OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Las Bocas

Las Bocas és un jaciment arqueològic localitzat al municipi d'Izúcar de Matamoros (Puebla, Mèxic). Està relacionat amb diverses peces arqueològiques d'estil olmeca, sobretot figuretes de ceràmica i altres obres de terrisseria. El llogaret de las Bocas fou intensament explorat en els anys seixanta per col·leccionistes interessats en la ceràmica i les estatuetes olmeques. Com el prestigi del lloc s'anava apujant, sovint s'associà el nom del lloc amb peces de característiques semblants, però d'origen desconegut. És per açò que el terme Las Bocas té actualment una importància arqueològica relativament menor.

## Descripció

Las Bocas no és un jaciment arqueològic obert al públic. En el sentit estricte del terme, és un jaciment en què hi ha indicis d'ocupació humana d'època precolombina. Es tracta d'un dels pocs assentaments corresponents al preclàssic que es conserven al centre de Mèxic, perquè altres com Tlatilco i Cuicuilco han estat absorbits per àrees urbanes.
El jaciment de Las Bocas correspon a un paratge que estava dedicat a l'agricultura, ubicat al peu del turó Teponaztle, a l'est de la ciutat d'Izúcar de Matamoros. S'hi han trobat nombrosos exemples de figuretes olmeques d'estil baby face que, segons alguns especialistes, corresponen a representacions de l'humà jaguar, de gran importància en la iconografia olmeca. Associats a aquestes peces s'han recuperat instruments lítics, elaborats sobretot amb obsidiana i sílex. Malgrat que en el lloc s'han descobert alguns enterraments, no és possible considerar Las Bocas com un cementeri, com va fer Coe en el seu llibre The Jaguar's Children.

## Excavacions arqueològiques

El primer treball sistemàtic de recerca arqueològica que en done informació és un article de David Grove del 1967, en el qual esmenta que va cancel·lar les excavacions a Las Bocas perquè Román Piña Chan n'estava realitzant les seues al paratge de Caballo Pintado, que és el nom local amb què es coneix Las Bocas a la vall de Matamoros. No es tenen, però, notícies dels resultats de les indagacions de Piña Chan. Al 1997, l'arqueòloga Maria de la Creu Paillés efectuà la primera de tres temporades d'excavacions al jaciment, que han servit per llançar-hi més llum.

## Aportació

Las Bocas, el nom complet del qual és San José Las Bocas, se situa a 7 km d'Izúcar de Matamoros, Puebla. Tot i que no és una zona arqueològica, explica la història que venien persones de l'estranger a extraure'n peces de fang, les quals tenien un alt valor econòmic, i que enganyaren la gent d'aquesta localitat pagant-los una mínima quantitat per cada peça. Algunes d'aquestes peces s'han pogut recuperar i en l'actualitat s'hi poden trobar algunes peces de jade, obsidiana, fang i ceràmica.

## Referències

* ↑ Grove, 2000.
* 1 2 3 Paillés, 2007.

## Fonts

* Grove, David C. (2000) "Boques, Les (Pobla, Mexico)", in Archaeology of Ancient Mexico & Central America: an Encyclopedia; Routledge, London.
* Paillés Hernández, María de la Creu (2007): "Projecte arqueològic Les Boques", en el lloc en internet de la Fundació per a l'Avanç dels Estudis Mesoamericanos (FAMSI), consultat el 3 de març de 2007.

## Vegeu també

* Cultura olmeca.
# Aegisub

Aegisub és un editor de subtítols SubStation Alpha de propòsit general que ajuda en molts aspectes a la composició tipogràfica (typesetting). Corregeix algunes deficiències de Medusa Subtitling Station i afig moltes altres característiques de les quals aquest mancava. La primera versió pública es va anunciar el 4 de novembre de 2005 com v1.00 beta.
A partir de la versió 1.07 Aegisub es va convertir en programari de codi obert baix llicència BSD 3-clause.

## Característiques

* Unicode en codificacions UTF-7, UTF-8, UTF-16LI i UTF-16BE
* Permet importar subtítols no Unicode des de més de 30 codificacions diferents, incloent ShiftJIS, el que permet reprendre el treball sobre qualsevol subtítol independentment de la configuració del sistema
* Permet carregar els formats de subtítol Advanced SubStation Alpha (.ass), SubStation Alpha (.ssa), SubRip (.srt) i de text pla (.txt) (amb dades d'actors)
* Diversos nivells de "desfer"
* Fa ús de Advanced SubStation Alpha com format de subtítols predeterminat
* Potent mòdul d'automatització que utilitza el llenguatge de script *Lua per a crear efectes avançats de *karaoke o qualsevol altre tipus de manipulació sobre els subtítols.
* Ressaltat de sintaxi
* Recol·lector de fonts tipogràfiques
* Obertura de vídeos via Avisynth per a una veritable previsualització dels subtítols mitjançant VSFilter en qualsevol format suportat per DirectShow

## Ou de pasqua

Si se selecciona la tipografia Comic Sans en el gestor d'estils apareix un missatge d'advertiment que anima a l'usuari a considerar que "és la tipografia de la qual més s'ha abusat en la història de la informàtica".

## Vegeu també

* Fansub
* SubStation Alpha

## Enllaços externs

* Aegisub Wiki
* Pàgina web oficial Arxivat 2009-09-24 a Wayback Machine.
* Traducció del manual d'Aegisub Arxivat 2009-02-11 a Wayback Machine.
# Greater London Council

Greater London Council (GLC; en català Consell del Gran Londres) va ser el govern local administratiu del Gran Londres. Va existir des de l'any 1965 fins al 1986 i reemplaçava London County Council (LCC) que havia cobert una àrea molt més petita.
Actualment Greater London Authority és el govern local del Gran Londres.

## Transport

Una branca del consell anomenada London Transport Executive va exercir d'autoritat del transport públic londinenc des de l'any 1970 fins al 1984.

## Referències

* ↑ «The rise and fall of the GLC» (en anglès). BBC News, 31-03-2016.
* ↑ «Greater London Council | former government body, London, United Kingdom | Britannica» (en anglès). [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «London government - All you need to know» (en anglès americà). [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «London Transport Executive - Graces Guide». [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Matters, Transport for London | Every Journey. «A brief history of the Underground» (en anglès britànic). [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «History of public transport authorities in London - Alchetron, the free social encyclopedia» (en anglès americà), 18-08-2017. [Consulta: 7 maig 2023].
| Precedit per: London Transport Board | London transport authority 1970-1984 | Succeït per: London Regional Transport |
# Ca l'Escolà (Sant Pere de Ribes)

Ca l'Escolà és una masia de Sant Pere de Ribes, Garraf, protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Està situada a llevant del cap de municipi, a la banda oest de la riera de Jafre. És un edifici de planta en forma de "L" que es compon de diversos cossos. El principal consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. S'hi accedeix per un portal d'arc de mig punt adovellat. A la façana de garbí hi ha adossat un cos de planta baixa i pis amb la coberta plana habilitada com a terrassa. La seva façana de mestral té un finestral d'arc pla arrebossat amb sortida a un balcó, sobre el qual hi ha un nivell descobert des del qual s'accedeix a la terrassa. La façana de gregal del volum principal té adossat un cos d'un sol nivell d'alat obert amb petites finestres, a mode d'espitllera. L'acabat exterior és de restes de l'arrebossat original. Davant la casa hi ha diversos cossos que es corresponen amb les corts i a pocs metres en direcció nord est hi ha un colomar en estat ruïnós. A prop de la façana posterior hi ha un petit dipòsit i una cisterna que s'utilitzava per ensulfatar els ceps.

## Notícies històriques

La primera notícia que es té de la masia és a un document de 1588, on s'indica que és propietat de la família Falç de Sitges. Aleshores era coguda com a "mas Renard", si bé anteriorment era coneguda com a "mas Caçador". No serà fins al llibre d'Apeo de l'any 1847 quan es trobi anomenada com a Ca l'Escolà. Per aquell temps era propietat de Salvador Riera, de Sitges.

## Referències

* ↑ «Ca l'Escolà (Sant Pere de Ribes)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Miret i Mestre, Josep «Sabies què... al nostre terme hi ha 75 masies?». L'Altaveu, 134, 01-07-2018, pàg. 18-19 [Consulta: 12 gener 2019].
* 1 2 3 «Ca l'Escolà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ Sant Pere de Ribes a Mapes de patrimoni cultural, Diputació de Barcelona
* 1 2 Boquer i Pubill, Sílvia; Miret i Mestre, Josep «Ca l'Escolà. Ribes rural - Ribes urbà». Programa de mà del 30è Pessebre Vivent Parlat de Sant Pere de Ribes. Els Xulius [Sant Pere de Ribes], 01-12-2018 [Consulta: 30 gener 2019].
# Damião Vaz d'Almeida

Damião Vaz d'Almeida (nascut el 28 d'abril de 1951) és un polític africà que va ser Primer Ministre de São Tomé i Príncipe i vicepresident del Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe/Partit Socialdemòcrata (MLSTP-PSD). Fou nomenat primer ministre el 18 de setembre de 2004 després de ser escollit pel seu partit i confirmat pel president Fradique de Menezes tres dies després que Menezes hagués fet dimitir el govern de Maria das Neves. Prèviament d'Almeida havia estat ministre de treball i solidaritat en els governs liderats per Gabriel Costa primer i Maria das Neves després.
Ell és originari de l'illa de Príncipe i ha ocupat nombrosos alts càrrecs a la seva illa, principalment el de president de l'assemblea del districte de Pagué i President del govern regional de Príncipe del 29 d'abril de 1995 al 12 d'abril de 2002.
El govern de Damião Vaz d'Almeida va estar format per ministres tant del MLSTP-PSD com de l'Acció Democràtica Independent (ADI).
Va presentar la seva renúncia al president Menezes el 2 de juny de 2005 afirmant que la seva relació de treball amb Menezes s'havia deteriorat fins al punt en què no podien treballar plegats. Ambdós no estaven d'acord sobre com gestionar una vaga dels funcionaris públics i al voltant de l'adjudicació per Menezes dels blocs de petroli en alta mar. Sis dies després de la seva dimissió va jurar un nou govern liderat per Maria do Carmo Silveira.

## Referències

* ↑ "New Sao Tome government sworn in", Reuters, 19 de setembre de 2004.
* ↑ "Prime minister resigns after civil servant strike, oil controversy", IRIN, June 3, 2005.
# Lagoecia cuminoides

Lagoecia és un gènere monotípic de plantes herbàcies que pertany a la família Apiaceae. La seva única espècie és Lagoecia cuminoides, és planta nativa de la regió mediterrània, també als Països Catalans.

## Descripció

Arriba a fer 7-35 cm d'alt. Herba erecta, glabra, simple o poc ramificada. Fulles pinnaticompostes, de 4-15 x 0,4-1,5 cm, amb el pecíol alat i folíols nombrosos; pètalsblancs; fruit de 2 mm amb pèls claviformes. Floreix de març a abril.

## Distribució i hàbitat

Es troba des de la península Ibèrica a Palestina i estenent-se fins Irak i l'Iran, en erms terofítics en terrenys calcaris a les contrades mediterrànies marítimes (territori diànic) comarca de la Costera entre els300 i 400 m d'altitud. A laPenínsula Ibèrica només es troba a la seva meitat sud.

## Taxonomia

Lagoecia cuminoides va ser descrita per Linnaeus i publicada a Species Plantarum 59. 1753.

### Citologia

Nombre de cromosomes de Lagoecia cuminoides : 2n=16

### Sinònims

* Cuminoides obliqua Moench

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Lagoecia cuminoides en Flora Vascular
* ↑ «Lagoecia cuminoides». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 setembre 2012].
* ↑ Chromosome atlas of flowering plants. Darlintong, C. D. & A. P. Wylie (1955)
* ↑ Lagoecia cuminoides a PlantList
# Comtat d'Albany (Nova York)

El Comtat d'Albany és un comtat de l'estat de Nova York, a l'est dels Estats Units. La seva frontera nord està delimitada pel riu Mohawk, en la seva confluència amb el riu Hudson, que es troba a l'est.Segons el cens del 2010, la població era de 304.204. La seu del comtat i la ciutat més gran és la ciutat d'Albany, la capital de l'estat. Inicialment, a l'època colonial, el comtat d'Albany tenia una quantitat indefinida de superfície, però des del 3 de març de 1888 es va determinar en 1.400 metres quadrats.
El comtat va rebre el nom del duc de York i d'Albany, que es va convertir posteriorment en Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia.
El comtat d'Albany constitueix el nucli central del districte capital de l'estat de Nova York, que comprèn l' Àrea metropolitana Albany-Schenectady-Troy.

## Govern i política

Al llarg de la seva història, el comtat ha donat suport a candidats a la presidència del Partit Democràta. Només en tres eleccions Des de 1924, el Partit Republicà ha guanyat només 3 vegades al comtat (la més recent, l'any 1972 amb Richard Nixon) i ha anat perdent cada cop més força (des de 1988, els republicans no arriben al 40% dels vots a unes eleccions presidencials).

## Poblacions

El Comtat d'Albany conté tres ciutats i 10 localitats (towns).

### Ciutats

* Albany (capital del comtat)
* Cohoes
* Watervliet

### Towns

* Berne
* Bethlehem
* Coeymans
* Colonie
* Green Island
* Guilderland
* Knox
* New Scotland
* Rensselaerville
* Westerlo

### Pobles

* Altamont
* Colonie
* Green Island
* Menands
* Ravena
* Voorheesville

### Altres nuclis

* Latham
* Loudonville
* Preston-Potter Hollow
* Roessleville
* Siena College
* Westmere

### Llogarrets

* Alcove
* Boght Corners
* Clarksville
* Coeymans
* Crescent Station
* Delmar
* Dunsbach Ferry
* Elsmere
* Feura Bush
* Fort Hunter
* Fullers
* Glenmont
* Guilderland
* Guilderland Center
* Karner
* Lisha Kill
* Mannsville
* McKownville
* Medusa
* New Salem
* Newtonville
* Normansville
* Selkirk
* Slingerlands
* South Bethlehem
* Verdoy
* Wemple
* West Albany

## Referències

* ↑ «State & County QuickFacts». United States Census Bureau. Arxivat de l'original el 29 juny 2011. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Find a County». National Association of Counties. Arxivat de l'original el 2011-05-31. [Consulta: 7 juny 2011].
# Cerví

«Cerví» té aquests significats:
* Zoologia: Cerví, mena de mamífer remugant de la subfamília Cervinae, família Cervidae, vegeu cervins
* Toponímia:
** Cerví (muntanya), muntanya dels Alps, fronterera entre Suïssa i Itàlia
** Canals de Cerví, indret del terme de Sarroca de Bellera, Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme de Benés
** Glacera del Cerví, glacera als Alps Penins, a la base de la cara nord del Cerví, al sud de la ciutat de Zermatt, al Valais (Suïssa)
** Pica Cerví de Durro, muntanya termenal entre Sarroca de Bellera i la Vall de Boí (a l'antic terme de Durro), a cavall del Pallars Jussà i l'Alta Ribagorça
** Pica de Cerví, cim al terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà
** Serra de Cerví, Raspes de Cerví, Pala de Cerví, Pala de la Pica Cerví i Pala de la Pica de Cerví, elements orogràfics relacionats amb els cims de la Pica de Cerví i de la Pica Cerví de Durro
# Adriaen van de Velde

Adriaen van de Velde (Amsterdam, batejat 30 de novembre de 1636 - Amsterdam, 21 de gener de 1672) va ser un pintor i dibuixant neerlandès. Especialitzat en la pintura de paisatge i animals. Fill de Willem van de Velde el Vell i germà de Willem van de Velde el Jove, també pintors.

## Biografia

Adriaen no volia ser un pintor de marines com el seu germà, de manera que va realitzar el seu aprenentatge al taller de Jan Wijnants, pintor de paisatges. Allà va entrar en contacte amb Philips Wouwerman, qui sembla que ho va ajudar en els seus estudis d'animals i va exercir una poderosa influència en el seu estil. Els seus progressos van ser excepcionalment ràpids, i va ser emprat pel seu mestre per a la realització de les figures incloses en les seves composicions de paisatge. La mateixa feina va tenir amb Meindert Hobbema, Jacob van Ruysdael, Adriaen Hendriksz Verboom i d'altres artistes contemporanis. Segons Arnold Houbraken, va morir mentre estava col·laborant amb Jan van der Heyden i Frederik de Moucheron, pintant animals per a les seves obres.

## Obres

Els temes favorits per a les seves pròpies obres van ser escenes en prats oberts, amb ovelles, vaques i cabres, que executava amb destresa i precisió, colors clars i tons platejats. Va pintar també algunes petites obres amb escenes hivernals de patinadors i diverses obres de tema religiós que li va encarregar una «schuilkerk» (església clandestina catòlica) d'Amsterdam, entre elles un Descendiment.
A més a més de les prop de dues-centes obres catalogades que se li atribueixen, va executar uns vint gravats, diversos dels quals va realitzar a l'edat de catorze anys. Es caracteritzen per la delicadesa i rigor del traç.

## Galeria

| Escena de granja (1672 | Animals a la vora del riu (1664) | L'Anunciació (1667) |

## Referències

* 1 2 «Adriaan vanden Velde» (en neeerlandès). [Consulta: 16 febrer 2016].
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Georgeïta

La georgeïta és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom en honor de George Herbert Payne (1912-1989).

## Característiques

La georgeïta és un carbonat de coure. L'estiu de 2023 l'espècie va ser redefinida per l'Associació Mineralògica Internacional com un hidròxid amorf en fase alfa, de fórmula química [Cu(OH)₂$_{-x}$(H₂O)$_x$][(CO₃)]$_{x/}$₂. Forma revestiments pulverulents que poden ser massius i tant fins com gruixuts. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'1 a 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la georgeïta pertany a «05.BA: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb Cu, Co, Ni, Zn, Mg, Mn» juntament amb els següents minerals: glaucosferita, kolwezita, malaquita, mcguinnessita, nul·laginita, pokrovskita, rosasita, zincrosasita, txukanovita, auricalcita, hidrozincita, holdawayita, defernita, loseyita i sclarita.

## Formació i jaciments

La georgeïta és un mineral secundari rar que va ser descobert en porcions rovellades de dipòsits de sulfur de Ni-Cu a la mina de níquel Carr Boyd Rocks, a la Comarca de Menzies (Austràlia Occidental, Austràlia). També ha estat trobada a la mina Hilarion, a Lorium (Àtica, Grècia) i a la mina Britannia, al mont Snowdon (Gal·les, Regne Unit).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: malaquita, calconatronita, magnesita niquèlica i guix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Georgeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 maig 2017].
* 1 2 3 «Gerogeite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 3 maig 2017].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 75». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 20-10-2023, pàg. 891–895. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-891-2023 [Consulta: 21 octubre 2023].
# Cal Miqueló (Sidamon)

Cal Miqueló és una obra amb elements barrocs de Sidamon (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar aïllat que més tard ha estat envoltat per d'altres cases, que van formar el carrer més vell del poble. De planta baixa i pis segueix la compartimentació interior característica en tres espais perpendiculars a la façana. Aquestes queden relaxats per la simetria de les obertures. Els ràfecs son poc prominents a la façana. La galeria del costat sud de la casa, la més interessant, dona al propi pati de la casa.

## Història

Les dimensions de l'habitatge, així com la preexistència de cubs per emmagatzemar gra i vinya, piques de pedra, quadra i pessebre pels animals, son proves del poder econòmic de la família dins de la població. L'any 1918 la família Bellet adquirí l'habitatge. Durant la guerra civil l'edifici fou ocupat pels militars i s'hi cremà una biblioteca important.

## Referències

* 1 2 «Cal Miqueló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Derick Baegert

Derick Baegert (Wesel, c., 1440 - 1515) va ser un pintor tardogòtic alemany.

## Biografia i obra

Escassament documentat, devia néixer cap a 1440 i a Wesel, ciutat hanseàtica en la qual se'n troben rastres documentals entre 1476, quan va cobrar per un estendard pintat per a l'ajuntament, i 1515, última data coneguda de la seva activitat. En el seu taller, des del qual va treballar per a altres ciutats alemanyes de la regió de Renània, com Dortmund o Kalkar, hi va col·laborar el seu fill Jan amb qui va viatjar el 1482 als Països Baixos. Era parent de Jan Joest, qui va treballar al seu taller.
Influït per la pintura flamenca i potser format a Utrecht, va desenvolupar un estil personal de dibuix precís i extraordinària minuciositat en els detalls. La seva primera obra coneguda, l'altar per al convent dels dominics de Dortmund, ara a l'església prebostal de Sant Joan Baptista de Dortmund, es data cap a 1475. Es tracta d'un tríptic de grans dimensions (prop de vuit metres d'ample per 2,30 d'alt) amb una escena de la Crucifixió en la taula central, poblada de figures anecdòtiques, en la qual s'adverteixen records de Rogier van der Weyden en el grup de sant Juan i la Verge, la Santa Parentela en el panell esquerre, formada per vint-i-cinc membres de la família de Crist i al fons, en l'horitzó, la primera vista pintada de la ciutat de Dortmund, i l'Epifania a la porta dreta. En la taula central, el cap d'un home que apunta entre les dones en el grup del vel de la Verónica seria, en opinió de Baxhenrich-Hartmann, un autoretrat, el primer de la pintura alemanya.
Poc posterior és el gran Calvari pintat el 1477 per la Mathenakirche o església de Sant Nicolau a Mathen, suburbi de Wesel, destruïda durant la Segona Guerra Mundial, encara que el gran altar havia estat ja desmuntat i trossejat en data desconeguda, restant-ne cinc fragments de diferents mesures, conservats tots ells en el Museu Thyssen-Bornemisza, a la col·lecció del qual es van incorporar en diferents moments i des de diferents procedències. De 1493 a 1494 va pintar un Judici Final per a l'ajuntament de Wesel, conservat ara al Städtischen Museum de la ciutat

## Referències

* ↑ Pita y Borobia, p. 160.
* ↑ Derick Baegert en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD).
* ↑ Baxhenrich-Hartmann, Elisabeth-Maria, Der Hochaltar des Derick Baegert in der Propsteikirche zu Dortmund, Verlag des Historischen Vereins Dortmund, 1984, pp. 114-115.
* ↑ «Gabriel Mälesskircher. Biografía y obras». Museo Thyssen-Bornemisza. [Consulta: 10 juny 2016].

## Bibliografia

* Pita Andrade, José Manuel i Borobia Guerrero, María del Mar, Mestres antics del Museu Thyssen-Bornemisza, Madrid, 1992, ISBN 84-88474-02-4