OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Çò de Magràs

Çò de Magràs és una casa de Vilac al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Tot i les importants transformacions que han afectat elements de la cort (bordes i quadres) el casal bastit bona part de les estructures originals,tant exteriors com interiors.

## Descripció

És un edifici de tres plantes, bastit sobre pilars que suporten directament les bigues de fusta i al capdamunt de les encavallades que defineixen un cobert de doble vessant amb llicorella. Les façanes són compartimantades per faixes verticals i horitzontals que suporten cornisa desenvolupada, al darrere acaben en angles roms. En la planta baixa i en el cos central les obertures són de fàbrica, i en la resta són de batents de fusta sota arcs de descàrrega, de manera que la planta noble se situa en la planta baixa.
Hi dona accés una portada elevada d'estil clàssic amb la clau ornada per un cercle.Retrobem aquest motiu en l'obertura del damunt d'arc de mig punt motllurada, per tal com la finestra del segon pis presenta un escut heràldic que conté en els quarters barres horitzontals o verticals, alternes. L'interior conservaven la planta baixa diversos elements tradicionals com ara el pastador amb el forn de pa, una fornícula per rentar la bugada amb "era peira de rushcà" o una "comuna" però el més sorprenent és que s'ha aprofitat una vella portada amb permòdols per bastir la llar de foc, en l'antiga llinda (girada) es llegeix BORD DE MIQUEL. A l'exterior, davant la porta, s'ha aprofitat també (vegeu Çò de Baile) com a base de banc una inscripció en relleu que diu : JOSEFA [creu]N.[creu] DE MIQUEL 77 [blas] SI BERTRAN DE MIQUEL 1717(no creiem possible que provingui del portal de la cort com se'ns informa).

## Història

Es tracta d'una nova branca del llinatge De Miquel Capdet, la qual a jutjar per l'antiga llinda hauria estat fundada per aquell Bord de Miquel al trànsit del segle XVII-XVIII. Els De Miquel Margàs foren per tant descendents d'aquells De Miquel que a mitjans del segle xvii governaren la Val d'Aran, fins que sobrevingueren fortes tensions internes (el baró d'Eroles) en el decurs de les quals foren occits els caps del clan i enterrats al monestir de Mijaran. Com que no és gaire corrent el nom de josefa, la segona inscripció té a veure amb la família de Bartomeu de Miquel i la seva segona muller, Josefa. La segona inscripció té a veure amb la família de Bartomeu de Miquel Margàs (1730). Francisco de Zamora (núm 18 i ss) parla de cases importants de Vilac(1789)

## Referències

* 1 2 3 4 «Çò de Magràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Al-Buwaydah

Buwayda (àrab: البويضة, al-Buwayḍa) és un poble sirià del subdistricte o nàhiya de Salamiyah, al districte o míntaqa homònim, de la governació o muhàfadha de Hama. Segons l'Oficina Central d'Estadística de Siria, Buwayda tenia 174 habitants en el cens de 2004.

## Referències

* ↑ «General Census of Population 2004.». [Consulta: 10 juliol 2014].
# Escut de Garcia

L'escut de Garcia és un símbol oficial d'aquest municipi de la Ribera d'Ebre i es descriu mitjançant el llenguatge tècnic de l'heràldica amb el següent blasonament:
    «Escut caironat: d'or, una garsa d'atzur, becada i membrada de sable; el cap de sable. Per timbre una corona mural de vila.»

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color groc (or), amb un dibuix d'una garsa, omplint el màxim d'espai possible i sense tocar les vores de l'escut, representada de perfil i mirant a la destra de l'escut, que és l'esquerra de l'observador; és de color blau (atzur) i amb el bec (becada) i les potes (membrada) de color negre (sable). La part superior de l'escut (el cap) té una alçada igual a un terç de l'ample, i també és de color negre (sable).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de vila, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb vuit torres merletades, de les quals se'n veuen cinc.

## Història

L'escut va ser aprovat el 4 d'agost de 1987 i publicat al DOGC número 889 de 14 de setembre del mateix any.
L'escut està representat sobre les armes dels Entença (d'or, el cap de sable), senyors de la baronia a la qual pertanyia la fortificació de Garcia. La garsa és un senyal parlant referent al nom de la vila.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Ribera d'Ebre
* Escut d'Entença

## Referències

* ↑ «DECRET 269/1987, de 4 d'agost, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Garcia per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num. 889, 04-08-1987. [Consulta: 23 juny 2010].
* 1 2 «DOGC 4914, decret 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya. Publicat al DOGC 4.914 de 28 de juny de 2007.», 28-06-2007.

## Enllaços externs

* Els símbols dels ens locals de Catalunya Recopilació de la informació sobre els 200 primers municipis a aprovar oficialment a Catalunya la bandera i l'escut.
# Roca dels Set Minyons

La Roca dels Set Minyons és una muntanya de 267 metres que es troba al municipi d'Aspa, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Young Apollo

Young Apollo (El jove Apol·lo), op. 16, és una composició musical de Benjamin Britten per a piano i orquestra de corda.
Va ser un encàrrec de la Canadian Broadcasting Corporation. Britten va acabar la seva escriptura el 1939, poc després d'instal·lar-se als Estats Units. Es va estrenar el 27 d'agost de 1939 amb Britten com a solista al piano i Alexander Chuhaldin (a qui està dedicada l'obra) com a director de l'Orquestra Melodic Strings. La CBC va radiar aquesta estrena.
El títol procedeix del poema inacabat de John Keats Hyperion. Britten va compondre aquesta obra sota la inspiració que li va produir l'enamorament platònic pel jove Wulff Scherchen.
Després de les primeres interpretacions, Britten va retirar aquesta obra del seu repertori i no es va tornar a tocar fins després de la seva mort.

## Referències

* ↑ Elaine Keillor. «Alexander Chuhaldin». The Canadian Encyclopedia. Arxivat de l'original el 2011-06-07. [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ WHITTALL, Arnold: Exploring twentieth-century music: tradition and innovation. Cambridge University Press, 2003; p.91.
* ↑ Matthews (2003), p.54.

## Bibliografia

* Matthews, David: Britten. Life & times. Haus Publishing, 2003.
# Escola Joan Benet i Petit

L'Escola Joan Benet i Petit és un edifici del municipi dels Torms (Garrigues) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa estructurada en forma d'"L", tancada per l'extrem sud i llevant per un porxo de coberta plana. La construcció s'aixeca sobre un sòcol de carreus de pedra picada. Les parets són arrebossades i pintades, deixant veure alguns blocs de pedra a les cantonades. La coberta, a dues aigües, és de teula àrab. Destaquen les obertures d'arc i el ritme compositiu creat per les finestres rectangulars. La façana està rematada per una cornisa mixtilínia de pedra que al centre hi té gravada la data de 1916. Consta d'una entrada-vestíbul, un taller, dues aules i serveis.

## Història

Fou la primera escola construïda per la Mancomunitat de Catalunya el 1916 i de fet és l'única que es conserva de les quatre que feu, una a cada província. El seu valor simbòlic i emblemàtic recau en la seva significació com a símbol de la identitat d'una incipient i exemplar escola pública catalana.
Malgrat no tenir un entorn excessivament cuidat té unes característiques clares, està relativament ben conservat i manté elements arquitectònics de gran interès i significat som són, entre d'altres, l'esplèndida porxada, que simbolitza una escola oberta i lliure.
La dificultat d'aquest element rau en aquests moments en la seva utilització residual, tan sols quatre alumnes, donada la baixa natalitat al municipi.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escola Joan Benet i Petit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Rodrigo Alemán

Rodrigo Duque, anomenat Rodrigo Alemán (Sigüenza, 1470 - Plasència, 1542), va ser un escultor i tallista. És considerat com un dels millors artistes al seu gènere de tots els temps, estant la seva obra admirada per especialistes de tot el món.

## Biografia

La seva biografia és molt confusa, sembla que va néixer el 1470, a Sigüenza (Guadalajara), a la catedral de Sigüenza es va trobar una partida de naixement a nom de Rodrigo Duque. El sobrenom de «Alemán», amb el qual seria conegut, ve del presumpte origen centreeuropeu de la seva família.
Va ser l'autor, entre altres obres, del cadirat del cor de la catedral de Toledo, de la Ciudad Rodrigo i Plasència, on poden apreciar-se nombroses representacions eròtiques de notable realisme. Una de les peculiaritats de la seva obra, inspirada a l'estil germànic-gòtic del nord d'Europa, és l'al·lusió a tota mena de temes «indecents» per a la seva època (va esculpir a dimonis jugant, dones insinuant-se a sacerdots, escenes sobre homosexualitat o zoofília), el que li va ocasionar no ser vist de bon ull per la Inquisició.
També es pot esmentar la llegenda de Rodrigo Alemán. Segons aquesta llegenda, Rodrigo va ser empresonat en una de les torres de la catedral de Plasència i va aconseguir escapar gràcies al seu enginy. Es va construir unes ales amb les plomes dels ocells que menjava i es va llançar executant una volada perfecta. Alguns diuen que es va matar i d'altres creuen que va sobreviure.

## Obres

* Cor de la catedral de Toledo
* Retaule de la Catedral de Toledo d'estil gòtic
* Cadirat del cor de la Ciudad Rodrigo
* Cadirat del cor de la Plasència

## Referències

* ↑ Mogollón-Cano,Pilar; Pizarro Gómez, Fco.Javier. «El tema del salvaje en la sillería de coro de la catedral de Plasencia» (en castellà). Univesidad de Extremadura. Arxivat de l'original el 2010-03-30. [Consulta: 4 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Fixa de Rodrigo Alemán a Artehistoria Arxivat 2011-03-11 a Wayback Machine.
# Llista d'espècies d'actinopòdids

Llista d'espècies de actinopòdids, una família d'aranyes migalomorfs, descrita per primera vegada per Eugène Simon el 1892. Es troben a Austràlia i Sud-amèrica, amb només tres gèneres, un dels quals, Missulena, és molt verinós. Aquest llistat conté la informació recollida fins al 28 d'octubre de 2006.

## Gèneres i espècies
### Actinopus

Actinopus Perty, 1833
* Actinopus caraiba (Simon, 1889) (Veneçuela)
* Actinopus ceciliae Mello-Leitão, 1931 (Brasil)
* Actinopus crassipes (Keyserling, 1891) (Brasil, Paraguai, Argentina)
* Actinopus cucutaensis Mello-Leitão, 1941 (Colòmbia)
* Actinopus dubiomaculatus Mello-Leitão, 1923 (Brasil)
* Actinopus echinus Mello-Leitão, 1949 (Brasil)
* Actinopus fractus Mello-Leitão, 1920 (Brasil)
* Actinopus harti Pocock, 1895 (Trinidad)
* Actinopus insignis (Holmberg, 1881) (Argentina)
* Actinopus liodon (Ausserer, 1875) (Uruguai)
* Actinopus longipalpis C. L. Koch, 1842 (Uruguai)
* Actinopus nattereri (Doleschall, 1871) (Brasil)
* Actinopus nigripes (Lucas, 1834) (Brasil)
* Actinopus paranensis Mello-Leitão, 1920 (Argentina)
* Actinopus pertyi Lucas, 1843 (Sud d'Amèrica)
* Actinopus piceus (Ausserer, 1871) (Brasil)
* Actinopus princeps Chamberlin, 1917 (Brasil)
* Actinopus pusillus Mello-Leitão, 1920 (Brasil)
* Actinopus robustus (O. P.-Cambridge, 1892) (Panamà)
* Actinopus rojasi (Simon, 1889) (Veneçuela)
* Actinopus rufibarbis Mello-Leitão, 1930 (Brasil)
* Actinopus rufipes (Lucas, 1834) (Brasil)
* Actinopus scalops (Simon, 1889) (Veneçuela)
* Actinopus tarsalis Perty, 1833 (Brasil, Uruguai)
* Actinopus trinotatus Mello-Leitão, 1938 (Brasil)
* Actinopus valencianus (Simon, 1889) (Veneçuela)
* Actinopus wallacei F. O. P.-Cambridge, 1896 (Brasil, Bolívia)
* Actinopus xenus Chamberlin, 1917 (Sud d'Amèrica)

### Missulena

Missulena Walckenaer, 1805
* Missulena bradleyi Rainbow, 1914 (Nova Gal·les del Sud)
* Missulena dipsaca Faulder, 1995 (Austràlia)
* Missulena granulosa (O. P.-Cambridge, 1869) (Oest d'Austràlia)
* Missulena hoggi Womersley, 1943 (Oest d'Austràlia)
* Missulena insignis (O. P.-Cambridge, 1877) (Austràlia)
* Missulena occatoria Walckenaer, 1805 (Sud d'Austràlia)
* Missulena pruinosa Levitt-Gregg, 1966 (Oest d'Austràlia, Territori del Nord)
* Missulena reflexa Rainbow & Pulleine, 1918 (Sud d'Austràlia)
* Missulena rutraspina Faulder, 1995 (Oest d'Austràlia, Sud d'Austràlia, Victòria)
* Missulena torbayensis Main, 1996 (Oest d'Austràlia)
* Missulena tussulena Goloboff, 1994 (Xile)

### Plesiolena

Plesiolena Goloboff & Platnick, 1987
* Plesiolena bonneti (Zapfe, 1961) (Xile)
* Plesiolena jorgelina Goloboff, 1994 (Xile)

## Referències

* ↑ (anglès) Referència World Spider Catalog : Actinopodidae +base de dades . Accés el 26 de gener de 2019
* ↑ Simon, E. (1892a). Histoire naturelle des araignées. Paris 1, 1-256.
* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Classificació de les aranyes
# Papir 9

El Papir 9 (en la numeració Gregory-Aland), signat per ${\mathfrak {P}}$ ⁹, és un dels papirs d'Oixirrinc, en concret el 402, i es tracta d'una còpia primerenca del Nou Testament en grec. Es tracta d'un manuscrit en papir de la Primera carta de Joan, que data paleogràficament de principis del segle iii.

## Descripció

El papir ${\mathfrak {P}}$ $^{9va}$ ser descobert per Bernard Pyne Grenfell i Arthur Surridge Hunt a Oxirrinc, Egipte. El papir ${\mathfrak {P}}$ ⁹ es troba actualment a la Biblioteca Houghton, Universitat Harvard, Museu Semitic Inv. 3736, Cambridge (Massachusetts).
El text que es conserva és un fragment d'una pàgina que conté els versos 4:11-12,14-17, escrits en una columna per pàgina. El còdex original tenia 16 línies per pàgina. El text del manuscrit va ser escrit molt descuidadament, tal com s'evidencia per la lletra crua i irregular, i el manuscrit conté algunes grafies inintel·ligibles.

## Text

El text grec d'aquest còdex és representatiu del tipus de text alexandrií. Aland el va situar a la categoria I. El manuscrit és massa breu per transcriure'l i analitzar-lo.

## Referències

* 1 2 3 Comfort, Philip W. The Text of the Earliest New Testament Greek Manuscripts. Wheaton, Illinois: Tyndale House Publishers, 2001, p. 79. ISBN 978-0-8423-5265-9.
* ↑ «Handschriftenliste». Institute for New Testament Textual Research. [Consulta: 23 agost 2011].
* ↑ Aland, Kurt; Erroll F. Rhodes (trans.). The Text of the New Testament: An Introduction to the Critical Editions and to the Theory and Practice of Modern Textual Criticism. Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Company, 1995, p. 96. ISBN 978-0-8028-4098-1.

## Bibliografia complementària

* B. P., Grenfell. Oxyrhynchus Papyri III, 1898, p. 2–3.
* Gregory, Caspar René. Die griechischen Handschriften des Neuen Testament. Leipzig: J.C. Hinrichs’sche Buchhandlung, 1908, p. 46.
# Escola Isabel de Villena

Escola Isabel de Villena és una escola catalana concertada d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) creada a Barcelona el 1939 amb gent procedent de l'Institut-Escola de la Generalitat de Catalunya. Entre els fundadors, encapçalats per Carme Serrallonga i Calafell, hi havia la farmacèutica Mercè Ballarà, el llicenciat en filosofia Josep Calsamiglia, el músic Joan Gibert, el professor mercantil Lluís Gonçaga Modolell, el pintor Josep Obiols, i el llicenciat en Filosofia i Lletres Marçal Olivar. Els seus referents educatius eren la Mútua Escolar Blanquerna, la Institución Libre de Enseñanza, altres grups escolars de la Segona República Espanyola i els mètodes de Maria Montessori. Va rebre el nom de la monja i escriptora valenciana Isabel de Villena, qui fou la primera dona en escriure en català, al segle xv. Ofereix educació infantil, primària, secundària i batxillerat.
El curs 1981-1982 van rebre el Premi Baldiri Reixac de la Fundació Jaume I i el 1988 la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.

## Professors

* Ricard Albert i Llauró
* Joana Casals i Baltà
* Maria Aurèlia Capmany
* Joan Gibert Camins

## Antics alumnes

* Maria Àngels Anglada i d'Abadal
* Montserrat Barbat Gili
* Concepció Carreras i Fontserè
* Enric Casassas
* Jordi Casassas
* David Nel·lo
* Sergi Pàmies
* Pau Riba
* Carme Sansa

## Referències

* ↑ «'Parlaré a classe', una exposició sobre la tasca pedagògica de Carme Serrallonga a la postguerra». [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ «Montserrat Adroer Tasis, Anna M. Farré i Josep Illa Codina» (en castellà). [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Mariona Ferran i Permanyer. L'Escola Isabel de Villena i la seva gent (1939-1989): mig segle d'acció escolar catalana. L'Abadia de Montserrat, 1997, p. 278–. ISBN 978-84-7826-820-7.
# Eleccions presidencials del Kirguizstan de 2005

Les eleccions presidencials del Kirguizstan de 2005 van tenir lloc a la República Kirguís el 10 de juliol de 2005. El resultat va ser una victòria aclaparadora del president interí Kurmanbek Bakíev, marcant el final del seu govern interí format després que l'anterior president, Askar Akàiev, fos enderrocat en la revolució el març de 2005.

## Referències

* ↑ «Solution of the Constitutional court of the Kyrgyz Republic on election results of the President of the Kyrgyz Republic on July 10, 2005». [Consulta: 27 desembre 2022].
# Rodrigo Aragão

Rodrigo Aragão (Guarapari, 1977) és un cineasta brasiler.

## Biografia

Nascut a Guaraparí, estat d'Espírito Santo, és fill d'un antic mag que també posseïa un petit cinema, va començar a treballar amb efectes especials de ben jove, després d'haver col·laborat en diversos curtmetratges i representacions de teatre.
El 2000 va crear l'espectacle de terror itinerant Mausoleum. El 2008 va filmar el seu primer largmetratge, Mangue Negro, utilitzant el manglar al fons de casa seva com a ubicació, a Guarapari. Rodada amb un pressupost de R$ 50 mil, la pel·lícula utilitzava el tema dels zombis per denunciar el problema de la degradació ambiental a la zona dels manglars.

## Filmografia

* 2008 - Mangue Negro
* 2011 - A Noite do Chupacabras
* 2013 - Mar Negro
* 2015 - As Fábulas Negras
* 2018 - A Mata Negra
* 2020 - O Cemitério das Almas Perdidas

## Premis

* Millor direcció per O Cemitério das Almas Perdidas no Fantaspoa.
* Premi del Públic al Buenos Aires Rojo Sangre 2008 per Mangue Negro
* Premi als millors efectes especials al Buenos Aires Rojo Sangre 2021 per O Cemitério das Almas Perdidas

## Referències

* ↑ Uma tarde com... Rodrigo Aragão. Bravo!, julho/2008
* ↑ mangue negro – rodrigo aragão – cinema de bordas Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.. Itaú Cultural
* ↑ "Mangue Negro" dá sabor brasileiro à clássica história de zumbis. UOL Cinema, 24/06/2009
* ↑ Zumbis de Mangue Negro vão devorar o publico do SP Terror neste sabado. UOL CineClick, 27/06/2009
* ↑ "Mar Negro" mostra a força do terror brasileiro na abertura do Fantaspoa. Zero Hora, 02/05/2013
* ↑ «As Fábulas Negras | Crítica» (en portuguès brasiler). Omelete.
* ↑ «A Mata Negra | Crítica» (en portuguès brasiler). AdoroCinema.
* ↑ Rodolfo Stancki. «‘O Cemitério das Almas Perdidas’ promete ser o primeiro épico de horror do cinema brasileiro». Scotilha, 04-11-2020.
* ↑ «Fantaspoa 2021 divulga os seus premiados». Correio do Povo, 20-01-2021.
* ↑ PREMIOS - los ganadores del BARS 2008
* ↑ «Palmarés BARS21 |» (en anglès americà). [Consulta: 20 abril 2022].

## Enllaços externs

* Mangue Negro Site Oficial Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine.
* Fábulas Negras
# Élie Reclus

Élie Reclus (nascut com Jean-Pierre Michel Reclus a Senta Fe la Granda (Gironda) el 16 de juny de 1827 i mort a Brussel·les l'11 de febrer de 1904) fou un periodista i etnògraf anarquista de la fi del segle xix.
És el germà major del cèlebre geògraf anarquista Elisee, va seguir una trajectòria similar a la del seu germà, i a la que més endavant seguiria el també seu fill Paul.

## Referències

* 1 2 West, Rebecca; Schweizer, Bernard. Survivors in Mexico. Yale University Press, 2004, p. 245. ISBN 978-0-300-10521-6.
# Ha Jung-won

Ha Jung-won (Corea del Nord, 20 d'abril de 1942) fou un futbolista nord-coreà de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Corea del Nord amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1966.
A nivell de club destacà com a jugador de August 8 Sports Club.

## Referències

* ↑ «Copa do Mundo da FIFA Inglaterra 1966». Arxivat de l'original el 2012-03-23.
* ↑ Ha Jung-won a National-Football-Teams.com (anglès)
# Esclèries

Escires o Esclèries (en llatí Sciras o Sclerias, en grec antic Σκίρας, Σκληρίας) va ser un poeta de Tàrent, seguidor de Rintó (Rhinthon) en la seva peculiar mena de comèdia o tragèdia burlesca pròpia dels doris de la Magna Grècia i sobretot de Tàrent.
Ateneu de Naucratis menciona una obra seva titulada Μελέαγρος ('Melèagre', un heroi fill d'Eneu), i també el citen altres autors. El seu nom apareix sota diverses formes, però Esclèries és la més comuna en els textos que es conserven, alguns d'atribució dubtosa. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sciras». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 17 desembre 2022].

## Bibliografia

* Zimmermann, Bernhard (Freiburg). "Sclerias." Brill's New Pauly. Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. Brill Online, 2015
# Rodrigo

«Rodrigo» té aquests significats:
* Rodrigo (Händel), òpera en italià composta per Georg Friedrich Händel
* Biografies:
** Rodrigo o Rodrigo Moreno Machado (Río de Janeiro, Brasil, 1991), futbolista brasiler nacionalitzat espanyol
** Antonina Rodrigo García (Granada, 1935), escriptora andalusa
** Antonio Rodrigo Torrijos, sindicalista espanyol, fundador de Comissions Obreres en la clandestinitat
** Begoña Rodrigo de Jorge (València, 1975), cuinera valenciana, guanyadora de la primera edició del programa de televisió Top Chef
** Celestino Rodrigo (Buenos Aires, 1915 – Mar del Plata, 1987), enginyer i polític argentí
** Félix Rodrigo Mora (Sòria, 1951), assagista, conferenciant, historiador i filòsof polític espanyol
** Irene Rodrigo Martínez (Puçol, 1990), escriptora i comunicadora valenciana
** Joaquín Rodrigo Vidre (Sagunt, 1901 - Madrid, 1999), compositor valencià
** José Rodrigo Rodrigo (Ceuta, 1928 – 2016), militar espanyol, que va ser cap d'Estat Major de la Defensa
** José Luis Rodrigo Velasco (Madrid, 1968), futbolista madrileny, que ocupava la posició
** Josep Rodrigo Botet (Manises, 1842 — Madrid, 1915), enginyer i paleontòleg valencià
** Josep Rodrigo Pertegàs (València, 1854 - 1930), metge i historiador valencià
** María Rodrigo Bellido (Madrid, 1888 - San José, Puerto Rico, 1967), pianista i compositora espanyola
** Maria Rosa Rodrigo (Reus, 1937), pintora catalana
** Miquel Rodrigo Plasència (Foios, 1933), músic, professor i director de la Banda Municipal de València
** Olivia Rodrigo (Temecula, Califòrnia, 2003), actriu, cantant i compositora estatunidenca
** Rafael Rodrigo Montero (Granada, 1953), astrofísic espanyol
** Raquel Rodrigo (l'Havana, 1915-Madrid, 2004), actriu i cantant que va exercir la seva carrera professional a Espanya
** Ricardo Rodrigo, editor català d'origen argentí
** Teresa Rodrigo Anoro, física catalana, catedràtica de física atòmica a la Universitat de Cantàbria