OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teetet (desambiguació)

Teetet (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Teetet de Lòcrida, filòsof pitagòric
* Teetet d'Atenes, matemàtic amic de Plató
* Teetet (poeta), poeta grec
* Teetet (poeta romà d'Orient), poeta epigramista romà d'Orient
Vegeu també:
* Teedet, polític de l'illa de Rodes
* Teetet, diàleg de Plató
# Pont de Vanšu

El Pont de Vanšu (en letó:Vanšu tilts) és una estructura que es localitza a Riga capital de Letònia. Es tracta d'un pont atirantat que creua el riu Daugava, un dels cinc ponts d'aquest riu a la ciutat de Riga, i té 625 metres de longitud. Va ser construït durant el període soviètic i es va obrir a l'ús públic el 1981 amb el nom de pont de Gorky (en letó: Gorkija tiltu) a causa de la proximitat amb el carrer Maxim Gorky.

## Referències

* ↑ «Vanšu tilts». [Consulta: 22 gener 2015].
# Chumma

Chumma és un gènere d'aranyes de la família dels amauròbids. Són aranyes minúscules i endèmiques de Sud-àfrica, descobertes l'any 2001.

## Sistemàtica

A data d'octubre del 2006, aquest gènere té 2 espècies.
Gènere Chumma Jocqué, 2001
* Chumma gastroperforata Jocqué, 2001 (Sud-àfrica)
* Chumma inquieta Jocqué, 2001 (Sud-àfrica)

## Referències

* ↑ Jocqué, R. (2001): "Chummidae, a new spider family (Arachnida, Araneae) from South Africa". J. Zool. Lond. 254: 481-493.
* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Classificació de les aranyes
# Muhàmmad Saki Mustaidd Khan

Muhàmmad Saki Mustaidd Khan (vers 1648- Delhi, 1723) fou un historiador de l'Índia mogol. Fou adoptat i va servir al seu pare adoptiu amb lleialtat; a la seva mort va passar al servei d'Aurangzeb. Sota Xah Alam Bahadur Xah (Xa Alam I 1707-1712) fou secretari d'un ministre a instància del qual va escriure la història del regne d'Aurangzeb titulada «Maathir-i Alamgiri». Els primers deu anys són un resum de la història de Mirza Kazim però els altres quaranta anys són obra pròpia.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VII, 723
# Cape May Point

Cape May Point és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 230 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cape May Point tenia 241 habitants, 133 habitatges, i 77 famílies. La densitat de població era de 320,9 habitants/km².
Dels 133 habitatges en un 6,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 6,6% tenia menys de 18 anys, un 0,8% entre 18 i 24, un 10,4% entre 25 i 44, un 34,4% de 45 a 60 i un 47,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 64 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.313 $ i la renda mediana per família de 69.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 63.250 $ mentre que les dones 30.833 $. La renda per capita de la població era de 52.689 $. Cap de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cape May Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cape May Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tennis als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Individual masculí

La competició individual masculina va ser una de les proves del programa de tennis als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. La competició es disputà entre el 29 d'agost al 5 de setembre de 1904, amb la participació de 27 tennistes de dues nacions, de fet, tots estatunidencs excepte un alemany.

## Classificació

| Posició | Nom | País |
| | Beals Wright | Estats Units |
| | Robert LeRoy | Estats Units |
| | Alphonzo Bell | Estats Units |
| | Edgar Leonard | Estats Units |
| 5 | Charles Cresson | Estats Units |
| 5 | Wilfred Blatherwick | Estats Units |
| 5 | John Neely | Estats Units |
| 5 | Semp Russ | Estats Units |

## Quadre
### Fase final

| Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| Robert LeRoy | 6 | 6 |
| Edgar Leonard | 3 | 3 |
| Edgar Leonard | 3 | 3 | Robert LeRoy | 3 | 4 |
| | | | Beals Wright | 6 | 6 |
| Beals Wright | 6 | 6 | Beals Wright | 6 | 6 |
| Alphonzo Bell | 3 | 4 |

### Secció superior

| 1a ronda | 1a ronda | 1a ronda | 1a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals |
| C. Cresson | 6 | 6 | |
| F. Wheaton | 2 | 4 | | C. Cresson | | | |
| ningú | | | | ningú | | | |
| ningú | | | | | | | | C. Cresson | 4 | 6 |
| R. LeRoy | | | | | | | | R. LeRoy | 6 | 8 |
| ningú | | | | R. LeRoy | 6 | 6 | | | | |
| F. Sanderson | | | | F. Sanderson | 3 | 3 | | | | |
| ningú | | | | | | | | | | | R. LeRoy | 6 | 6 |
| E. Leonard | 6 | 6 | | | | | | | | | E. Leonard | 3 | 3 |
| C. Forney | 1 | 2 | | E. Leonard | 6 | 6 | | | | |
| R. McKittrick | 6 | 6 | | R. McKittrick | 4 | 4 | | | | |
| W. Easton | 2 | 2 | | | | | | E. Leonard | 6 | 6 |
| W. Blatherwick | 4 | 6 | 6 | | | | | W. Blatherwick | 2 | 0 |
| N. Semple | 6 | 4 | 1 | W. Blatherwick | 6 | 0 | 6 | | | |
| J. Cunningham | | | | J. Cunningham | 2 | 6 | 4 |
| ningú | | | | | | | |

### Secció inferior

| 1a ronda | 1a ronda | 1a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals |
| B. Wright | 6 | 6 |
| F. Montgomery | 3 | 1 | B. Wright | 6 | 6 |
| H. Hardy | | | H. Hardy | 2 | 1 |
| ningú | | | | | | B. Wright | 6 | 6 |
| J. Neely | 6 | 6 | | | | J. Neely | 0 | 2 |
| M. MacDonald | 1 | 1 | J. Neely | 6 | 6 | | | |
| R. Feitshans | 8 | 6 | R. Feitshans | 0 | 2 | | | |
| J. Charles | 6 | 1 | | | | | | | B. Wright | 6 | 6 |
| A. Bell | 6 | 6 | | | | | | | A. Bell | 3 | 4 |
| O. Vernon | 3 | 2 | A. Bell | w/o | | | | |
| D.F. Davis | 6 | 6 | D.F. Davis | | | | | |
| J. Tritle | 2 | 1 | | | | A. Bell | 6 | 6 |
| S. Russ | 6 | 6 | | | | S. Russ | 3 | 1 |
| D. Turner | 2 | 1 | S. Russ | 6 | 6 | | | |
| H. Jones | 6 | 6 | H. Jones | 1 | 2 |
| A. Drew | 4 | 1 | | | |

## Enllaços externs

* Quadre individual masculí Arxivat 2012-10-22 a Wayback Machine. a ITF (anglès)
# La Hormiga de Oro

La Hormiga de Oro fou una revista en castellà publicada entre 1884 i 1936 a Barcelona.

## Història

Va ser fundada per Lluís Maria de Llauder i era d'ideología carlista i catòlica.
Segons Hibbs-Lissorgues, la revista «presenta[va] gravats variats de qualitat molt acurada». Va sorgir com una alternativa catòlica a la premsa il·lustrada de l'època. Una de les preocupacions de la revista va ser el «perill maçònic», així com denunciar «catòlics tebis». Hi van intervenir il·lustradors com ara Joaquín Xaudaró (1872-1933) o Pacià Ross (-1916) i gravadors com Ramon Ribas (1850-1924) o Celestí Sadurní i Deop (1830-1896).
L'any 1935 apareixia com a director de la revista, anomenada Ilustración Católica (La Hormiga de Oro), Lluís Carles Viada i Lluch, que va ser el darrer abans de la desaparició de la publicació l'any següent després de la sublevació del 18 de juliol.
La Hormiga de Oro formava part d'una empresa homònima, que reunia a més de la pròpia revista, una llibreria i una impremta, ubicades inicialment a la casa familiar del carrer d'Hèrcules (vegeu casa Llauder).

## Notes

* ↑ Morí el 29 d'abril de 1916.

## Referències

* ↑ Biblioteca Nacional d'Espanya. «La Hormiga de Oro».
* 1 2 Arias Durá, 2013, p. 6.
* ↑ Hibbs-Lissorgues, 1991, p. 118.
* ↑ Hibbs-Lissorgues, 1991, p. 108.
* 1 2 Fontbona, 1992, p. 181.
* ↑ Canal i Morell, 2006, p. 191.
* ↑ Diversos autors «Joaquim Xaudaró i Echauz». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Don Paciano Ross y Bosch». La Hormiga de Oro [Barcelona], 33, 19, 06-05-1916, pàg. 290-291. ISSN: 2171-7591.
* ↑ Fontbona, 1992, p. 181,205-206.
* ↑ Fontbona, 1992, p. 128, 181.
* ↑ «Sadurní y Deop, Celestino». VIAF.
* ↑ «Ilustración Católica». La Hormiga de Oro, 29-08-1935, pàg. 5.
* ↑ «Ilustración Católica». La Hormiga de Oro, 16-07-1936.
* ↑ Canal i Morell, 1996, p. 251.
* ↑ Reixac i Puig, Ramon. Els orígens de la tradició política liberal catòlica a Catalunya. Mataró, segles XVIII i XIX. Mataró: Caixa Laietana, 2008, p. 673 (Premi Iluro 2007).

## Bibliografia

* Arias Durá, Raquel «La revista La Hormiga de Oro. Análisis de contenido y estudio documental del fondo fotográfico». Universidad Complutense de Madrid [Madrid], 2013. Arxivat de l'original el 2015-12-22 [Consulta: 30 gener 2015].
* Canal i Morell, Jordi «La revitalización política del carlismo a finales del siglo XIX: los viajes de propaganda del Marqués de Cerralbo». Studia Zamorensia, 3, 1996, pàg. 243-272. ISSN: 0214-736X.
* Canal i Morell, Jordi. Banderas blancas, boinas rojas: una historia política del carlismo, 1876-1939. Marcial Pons Historia, 2006. ISBN 9788496467347.
* Fontbona, Francesc «La xilografia a Catalunya entre 1800 i 1923». Biblioteca de Catalunya, 1992.
* Hibbs-Lissorgues, Solange «La prensa católica catalana de 1868 a 1900 (I)». Anales de literatura española, 7, 1991, pàg. 99-119. ISSN: 0212-5889.

## Enllaços externs

* «Ejemplares digitalizados de La Hormiga de Oro en la Hemeroteca Digital de la BNE». Biblioteca Nacional d'Espanya.
* «Ejemplares digitalizados de La Hormiga de Oro en la Biblioteca Virtual de Prensa Histórica». Ministeri d'Educació d'Espanya.
# Administració d'Investigacions Tècniques

L'Administració d'Investigacions Tècniques (AIT) (en francès: Administration des Enquêtes Techniques, AET) és una divisió del Ministeri de Transports de Luxemburg que investiga accidents aeris, ferroviaris, fluvials i marítims. L'agència té la seu a Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* 1 2 "REVISED FINAL REPORT Accident on 6 November 2002 in Luxembourg to the Luxair Fokker 27 Mk050 registered LX-LGB Arxivat 5 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.." Administració d'Investigacions Tècniques, consulta 24 de desembre 2012. (anglès)
* ↑ "Administració d'Investigacions Tècniques Arxivat 2016-11-13 a Wayback Machine.." Ministeri de Transports de Luxemburg, consulta 24 de desembre 2012. "Administration des Enquêtes Techniques Bureaux: 2, rue du Fort Wallis L-2714 Luxembourg" (francès)

## Enllaços externs

* Administració d'Investigacions Tècniques Arxivat 2016-11-13 a Wayback Machine. (francès)
* Administració d'Investigacions Tècniques (francès) (arxiu)
# Portada/article setembre 4
## Ludwig van Beethoven

Ludwig van Beethoven (1770 – 1827) fou un compositor, director d'orquestra i pianista alemany. El seu llegat musical es va estendre, cronològicament, des del Classicisme fins a començaments del Romanticisme musical.
Considerat l'últim gran representant del classicisme vienès (després de Christoph Willibald Gluck, Joseph Haydn i Wolfgang Amadeus Mozart), Beethoven va aconseguir fer transcendir la música del Romanticisme, motivant-ne la influència en una diversitat d'obres musicals al llarg del segle xix. El seu art es va expressar en nombrosos gèneres i tot i que les simfonies van ser la font principal de la seva popularitat internacional, el seu impacte va resultar ser sobretot significatiu a les obres per a piano i música de cambra.
# Chennai (desambiguació)

«Chennai» té aquests significats:
* Chennai, anteriorment Madràs, ciutat i corporació municipal de l'Índia, capital de l'estat de Tamil Nadu.
* Àrea Metropolitana de Chennai, una entitat formada per la ciutat de Chennai.
* Wards de Chennai, divisions internes de la ciutat de Chennai.
* Distrcite de Chennai, divisió administrativa de l'Índia a l'estat de Tamil Nadu.
* Àrees de Chennai, parts de la ciutat de Chennai amb característiques determinades pròpies.
* Corporació Municipal de Chennai, cos governamental que administra la ciutat de Chennai.
# Muhàmmad Rahim

Muhàmmad Rahim fou atalik i kan de Bukharà. Era fill de l'atalik Muhàmmad Hakim (1722 -1743) i cap (biy) de la tribu Mangit.
Muhàmmad Rahim Biy va servir com a cap de les tropes del Kanat de Bukharà a l'exèrcit de Nadir Xah (vers 1740-1743), del qual Bukharà era feudataria. A la mort del seu pare (1743) van esclatar disturbis a Bukharà, segurament instigats pel kan Abu l-Faid o els seus partidaris, i Muhàmmad Rahim hi fou enviat junt amb tropes perses, per restablir l'orde. Una vegada al país va exercir l'autoritat com atalik.
A la mort de Nadir Xah (1747), i per por d'un restabliment del kan Abu l-Faid amb plens poders, el va fer matar, i va posar al tron a l'infant Muhàmmad Abd al-Mumin, fill d'Abd al-Faid, amb ell mateix com atalik i tot el poder a les seves mans. Ja des del 1748 el jove sultà fou assassinat, i va instal·lar un sultà nominal de nom Muhàmmad Ubaidullah II al que tanmateix va eliminar el 1753 i es va casar amb la filla d'Abu l-Fayd. Vers el 1751 o 1752 els afganesos durranis es van apoderar de les possessions del kanat al sud de l'Oxus. Es diu que també va perdre Shar-i Sabz, Hissar i Taixkent però no s'assenyala la data ni l'enemic.
Llavors no obstant va governar com atalik o emir, sense proclamar cap kan. El seu oncle Daniyal Biy va rebre el govern de Miankal i fou el seu principal auxiliar. Rahim dominava directament Samarcanda, Bukharà, Miankal, Karshi, Khazar, Kerkhi, Chardjui i altres ciutats. Hauria mantingut llavors bones relacions amb els afganesos.
El 1755 va fer aliança amb el tura (príncep) dels karakalpaks i 3000 famílies karakalpaks es van establir a Samarcanda. El 1756 a petició del clergue i la noblesa hauria adoptat el títol de kan, que si això és cert fou l'únic que el va portar de tots els membres de la dinastia Mangit.
Va morir, es diu que de malenconia, el 1758. Fou enterrat a Bukharà al carrer de la porta de Mezar. No va deixar fills, i només dues filles. Va encunyar moneda i es coneixen alguns exemplars. El va succeir el seu oncle Daniyal Biy Atalik.

## Notes

* ↑ Abd al-Karim i Izzetullah l'esmenten com el seu oncle, però el viatger rus Yefremof diu que era el seu nebot
* ↑ depressió
* ↑ vegeu la nota 1

## Referències

* Mangits de Bukharà Arxivat 2010-05-03 a Wayback Machine.
* The Uzbek State as Reflected in Eighteenth Century Bukharan Sources, per W Holzwarth

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Capella del Roser de Mont

Capella del Roser de Mont és una església del poble de Mont al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella amb volta de canó sense absis i orientada de Nord a Sud; la porta és al mur de migdia i és construïda en arc adovellat de mig punt amb motllura que reposa sobre dos capitells esculpits. A la cara de migdia també hi ha dues obertures: una finestra i una obertura superior que acull una campana. A la clau de volta de la porta hi ha inscrit l'any de construcció: 1771
La capella té adossada una construcció a la cara de llevant que desmillora força l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Capella del Roser de Mont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Jean Capeille

Jean Capeille (Vernet, Conflent, 1872 — La Tor de França, Fenolleda, 1935) fou un sacerdot i historiador nord-català. Fou vicari a Millars, a Prada i a Ceret, rector de la Guingueta d'Ix, vicari a la parròquia de Sant Jaume de Perpinyà, rector de Banyuls dels Aspres i, finalment, rector degà de la Torre de França. Addicionalment a l'exercici de la seva missió religiosa es dedicà al llarg de la seva vida a la investigació històrica, destacant la seva obra Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises (1914). És autor de monografies històriques com Étude historique sur Millas..., depuis les origines jusqu'à la Révolution (1900) i Histoire de la maison des chevaliers de Banyuls, barons de Nyer, marquis de Montferré (1132-1922) (1923). Col·laborà a les revistes La Semaine Religieuse, Revue Catalane, Revue d'Histoire et d'Archéologie du Roussillon, Revue Historique et Littéraire du Diocèse de Perpignan, etc.

## Referències

* 1 2 Sangla - 2017
* ↑ «Jean Capeille». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Sangla, Marie-Hélène. «Capeille, Jean». A: Francesc Fontbona i de Vallescar i Bonaventura Bassegoda i Hugas (directors). Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear. 9ª ed.. Institut d'Estudis Catalans, octubre de 2017. DOI 10.2436/10.1000.01.1 [Consulta: 15 març 2018].
# Laboratorios Rovi

Laboratorios Farmacéuticos Rovi és una companyia farmacèutica espanyola amb seu a Madrid.

## Història

Va ser fundada per Juan López-Belmonte, que va sortir d'Albacete el 1939 d'una capital assolada per la guerra civil que va ser bombardejada fins a deu ocasions, per traslladar-se a Madrid, creant el 1939 PAN Química Farmacèutica. Poc després de la seva fundació Pfizer va comprar les seves instal·lacions i es va quedar amb la majoria dels treballadors. El 1946 l'empresa es va transformar en l'actual Laboratoris Rovi. Va destacar per la patent de la bemiparina, una heparina de baix pes molecular. Un altre dels seus èxits va ser el supositori de glicerina, que contenia com a principi actiu el glicerol. És un medicament laxant i s'administra per via rectal. El 2007 va sortir a borsa, cosa que va permetre el creixement internacional de la companyia.
El 2020 Rovi va aconseguir un acord amb Moderna per produir a Espanya la vacuna contra el COVID-19 de la companyia estatunidenca per als mercats de fora dels Estats Units. El 26 d'octubre del 2020 el president del Govern, Pedro Sánchez, va visitar les seves instal·lacions i va agrair a l'empresa que fabricarà les primeres vacunes contra el COVID-19 en territori espanyol des de principis del 2021. Des del desembre del 2021, forma part de l'índex borsari IBEX 35.

## Referències

* ↑ «El milagro de Rovi: los tres hermanos de Albacete que trajeron la heparina y ahora la vacuna del Covid».
* ↑ «De Albacete a fabricar la posible vacuna contra el coronavirus: la historia de la española Rovi».
* ↑ Agencia «Rovi entra este lunes en el Ibex 35 en sustitución de Viscofan». , 20 diciembre 2021.
# Gats de l'Hermitage

Els gats de l'Hermitage són gats del Museu Hermitage de Sant Petersburg (Rússia). El museu té un secretari de premsa, i tres persones que tenen cura d'aquests gats.
Des del segle xviii els gats han viscut dins del museu. L'any 1714, Elisabet I de Rússia va dir que el museu necessitava els gats, ja que hi havia rates. Els gats procedeixen de la ciutat de Kazan.

## Referències

* ↑ Rodgers, James. "Hermitage palace is cat's whiskers". BBC.
* ↑ Cole, Teresa Levonian. "St Petersburg: the cats of the Hermitage". The Telegraph.
* ↑ Marquardt, Alexander. "St. Petersburg's Hermitage Museum Home to Masters...and Cats". ABC News.

## Enllaços externs

* Gatos del Hermitage
* Mañueco, Rafael M. "Los gatos del Hermitage" (Arxivat 2015-02-01 a Wayback Machine.). ABC. 22 d'octubre de 2012.
* "Cincuenta gatos custodian el Hermitage de Rusia" (Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine.). Antena 3. (en castellà)
# Portada/article setembre 9
## Emma Goldman

Emma Goldman (Kaunas, Imperi Rus, 27 de juny del 1869 - Toronto, Canadà, 14 de maig del 1940) fou una anarquista coneguda pel seu activisme, escrits i discursos. Va tenir un paper fonamental en el desenvolupament de la filosofia anarquista de la primera meitat del segle xx a l'Amèrica del Nord i Europa i introduí idees feministes en el pensament anarquista. D'origen lituà, el 1885 va emigrar a Nova York (Estats Units), on va conèixer l'anarquisme i va esdevenir part del creixent moviment anarquista després de la revolta de Haymarket. A Nova York, Goldman esdevé una assagista de renom i escriptora de filosofia anarquista i anticapitalista, i redacta articles sobre l'emancipació de la dona, problemes socials i lluita sindical. Ella i el també escriptor anarquista Alexander Berkman, el seu amant i company de tota la vida, van planejar l'assassinat de Henry Clay Frick, empresari que s'enfrontava a la Vaga de Homestead de 1892, com un acte de propaganda pel fet. Encara que Frick va sobreviure a l'atac, Berkman va ser condemnat a vint anys de presó. Goldman va ser arrestada diverses vegades per "encoratjar motins" i per la distribució il·legal d'informació sobre l'anticoncepció.
# Muhàmmad Said Paixà d'Egipte

Muhàmmad Saïd Paixà (àrab: محمد سعيد باشا, Muḥammad Saʿīd Bāxā) (1822-1863) fou governant (virrei hereditari) d'Egipte nominalment sota sobirania otomana, fill de Muhàmmad Alí Paixà.
Als 9 anys (1831) el seu pare ja el va enviar a Istanbul per negociar l'import del tribut a la Porta. Abbas Hilmi Paixà que va governar del 1849 al 1854 va intentar canviar l'orde successori acordat pel firman imperial de 1841 (que estipulava la successió pel descendent més vell de la família de Muhàmmad Alí) en favor de la pròpia descendència (el seu fill Ilhami Paixà); quan va morir el 13 de juliol de 1854 la seva mort fou ocultada per un temps, però Muhammad Said va aconseguir imposar-se i recollir la successió que li pertanyia.
Més dèbil que el seu oncle fou influït pels europeus, i va acceptar la proposta de Ferdinand de Lesseps per la construcció del canal de Suez i n'hi va donar la concessió (1854, confirmada el 1856). El 1854 va crear la banca d'Egipte i una companyia de navegació i transport fluvial, i el 1857 una de navegació comercial. Va promulgar la primera llei de terres i propietat immobiliària (1858), en què quedava abolit el monopoli de l'estat sobre la producció agrícola. Va acabar el ferrocarril entre Alexandria i el Caire. El 1859 van començar les obres del canal i van durar uns deu anys; el port de l'extrem nord del canal va rebre el seu nom (Port Saïd).
Va donar el govern del Sudan al príncep Halim. Va visitar Khartum el 1857 i va voler abolir l'esclavatge però les ràtzies van continuar tot i la prohibició que va establir. Va enviar vuit mil homes a la guerra de Crimea en favor del sultà otomà i va donar suport a Napoleó III en la seva política mexicana (va enviar un batalló a Mèxic).
Va morir a Alexandria el 17 de gener de 1863. El seu hereu Àhmad Rifaat s'havia ofegat el 1858 a Kafr el-Zayyat quan el tren en el que viatjava va descarrilar i va caure al Nil; llavors el seu nebot Ismaïl va ocupar el lloc d'hereu presumpte i el 1861 el va nomenar comandant en cap de l'exèrcit. A la mort de Said el nebot Ismaïl Paixà el va succeir sense problemes.
Es va casar dues vegades. Primera dona: angie Hanem Fill de la primera esposa: Ahmed Sherif Basha segona esposa: Malek haver Hanem Sons de segona esposa: Mohamed Toson Basha, Mahmoud Basha
Ara hi ha un membre del seu llinatge de la família és el príncep Mohammed Farouk Sharif és el net gran Ahmed Sherif Basha fill de Mohamed Said Pasha i ara està vivint a Alexandria

## Referències

* P. J. Vatikiotis, The history of Egypt from Muhammad Ali to Sadat, Londres 1980.