pot comptar amb aquesta ajuda.

## Repartiment

* Božidarka Frajt - Sonja
* Vanja Drah - Director
* Milan Štrljić - Stjepan
* Ljubiša Samardžić - Ivo
* Relja Bašić - Jurčec
* Zvonko Lepetić - Djuro
* Velimir Bata Živojinović - Ministre Cukić
* Ivo Gregurević - camarada Vlado
* Sanja Vejnović - skojovka
* Predrag Eidus - Udbas
* Antun Nalis - Un cambrer
* Ilija Ivezić - Camarada d'un sol braç del comitè
* Zvonko Strmac - Enginyer Balash
* |Ljiljana Gazdić || Magdalena
* Nada Gaćešić - Locutor
* Lena Politeo - La dona de Đura
* Demeter Bitenc - Venedor d'esbossos
* Zvonimir Torjanac - Enginyer Marek (com a Zvonko Torjanac)
* Zvonimir Ferenčić - Comerciant
* Ivo Juriša - Cantant d'òpera
* Jadranka Matković - Una dona jove
* Antun Kujavec - Recepcionista de l'hotel
* Finka Pavičić - Venedora de bitllets a l'estació de tren
* Branimir Vidić - Un amic de la comissió d'estudiants
* Mia Oremović - Caixer
* Ervina Dragman - Mare de l'enginyer Jurcec

## Guardons

Al 28è Festival de Cinema de Pula l'any 1981:
* Mladen Prebil – Zlatna arena per al so de la pel·lícula
* Vesna Lažeta - Zlatna arena d'or
Vrnjačka banja 81' - 3r premi al guió

## Referències

* ↑ «Hrvatski filmski arhiv: Popis hrvatskih dugometražnih filmova 1944. - 2006.». Arxivat de l'original el 05. 03. 2016. [Consulta: 23. 01. 2021].
* ↑ «Високи напон». filmovi.com. [Consulta: 7. 7. 2013.].
* 1 2 3 4 «Високи напон». База ХР кинематографије. [Consulta: 27. 1. 2021].
* ↑ «Високи напон». Ртс. [Consulta: 27. 1. 2021].
* ↑ «5. Фестивал филмског сценарија - награде и признања». Фестивал филмског сценарија. [Consulta: 27. 1. 2021].

## Enllaços externs

* Високи напон - филмска банка
* Pel·lícula sencera a Dailymotion
# Atharisme

L'atharisme o escola atharita (de l'àrab الأثرية, al-aṯariyya, ‘textualisme’) és una de les tres escoles sunnites de teologia islàmica, junt amb l'aixarisme i el maturidisme. Es tracta d'una escola textualista; el seu nom deriva de la paraula àrab àthar, que es pot traduir per ‘narració’, i que en aquest context fa referència a «la tradició i narracions dels musulmans justos de les primeres generacions».
L'atharisme es diferencia de les escoles aixarita i maturidita en preconitzar l'ús molt restringit del raonament especulatiu per tal d'interpretar les afirmacions dels texts sagrats, especialment pel que fa als atributs i definicions de Déu. Els atharites consideraven la divinitat com un ésser completament abstracte, rebutjant tota temptativa d'interpretar certs passatges polèmics de l'Alcorà o dels hadits que podrien derivar vers una visió materialista o antropomòrfica de Déu. Creien que només podien tenir-se en compte les explicacions donades per les tres primeres generacions de musulmans (sàlaf).
Si bé aquesta visió no té cap fundador precís, va ser defensada i promoguda pel teòleg Àhmad ibn Hanbal (m. 855), per la qual cosa va impregnar l'escola de jurisprudència islàmica que deriva dels seus ensenyaments, el hanbalisme.
# Arnold Lang

Arnold Lang (Oftringen, 18 de juny de 1855 - Zúric, 30 de novembre de 1914) va ser una naturalista suís, un anatomista comparatiu i estudiant del biòleg alemany Ernst Haeckel.
A la tardor de 1891, una beca europea per al millor graduat de la classe va permetre al biòleg experimental americà Lilian Vaughan Morgan d'anar a Europa a estudiar els músculs dels poliplacòfora a la Universitat de Zúric amb Arnold Land. La biologa noruega Kristine Bonnevie va estudiar sota la supervisió d'Arnold Land a Zuric en els anys 1898-99. També va ensenyar al filòsof Heinrich Schmidt.

## Treball

* Lehrbuch der vergleichenden Anatomie der wirbellosen Thiere, 2 Tl., 1888–94
* Beitrag zu einer Trophocöltheorie, 1903
* Die experimentelle Vererbungslehre in der Zoologie seit 1900, 1914

## Referències

* 1 2 Charton, Barbara. «Lang, Arnold (1855-1914, swiss zoologist». A: A to Z of Marine Scientists. Infobase Publishing, 2003, p. 102–103. ISBN 978-1-4381-0920-6.
* 1 2 «Arnold Lang (1855–1914)». ETH-Bibliothek Zürich. Arxivat de l'original el 9 de gener 2017 [Consulta: 8 gener 2017]. Arxivat 9 de gener 2017 a Wayback Machine.
# Schulenburg

* No s'ha de confondre amb Schuilenburg.
«Schulenburg» té aquests significats:
* Toponímia
** Schulenburg (castell), antic llogaret i castell de mota i pati a Stappenbeck (Saxònia-Anhalt)
** Schulenburg (Texas), una ciutat al comtat Fayette County a Texas
** Schulenburg (Langenhagen), nucli de Langenhagen a Baixa Saxònia
** Schulenburg (Pattensen), nucli de Langenhagen a Baixa Saxònia
** Schulenburg (Pölitz), nucli de Pölitz a Slesvig-Holstein
* Schulenburg, nom alemany de Walidrogi, nucli del municipi polonès de Tarnów Opolski
** Schulenburg (Texas), localitat al Comtat de Fayette (Texas)
* Schulenburg, masia castral a Itzehoe
* Biografies
** Schulenburg (nissaga), una família noble d'Alemanya
** Enric I de Schulenburg, príncep-bisbe d'Havelberg de 1244 a 1270
** Bernat de Schulenburg, (Bernardus de Sculenborch) (1358-1380), canonge a la seu de Stendal
*** Maties Joan de Schulenburg (1661-1747), senyor hereu d'Emden i mariscal de la República de Venècia
*** Friedrich Werner von der Schulenburg (1875-1944), diplomàtic, activista nazi i ambaixador del Tercer Reich a Moscou el 1939, després resistent anti-nazi
*** Fritz-Dietlof von der Schulenburg-Tressow (1902–1944), militar, activista nazi prominent, després resistent anti-nazi
# Els perdedors (pel·lícula del 2006)

Els perdedors (títol original en castellà Los perdedores) és una pel·lícula-documental espanyola i alemanya dirigida per Driss Deiback, estrenada l'any 2006. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Quan el 18 de juliol de 1936 es va produir l'aixecament contra l'Espanya republicana, les urgents necessitats militars i l'escàs suport popular van fer que el general Franco ordenés la mobilització obligatòria de tots els musulmans amb capacitat per portar armes que habitaven al nord de Marroc (antic protectorat espanyol). N'hi va haver entre noranta i cent mil de reclutats per força. Molts estudiosos recolzen que la Guerra Civil no la va guanyar Franco gràcies al suport directe que li van subministrar Hitler i Mussolini, sinó a la contribució d'aquestes forces de xoc portades des del nord de l'Àfrica la que va fer canviar el curs de la guerra. La pel·lícula realitza un recorregut per aquells episodis que vinculen els fets històrics dels anys trenta a Espanya amb el creixent conflicte actual que enfronta a les cultures.

## Premis i nominacions

* 2007: millor documental, Premis Toulouse Cinespaña
* 2007, Festival de Cine de Pamplona
* 2008, El Ojo Cojo

## Referències

* 1 2 «PERDEDORES» (en espanyol europeu). Festival de Cine Africano de Tarifa. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Bolorinos Allard, Elisabeth «The Crescent and the Dagger: Representations of the Moorish Other during the Spanish Civil War». Bulletin of Spanish Studies, 93, 6, 02-07-2016, pàg. 965–988. DOI: 10.1080/14753820.2015.1082811. ISSN: 1475-3820.
* ↑ «Els perdedors». ésAdir > Filmoteca: pel·lícules. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Bernad Monferrer, Estela. La historia contada a traves de los medios de comunicacion (en anglès). ACCI (Asociación Cultural y Científica Iberoamericana), 2014-07-24. ISBN 978-84-15705-90-1.
* ↑ Balfour, Sebastian. Deadly Embrace: Morocco and the Road to the Spanish Civil War (en anglès). OUP Oxford, 2002-05-23. ISBN 978-0-19-155487-2.
# Falgarita

La falgarita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom de Falgar, un antic nom sogdià d'una zona de la capçalera del riu Zeravshan.

## Característiques

La falgarita és un sulfat de fórmula química K₄(VO)₃(SO₄)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3. És el primer sulfat vanadil de potassi natural conegut.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5234/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'àrea de Kukhi-Malik, a la serralada Zeravshan (Província de Sughd, Tadjikistan), on es troba en forma de petits cristalls aïllats, isomètrics o pseudooctaèdrics, de color turquesa i d'entre 10 i 60 micres, com a agregats esfèrics de fins a 0,5 mm de diàmetre i creixent sobre crostes blanques de sulfat. Es troba associada a molibdita, barita i anhidrita.

## Referències

* ↑ «Falgarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juliol 2021].
# Pieńsk

Pieńsk és una població del Comtat de Zgorzelec, al Voivodat de la Baixa Silèsia, al sud-est de Polònia.
Pieńsk és situada a uns 11 quilòmetres al nord de Zgorzelec, a la ribera oriental del riu Nysa Łużycka (Lausitzer Neiße en alemany) que dibuixa la frontera entre Polònia i Alemanya, i a 140 quilòmetres a l'oest de la capital de la Baixa Silèsia, Wrocław (Breslau). El 2006 la seva població era de 5.800 habitants.