OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bec de tenalles africà

El bec de tenalles africà (Anastomus lamelligerus) és un ocell camallarg de la família dels cicònids (Ciconiidae) d'hàbits sedentaris que habita zones humides d'Àfrica subsahariana, al nord del Tròpic de Capricorn, i també a l'oest de Madagascar.
Fa una llargària de 80 - 94 cm i un pes d'1 a 1,3 kg essent més grans els mascles que les femelles. El plomatge és fosc i brillant amb tons verds, marrons o porpra. Amb el bec tancat es manté entre la mandíbula inferior i la superior una escotadura d'uns 6 mm. Bec i potes foscos.
S'alimenta principalment de grans cargols aquàtics, sobretot ampul·làrids, així com altres mol·luscs, granotes, crancs, cucs, peixos i insectes.
Normalment crien aprofitant el fi de la temporada de pluges, en què el subministrament d'aliments és òptim, però també poden criar en altre moment. Ponen generalment 3 – 4 ous que coven 25 – 30 dies.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Félix Rodríguez de la Fuente, 1970, Enciclopedia Salvat de la Fauna, Tom 3, Pàg. 100
# Bec de serra petit

El bec de serra petit o capblanc (Mergellus albellus) és un ànec petit. És l'única espècie del seu gènere Mergellus; de vegades inclòs en el gènere Mergus.

## Distribució i ecologia

Aquesta espècie cria al nord de la taigà a Europa i Àsia. Necessita arbres per criar. Viu en llacs amb molts peixos i en rius de curs lent. És migrador i es refugia a les costes protegides o llacs del Bàltic, la Mar Negra, nord d'Alemanya i els Països Baixos arribant en petit nombre a Gran Bretanya.
Fa el seu niu en arbres on ponen de 6 a 9 ous.

## Notes

* ↑ http://ibdigital.uib.es/greenstone/collect/monografiesHistoriaNaturalVolums/index/assoc/Monograf/ies_SHNB/_2016_vo/l024.dir/Monografies_SHNB_2016_vol024.pdf Arxivat 2018-02-01 a Wayback Machine.
* ↑ Livezey (1986)

## Referències

* BirdLife International (BLI) (2004). Mergellus albellus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 de maig de 2006 (en anglès)., Database entry includes justification for why this species is of least concern
* Gál, Erika; Hír, János; Kessler, Eugén & Kókay, József (1998-99): Középsõ-miocén õsmaradványok, a Mátraszõlõs, Rákóczi-kápolna alatti útbevágásból. I. A Mátraszõlõs 1. lelõhely [Middle Miocene fossils from the sections at the Rákóczi chapel at Mátraszőlős. Locality Mátraszõlõs I.]. Folia Historico Naturalia Musei Matraensis 23: 33-78. [Hungarian with English abstract] PDF fulltext
* Livezey, Bradley C. (1986): A phylogenetic analysis of recent anseriform genera using morphological characters. Auk 103(4): 737-754. PDF fulltext Arxivat 2010-08-05 a Wayback Machine. DjVu fulltext Arxivat 2010-06-04 a Wayback Machine.
* Mlíkovský, Jirí (2002): Cenozoic Birds of the World, Part 1: Europe. Ninox Press, Prague.

## Enllaços externs

* Smew videos, photos & sounds on the Internet Bird Collection
# Bec de tisora africà

El bec de tisora africà (Rynchops flavirostris) és un ocell marí de la família dels rincòpids (Rynchopidae) que altres autors consideren part dels làrids (Laridae).

## Descripció

* Fa uns 38 cm de llargària, amb les ales molt llargues.
* Per sobre, incloent el capell, de color negre. Front i resta del cos blanc.
* Bec llarg de color taronja am la punta groga i l'aspecte característic del gènere Rynchops, amb la mandíbula inferior més llarga que la superior.
* La cua una mica bifurcada és blanca i les potes vermell brillant.

## Hàbitat i distribució

Viu en costes o aigües interiors de l'Àfrica subsahariana i la Vall del Nil fins a Egipte.

## Referències

* ↑ El bec de tisora africà a Birdguides Arxivat 2012-01-20 a Wayback Machine. Rev. 29/09/2011
* ↑ Distribució i moviments estacionals del bec de tisora africà a GROMS Rev. 29/09/2011
# Bansko

El municipi de Bansko (búlgar: Община Банско) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba l'est de la província.
L'any 2011 tenia 13.088 habitants, el 97,33 búlgars i un 1,86% gitanos. Gairebé el 70% dels habitants del municipi viuen a la capital municipal, Blagòevgrad.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Localitat | Ciríl·lic | Superfície (km²) | Població (desembre de 2009) |
| Bansko | Банско | 148.280 | 8.911 |
| Dobrinishte | Добринище | 80.356 | 2.843 |
| Filipovo | Филипово | 15.157 | 597 |
| Gostun | Гостун | 52.425 | 75 |
| Kremen | Кремен | 61.869 | 299 |
| Mesta | Места | 16.259 | 274 |
| Obidim | Обидим | 64.962 | 142 |
| Osenovo | Осеново | 52.832 | 114 |
| Total | Total | 492.14 | 13.255 |

## Referències

* ↑ «Mapa de Bansko». Google Maps.
* 1 2 «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 2 març 2018].
* ↑ «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian towns in 2009 Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian villages under 1000 inhabitants - December 2009
* ↑ (anglès) Bulgarian National Statistical Institute - Bulgarian Settlements 1000-5000 inhabitants - December 2009
# Bathyraja taranetzi

Bathyraja taranetzi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 62,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 58-1.054 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: el nord de les Illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Dolganov, V. N., 1983. Rukovodstvo po opredeleniyu khryashchevykh ryb dal'nevostochnykh morei SSSR i sopredel'nykh vod. (Manual for identification of cartilaginous fishes of Far East seas of USSR and adjacent waters.) TINRO, Vladivostok. Manual Cartilag. Fish. Far East seas.: 92 pp.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Ishihara, H., 1990. Study on the systematics and fishery resources of the North Pacific skates (Pisces: Chondrichthyes: Rajidae). Tokyo University. 186 p. Tesi doctoral.
* ↑ Ishihara, H. i R. Ishiyama, 1985. Two new North Pacific skates (Rajidae) and a revised key to Bathyraja in the area. Jap. J. Ichthyol. 32(2):143-179.
* ↑ Orlov, A., A. Tokranov i R. Fatykhov, 2006. Common deep-benthic skates (Rajidae) of the northwestern Pacific: Basic ecological and biological features Cybium 30(4) Suppl.: 49-65.

## Bibliografia

* Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bagneux (Aisne)

Bagneux és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 71 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bagneux era de 71 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 30 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 30 habitatges eren cases. Dels 26 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris i 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bagneux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 33 eren actives i 15 eren inactives. De les 33 persones actives 31 estaven ocupades (18 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 15 persones inactives 4 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una agència immobiliària.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bagneux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bagneux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Batya Gur

Batya Gur (Tel-Aviv, 1947 - 19 de maig de 2005) fou una escriptora israeliana de novel·les policials. Batya Gur va ensenyar literatura a la Universitat Hebrea de Jerusalem, i va col·laborar com a crítica en el diari Haaretz. Va començar a escriure amb 41 anys. Els seus personatges s'inspiren en persones reals. És una autora molt coneguda en els ambients acadèmics de l'estat d'Israel.

## Referències

* ↑ www.piedepagina.com/
# Bergisch Gladbach

Bergisch Gladbach és una ciutat del Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya, situada a l'est de Colònia. A la fi de 2017 tenia 113.085 habitants (2006 eren 110.016).
Els primers indicis de la ciutat es remunten al segle xiii encara que la ciutat fou fundada oficialment el 1856. La paraula Bergisch del seu nom prové del territori medieval del Comtat de Berg i fou afegit per tal de distingir-se de Mönchengladbach. El 1975 la ciutat va incorporar la veïna Bensberg i quan el 1977 assolí els 100.000 habitants rebé la categoria de ciutat. Bergisch Gladbach és la seu de l'administració del Districte de Rhein-Berg. Les seves indústries principals inclouen la manufactura del paper, la impressió, objectes de vidre i tèxtils.

## Ciutats agermanades

Bergisch Gladbach té 8 ciutats agermanades.
* Bourgoin-Jallieu (França), des de 1956
* Luton (Regne Unit), des de 1956
* Velsen (Països Baixos), des de 1956
* Joinville-le-Pont (França) des de 1960
* Runnymede (Regne Unit) des de 1965
* Marijampolė (Lituània), des de 1989
* Limassol (Xipre), des de 1991
* Pszczyna (Polònia), des de 1993

## Nascuts a Bergisch Gladbach

* Heidi Klum (1973), model alemanya.
* Tim Wiese (1981), porter internacional de futbol
* Mats Hummels (1988), defensa internacional de futbol
* Antic ajuntament
* Castell antic i ajuntament

## Enllaços externs

* Bombers de Bergisch Gladbach
* Pàgina oficial de Bergisch Gladbach
Bergisch Gladbach | Burscheid | Kürten | Leichlingen | Odenthal | Overath | Rösrath | Wermelskirchen
# Bandera de Ciutadilla

La bandera de Ciutadilla és un dels símbols d'aquest municipi de l'Urgell. Va ser publicat en el DOGC el 30 d'octubre de 1997.

## Descripció

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb una franja flamejada diagonal ascendent, ondada amb tres crestes, de gruix a l'inici d'1/3 de l'ample del drap, blanca; el cantó del pal, l'escut dels marquesos de Ciutadilla, tal com figura a l'escut, d'altura 1/3 del de la bandera, separat dels cantons per 1/9.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 d'octubre de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Ciutadilla.» (pdf). DOGC num. 2507, 02-10-1997. [Consulta: 14 desembre 2009].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell
# Base Frei

La Base Presidente Eduardo Frei Montalva és la base antàrica més important de Xile. Es troba a la península Fildes, una zona lliure de gel enfront de la Badia Maxwell, a l'oest de l'illa Rei Jordi que pertany a l'arxipèlag de les illes Shetland del Sud. Està al costat de la Base Escudero i només a 200 metres de la Base Bellingshausen que pertany a Rússia. Les seves coordenades són 62° 12′ 0″ S, 58° 57′ 51″ O﻿ / ﻿62.20000°S,58.96417°O﻿ / -62.20000; -58.96417,i està a 10 metres sobre el nivell del mar. La base es troba en una zona de l'Antàrtida reivindicada per Xile.
També a prop hi ha la Base Gran Muralla (de la República Popular Xina), Base General Artigas (Urugüai), Base Rei Sejong (Corea), Base Jubany (Argentina), Base Comandante Ferraz (Brasil), Base Henryk Arctowski (Polònia) i la Base Machu Picchu (Perú). Més lluny es troba la Base Capità Arturo Prat, també de Xile, a uns 50 km a l'oest.
Té un aeroport amb una pista de 1.300 metres que es diu Aeròdrom Teniente Rodolfo Marsh Martin, ICAO Codi SCRM), amb 50 vols intercontinentals i 150 d'intracontinentals cada temporada, dona serveis de transport a moltes bases dels voltants.
La base també inclou la zona residencial de Villa Las Estrellas residential que compta amb un hospital, una escola, un banc, un petit supermercat, etc. La població màxima durant l'estiu és d'unes 150 persones, i a l'hivern, de mitjana, unes 80e.
Començà a ser operativa el 1969 com a Centre Meteorològic Eduardo Frei. Després, en expandir-se les instal·lacions, va ser anomenada Base Teniente Rodolfo Marsh. Durant la dècada de 1990 totes les instal·lacions van passar a dir-se Base Presidente Eduardo Frei Montalva, però l'aeròdrom continuà sota el nom de Teniente Rodolfo Marsh.

## Clima

Com totes les zones lliures de gel permanent del nord de l'Antàrtida té un clima de tundra. La temperatura mitjana de juliol (hivern) és de -6.3 °C i la de gener (estiu) de 1.4 °C. La mitjana anual és de -2.4 °C. La pluviometria: màxim el març amb 62.5 mm, mínim el juliol 18.2 mm, mitjana anual de 405 litres

## Referències

* ↑ «Antarctica». Arxivat de l'original el 2004-03-06. [Consulta: 6 març 2004].
* ↑ «SCRM - Teniente Rodolfo Marsh Martin, King George Island, AQ - Airport - Great Circle Mapper».
* ↑ (castellà) Expedicion Antartica Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* ↑ Chilean "EDUARDO FREI" Antarctic Base
* ↑ Presidente Eduardo Frei Montalva - permanent station of Chile, Antarctica - Sunrise, sunset, dawn and dusk times for the whole year - Gaisma

## Enllaços externs

* Official website Chilean Antarctic Institute Arxivat 2011-02-21 a Wayback Machine.
* (castellà) Webcam Tenente Martin airport Arxivat 2011-05-28 a Wayback Machine.
* COMNAP Antarctic Facilities Arxivat 2008-04-24 a Wayback Machine.
* COMNAP Antarctic Facilities Map Arxivat 2011-02-20 a Wayback Machine.
# Baulon

Baulon (en bretó Beloen, en gal·ló Baulon) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.785 habitants. Limita amb els municipis de Goven, Lassy (Ille i Vilaine), Guignen, La Chapelle-Bouëxic, Bovel, Maxent i Saint-Thurial.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 753 | 893 | 867 | 907 | 1.132 | 1.324 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Paul Théaudin | |
| 2008- | Jean-Paul Riu | |
# Jobs

jobs és una ordre Unix que mostra les tasques (jobs) en execució de la terminal on s'invoca.

## Vegeu també

* Ordre bg
* Ordre fg
* Ordre sleep
* Control de tasques (Unix)

## Enllaços externs

* Manual Unix de l'ordre jobs (anglès)
Viccionari
# José Gella Iturriaga

José Gella Iturriaga (Saragossa, 21 de març de 1907 - Madrid, 13 de gener de 1993) va ser un etnòleg, escriptor i historiador aragonès, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Va estudiar filosofia i lletres i dret a la Universitat de Saragossa, i es doctorà en dret a la Universitat de Madrid. El 1928 va ingressar a l'Escola d'Intendència de l'Armada Espanyola, assolint en aquesta institució càrrecs com el de general inspector d'Intervenció de l'Armada i vocal del Patronat del Museu Naval de Madrid. Durant 25 anys fou director de la Mutualitat d'Accidents de Mar, fundant col·legis per a orfes de pescadors a Sanlúcar de Barrameda el 1948 i a Sada el 1954. El 1954 també va representar la Marina espanyola en el Congrés Internacional d'Etnografia del Mar celebrat a Nàpols. També ha estat president de l'Associació d'Etnologia i Folklore.
Ha escrit obres de tarannà divers en castellà, italià i portuguès, interessant-se en proverbis, refranys i romanços antics. El 1974 fou nomenat acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història, on ingressà amb el discurs La Real Armada de 1808.

## Obres

* Treinta cuentos (1936)
* Romances viejos
* Refranero del Mar (CSIC, 1944)
* Antología marinera (1945)
* Cancionero de la Independencia (Saragossa, 1965)
* Proverbios del Caballero Cifar (1978)
* 444 refranes de la Celestina
* La sirena en la literatura oral española (Catània, 1968)
* Romancero aragonés (Saragossa, 1972)
* Papeles de Campaña del coronel Cadalso (Madrid, 1976)
* Refranero de la novela picaresca, del Lazarillo y La pícara Justina (Madrid, 1979)

## Referències

* ↑ El Picacho. Medio Siglo de Historia
* ↑ «José Gella Iturriaga». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.

## Enllaços externs

* «Obra de José Gella Iturriaga» a Dialnet.
# Josep Matalonga i Espinach

Josep Matalonga i Espinach de cal Ponis (Collbató, Baix Llobregat, 1951 – Martorell 4 d'agost de 2010) va ser un activista i promotor cultural.
Va fer estudis d'arquitectura i posteriorment, a partir de 1985, va fer de guia de les Coves del Salnitre, a Collbató, ofici que va ocupar durant 25 anys, fins a la seva mort, i que el va fer popular entre els visitants. Amant del patrimoni històric i cultural collbatoní, va impulsar, el 1974, la creació del Museu Coses del Poble amb objectes de caràcter etnogràfic aplegats per ell mateix i altres veïns. Va ser membre fundador de l'associació Els amics del Dall de Collbató. Va participar activament en la recuperació i el manteniment de moltes activitats culturals tradicionals a Collbató, com ara el Tió de Nadal, la cavalcada de Reis, els Tres Tombs, la Flama del Canigó i altres.
El 31 de maig de 2010 va haver d'abandonar les seves tasques de guia a les coves, per raons de salut. Va morir el 4 d'agost de 2010 a Martorell. El 19 d'octubre del mateix any es va organitzar un acte per recordar-lo. El 2012, a les Coves del Salnitre, es va inaugurar una placa en el seu homenatge. La novel·la Salnitre d'Antoni Real Martí va ser inspirada per les aportacions de Josep Matalonga.

## Referències

* ↑ Real, Antoni. «Agraïments». A: Salnitre. Meteora, 2014-12-10.
* ↑ Assumpta Muset, «Les set creus del camí de la Costa de Collbató», Grèvol, 2010, pàgines 5
* ↑ «Mor Josep Matalonga i Espinach “Ponis”». ajuntament de Collbató, 05-08-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Els amics del Dall de Collbató». ajuntament de Collbató. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ «Collbató homenatjarà les persones que van recuperar la festa dels tres tombs al municipi». Regió7, 08-03-2010.
* ↑ «Edicte». Ajuntament de Collbató. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «Un acte per recordar el “Ponis”, el Pep Matalonga» (pdf). Setsetset, la Revista d'Esparreguera, 115, octubre-novembre 2010, pàg. 11. Arxivat de l'original el 2016-06-17 [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ Fernandez, Ivan. «Una aproximació al patrimoni local». Associació excursionista de Collbató, 23-02-2012. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «Un cap de setmana per a la cultura, el record i el patrimoni local». ajuntament de Collbató, 23-02-2012. Arxivat de l'original el 2016-08-10. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ «Antoni Real presenta 'Salnitre', una història de ficció a les entranyes de Montserrat». Ajuntament de Martorell, 23-04-2014. Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: maig 2016].
# Joseph de Jussieu

Joseph de Jussieu (Lió, 3 de setembre de 1704 (3-09-1704) - París, 11 d'abril de 1779 (11-04-1779)) va ser un botànic francès.
Germà de Bernard i d'Antoine de Jussieu, va estudiar Medicina i Ciències naturals a Lió. Va acompanyar, en qualitat de botànic, a de La Condamine, que va dirigir una expedició encarregada de mesurar al Perú l'arc de meridià. Contràriament als altres membres d'aquesta expedició, roman a Amèrica del Sud a fi de continuar els seus estudis naturalistes, durant 36 anys.
El 1758, és elegit i admès en l'Acadèmia de les Ciències de París.
Joseph de Jussieu torna, molt malalt a França el 1771, morint alguns anys després sense disposar del temps per escriure les seves memòries. Lamentablement es perd una gran part dels seus manuscrits i de les seves col·leccions, però va enriquir considerablement els herbaris del rei, avui conservats al Museu nacional d'història natural de París.
Va ser introductor del heliotropi del Perú: Heliotropium peruvianum; i va contribuir granment al coneixement dels arbres de la quina, arbres dels que se n'extreu la quinina.

## Obra

* Quaestio medica … An in reactionis actionisque aequalitate, oeconomia animalis? 1733 - Dissertació sota Paul-Jacques Malouin (1701–1778)
* Description de l'arbre à quinquina : mémoire inédit de Joseph de Jussieu. 1936 - va traduir del llatí per Pancier.

## Honors
### Eponímia

* (Onagraceae) Jussiaea L.

## Bibliografia

* Patrick Drevet, Le corps du monde, Le Seuil (París), 1997, 353 pàg. ISBN 2-02-032311-7 — Un roman sud Joseph de Jussieu depuis l'expédition au Pérou jusqu'à la fi de ses jours.
* Florence Trystram. Le procès des étoiles - Récit de l'expédition au Pérou
* Jean-Marie Pelt. Une tribu de Botanistes : les Jussieu et Joseph de Jussieu : les baumes et la cannelle en La Cannelle et le panda : les grands naturalistes explorateurs autour du Monde. Ed. Fayard 1999 ISBN 978-2213-60466-4

## Referències

* ↑ Sp. Pl. 1: 388 1753 (IK)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).