OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ichnusa

La Birra Ichnusa és una marca comercial de birra lager de l'ísola de Sardenya, fabricada al municipi d'Assemini. Lo seu nom fa referiment a la llatinització del topònim grec de Sardenya, Iχνοῦσσα, transcrit en alguerés com a «Icnússa». Fundada en 1912, des de 1986 apartén a l'empresa Heineken. Lo seu contengut alcohòlic és mediament d'un 5% en les seves variants i la temperatura de servici és de 3 °C.
Una de les tradicions esteses als bars de l'ísola és l'«Ichnusa bandata», que consisti en, un cop desemmotllada l'ampolla, aqueixa és “embenada” amb un torcaboca —atès que hom pensa que d'aqueix modo la birra mantén la seva qualitat innida.

## Referències

* ↑ Chiai, G. F. «Il nome della Sardegna e della Sicilia sulle rotte dei Fenici e dei Greci in età ar- caica. Analisi di una tradizione storico-letteraria» (PDF). Rivista di Studi Fenici. Consiglio Nazionale delle Ricerche Roma, vol. XXX, pàg. 125-146. Arxivat de l'original el 4 de març 2016 [Consulta: Arxivat a WebArchive, 28 febrer 2011].
* ↑ Mascia, Giulia. «Il birrificio Ichnusa: storia della birra più amata dai sardi» (en italià). Cagliari by Italiani.it, 19-09-2019. [Consulta: 15 agost 2020].
* ↑ «La Heineken lancia una nuova birra aromatizzata E presto la «bionda Sardegna» avrà il sapore e il profumo del mirto» (en italià). La Nuova Sardegna, 04-05-1999. Arxivat de l'original el 2020-07-26. [Consulta: 15 agost 2020].
* ↑ «Ichnusa porta in tutta Italia il rituale della bendatura della bottiglia» (en italià). Mixer Planet, 02-10-2017. [Consulta: 15 agost 2020].
# Hidrogensulfur

L'ió hidrogensulfur, anomenat antigament bisulfur és l'anió amb la fórmula química HS$^−$. Aquesta espècie química és la base conjugada del sulfur d'hidrogen el qual al seu torn es dissocia en sulfur:
    H₂S → HS$^−$ + H$^+$
    HS$^−$ → S$^{2−}$ + H$^+$
En solucions aquoses a PH més baix de 7,l'espècie dominant és el sulfur d'hidrogen (H₂S) però a pH més alt de 7 domina el hidrogensulfur (HS$^−$). El sulfur (S$^{2−}$) és un grup extremadament bàsic i només domina en solucions extremadament alcalines.
Es coneixen una gran varietat de sals, incloent hidrogensulfur de potassi. L'hidrogensulfur d'amoni és un component de diversos tipus de bomba pudenta.
# Idaho City

Idaho City és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 458 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Idaho City tenia 458 habitants, 191 habitatges, i 119 famílies. La densitat de població era de 252,6 habitants/km².
Dels 191 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,1% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 37,2% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 28,4% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.068 $ i la renda mediana per família de 33.295 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.750 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 13.370 $. Aproximadament el 17,3% de les famílies i el 19,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Idaho City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Idaho City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Illa i resclosa de Canet

L'Illa i la Resclosa de Canet, al riu Ter, formen una zona humida d'unes 15 hectàrees de superfície. Tot l'espai es localitza a cavall dels municipis de la Tallada d'Empordà i Serra de Daró, a la plana del Baix Empordà.
Es tracta d'un espai format, d'una banda, per l'acumulació de materials sedimentaris aportats pel riu i, per l'altra, per la resclosa que embassa i estanya les aigües. L'espai presenta l'interès de conservar una bona mostra dels boscos de ribera típics del curs baix del Ter (hàbitat d'interès comunitari; codi 92A0).
La salzeda amb sarga ocupa una notable extensió, especialment als indrets inundats amb major freqüència. A part de la sarga (Salix elaeagnos) hi trobem altres arbres de ribera com els verns (Alnus glutinosa), els pollancres (Populus nigra), els salzes (Salix alba), etc.
L'espai constitueix una important àrea de refugi i nidificació per a diverses espècies d'ocells propis de les zones humides i especialment lligades als boscos de ribera, com el martinet de nit (Nycticorax nycticorax) o l'esplugabous (Bubulcus ibis), entre moltes altres.
Es tracta, en conjunt, d'un espai ben conservat i poc freqüentat, la qual cosa ajuda a la seva conservació. Tot i això convindria un major control sobre les tales forestals i sobre les actuacions de neteja dels marges que afecten negativament la integritat dels boscos de ribera.
La zona humida de l'Illa i resclosa de Canet és inclosa tota a l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120011 «Riberes del Baix Ter» i, només l'illa de Canet, forma part de l'espai del PEIN «Illa de Canet»". Aquesta illa fou declarada també Reserva natural de fauna salvatge (Ordre de 17 de setembre de 1996), amb un total de 0,7 hectàrees, amb la finalitat de protegir els boscos de ribera i les espècies d'ocells associades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Illa i resclosa de Canet». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 14 agost 2014].
# Illes Òrcades del Sud

Les Illes Òrcades del Sud (altrament anomenades Òrcades australs) són un arxipèlag antàrtic ubicat entre els 60° 50′ i els 60° 83′ de latitud Sud, i entre els 44° 25′ i els 46° 26′ de longitud Oest. Es troben a l'oest sud-est de l'illa Grande de Tierra del Fuego, al sud de les illes Aurora (Cormorán i Rocas Negras), al S.O. de l'illa de San Pedro (la més gran de les de Geòrgia del Sud) i al nord-est de la Península Antàrtica.

## Geografia

Les Òrcades del Sud amb una superfície de 622 km², consten de dues illes principals: Coronació (amb 457 km²) i Lauría (més coneguda com a Laurie) amb 86 km², i un grup d'illes anomenades Larsen, Powell, Signy i Robertson.
Les illes Inaccessibles, ubicades unes 15 milles nàutiques a l'oest de l'illa Coronació, són considerades part de l'arxipèlag.
Com les illes Aurora, Geòrgia del Sud, Sandwich del Sud i els arxipèlags més propers a la Península Antàrtica, formen part de l'anomenat Arc Antillà Austral o de les Antilles del Sud.

## Clima

Donada la seva latitud i els corrents oceànics provinents del sud, el clima de les Òrcades del Sud és nival. La temperatura mitjana anual és de -4,2 °C; +0,2 °C durant gener(estiu) i de -8,5 °C durant juliol (hivern). L'augment de temperatura que s'observa en els darrers anys és d'1,5 graus (respecte a 1900) però es considera no significatiu estadísticament.

## Relleu

Presenta muntanyes i petits altiplans. Té glaceres que cobreixen gran part de la superfície. A l'illa Coronación hi ha la màxima altura amb el cim Nivea de 1266 metres.

## Fauna i flora

Durant l'hivern són abundosos els cetacis i pinnípedes, també l'avifauna antàrtica: pingüins (esfenicids, no els alcids), cormorans, petrells, albatros, skuas, coloms antàrtics. Durant l'hivern la banquisa de gels cobreix l'oceà i redueix la fauna de superfície. La flora macroscòpica autòctona es redueix a algues que es reuneixen a les costes a molses i a líquens.

## Referències

* ↑ Saundry, Peter. «South Orkney Islands». The Encyclopedia of Earth, May 25, 2011. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ McGonigal, David. Antarctica : secrets of the southern continent. Richmond Hill, Ont. : Firefly Books, 2008, p. 122. ISBN 978-1-55407-398-6.
* ↑ Simas, Felipe N. B.; Schaefer, Carlos E. G. R.; Michel, Roberto F.M.; Francelino, Marcio R.; Bockheim, James G. «Soils of the South Orkney and South Shetland Islands, Antarctica». A: The Soils of Antarctica (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2015, p. 227–273. DOI 10.1007/978-3-319-05497-1_13. ISBN 978-3-319-05497-1.
* ↑ Rootes, DM «The status of birds at Signy Island, South Orkney Islands.». British Antarctic Survey Bulletin, 80, 1988, pàg. 87-119..
* ↑ Bartlett, Jesamine C.; Convey, P.; Newsham, K. K.; Hayward, S. A. L. «Ecological consequences of a single introduced species to the Antarctic: terrestrial impacts of the invasive midge Eretmoptera murphyi on Signy Island». Soil Biology and Biochemistry, 180, 01-05-2023, pàg. 108965. DOI: 10.1016/j.soilbio.2023.108965. ISSN: 0038-0717.
# IRC (desambiguació)

«IRC» té aquests significats:
* IRC, acrònim d'Internet Relay Chat
* Viquipèdia:Canals IRC, explica com connectar-vos al xat IRC de la Viquipèdia en català
* Intercontinental Rally Challenge, campionat internacional de ral·lis celebrat entre el 2006 i el 2012
# Institut d'Estudis de Seguretat de la Unió Europea

L'Institut d'Estudis de Seguretat de la Unió Europea (ISS) és un òrgan descentralitzat o agència de la Unió Europea (UE), l'objectiu del qual és ajudar a crear una cultura europea comuna de seguretat i contribuir al debat estratègic.
Aquesta agència contribueix al desenvolupament de la Política Exterior i de Seguretat Comuna (PESC) disposant d'un caràcter autònom que no representa ni defensa cap interès nacional particular. La seva seu s'ubica a la ciutat francesa de París.
El seu director executiu és l'Alt representant de la Unió Europea per a Afers exteriors i Política de Seguretat Catherine Ashton.

## Història

Aquesta agència es va creada el 20 de juliol de 2001 per l'impuls del Consell de la Unió Europea, i en substitució de l'Institut d'Estudis de Seguretat de la Unió Europea Occidental, iniciant les seves activitats el gener de 2002.

## Tasques principals

Realitza principalment tasques de:
* Recerca i debat sobre els principals aspectes de seguretat i defensa de la Unió Europea.
* Anàlisi prospectiu per al Consell i l'Alt Representant de la PESC.
* Desenvolupament d'un diàleg transatlàntic sobre tots els problemes de seguretat, especialment amb el Canadà i els Estats Units d'Amèrica.

## Enllaços externs

* (castellà) Portal de l'Institut de Seguretat
# Issenhausen

Issenhausen (en alsacià Issehüse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 89 habitants.
Forma part del cantó de Bouxwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de la Zorn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 70 | 78 | 80 | 85 | 74 | 89 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Georges Roth | |
# Segona generació de computadors

La segona generació de les computadores va reemplaçar les vàlvules de buit pels transistors. Per això les computadores de la segona generació són més petites i consumeixen menys electricitat que les de la generació anterior. La comunicació amb aquestes noves computadores és mitjançant llenguatges més avançats que el llenguatge de màquina, els quals reben el nom de llenguatges d'alt nivell.
Les característiques més rellevants de les computadores de la segona generació són:
* Es programaven amb llenguatges d'alt nivell.
* 1959: Maurice Wilkes inventa la microprogramació, que simplifica molt el desenvolupament de les CPU
* 1959: IBM va llançar el mainframe IBM 1401 basat en transistors, que utilitzava targetes perforades. Va demostrar ser una computadora de propòsit general i 12 000 unitats van ser venudes, fent-la la màquina més exitosa fins a aquest moment. Tenia una memòria de nucli magnètic de 4000 caràcters (després es va estendre a 16 000 caràcters). Molts aspectes dels seus dissenys estaven basats en el desig de reemplaçar l'ús de targetes perforades, que eren molt usades des dels anys 1920 fins a principis de la dècada de 1970.
* 1960: IBM va llançar el mainframe IBM 1620 basada en transistors, originalment amb només una cinta de paper perforat, però aviat es va actualitzar a targetes perforades. Va provar ser una computadora científica popular i es van vendre aproximadament 2000 unitats. Utilitzava una memòria de nucli magnètic de més de 60 000 dígits decimals.
* DEC va llançar el PDP-1, la seva primera màquina orientada a l'ús per personal tècnic en laboratoris i per a la recerca.
* 1962: Es desenvolupa el primer joc d'ordinador, anomenat Spacewar!.
* 1964: IBM va anunciar la sèrie 360, que va ser la primera família de computadores que podia córrer el mateix programari en diferents combinacions de velocitat, capacitat i preu. També va obrir l'ús comercial de microprogrames, i un joc d'instruccions esteses per processar molts tipus de dades, no només aritmètica. A més, es va unificar la línia de producte d'IBM, que prèviament a aquest temps tenia dues línies separades, una línia de productes “comercials” i una línia “científica”. El programari proporcionat amb el System/350 també va incloure majors avanços, incloent multiprogramació disponible comercialment, nous llenguatges de programació, i independència de programes de dispositius d'entrada/sortida. Més de 14 000 unitats del System/360 havien estat lliurades en 1968.

## Referències

* ↑ «50 años de Spacewar!, el primer videojuego de ordenador». [Consulta: 30 setembre 2014].
* ↑ «La historia del ordenador y la evolución de la tecnología». [Consulta: 30 setembre 2014].
# Ebisu

Ebisu o Yebisu en japonés antic (恵比須, 恵比寿, 夷, 戎) és el déu japonés de la pesca i els pescadors, de la sort i de l'abundància. És un dels Set Déus de la Fortuna.

## Nom

Ebisu va nàixer amb el nom de Hiruko sent fill dels deus xintoistes Izanagi i Izanami. Al llarg del temps i en part per l'evolució de la llengua japonesa aquest déu ha tingut diversos noms o pronunciacions del mateix nom. Alguns d'aquests són:
* Yebisu
* Webisu
* Hiruko

## Culte

Ebisu és un déu molt popular al Japó i sovint s'acostuma a relacionar-lo amb el déu del comerç i la prosperitat, Daikokuten. El dia vint d'octubre se celebra un festival en el seu honor. Com a protector dels pescadors, aquests li solen retre culte. També és present en establiments de cuina, especialment de peix i marisc.

## Temples

Ebisu té dedicats diversos temples i monuments per tot el Japó i sol estar representant tant en ambients budistes com xintoistes.

## Iconografia

Se'l sol representar com un home baix i gros, amb les cames curtes i amb un barret. Sempre va acompanyat d'una canya de pescar i d'un gran peix, comunament un goràs. Amb la canya vol fer entendre que ell és el déu protector dels pescadors i la pesca i amb el peix alhora que es representa com a protector de la pesca també mostra el seu aspecte de déu de la riquesa i l'abundància. El seu aspecte és sempre el d'un home afable i somrient.

## Cultura popular

Aquest déu és un dels més populars de tot el Japó i per això encara continua present en molts aspectes diaris i socials:
* A Shibuya, Tòquio, existeix un barri amb el nom d'aquest Déu i a l'estació de tren del mateix nom es troba una estàtua d'Ebisu la qual s'ha convertit en una icona de la zona.
* La marca moda anomenada Evisu.
* La cervesa del mateix nom, fundada el 1890 i en propietat actualment de la marca de cerveses Sapporo.

## Referències

* 1 2 Chiba, Reiko. The seven lucky gods of Japan. Tuttle Publishing, 1995. ISBN 9780804805216.
* 1 2 Bocking, Brian. A POPULAR DICTIONARY OF Shinto (en anglès). Curzon Press, 1997. ISBN 0-7007-1051-5.
# Komixinka

Komixinka (en (ucraïnès): Комишинка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 127 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Emmerà de Ratisbona

Emmerà de Ratisbona, (Poitiers, començament del segle vii - Ratisbona, Baviera, ca. 652) fou un bisbe de Ratisbona, mort com a màrtir. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Les fonts de la vida d'Emmerà són secundàries: Arbeó de Freising n'escrigué la biografia cap al 750, la Vita Sancti Emmerami, quan ja feia un segle que havia mort. Segons aquesta font, Emmerà era fill de noble família aquitana i havia nascut a Poitiers; algunes fonts diuen que fou bisbe d'aquesta ciutat, potser entre els bisbes Didó i Ansoald. Va viatjar a Baviera per predicar contra la fe pagana i precrisistiana dels habitants.
Cap al 649 arribà a Ratisbona, a la cort del duc Teodó I de Baviera, resseguint el curs del riu Loira, travessant la Selva Negra i seguint el Danubi. Segons la hagiografia, Emmerà hi predicà durant tres anys i hi guanyà el respecte com a home pietós. Segons la llegenda, Uta, filla del duc, confessà a Emmerà que esperava un fill fora del matrimoni, concebut de Sigipald, un cortesà. Emmerà aconsellà Uta que digués que el pare del fill era ell mateix, Emmerà, confiant que pel respecte que inspirava el seu nom la noia no patís cap càstig, i poc després va marxar a Roma en pelegrinatge.
En assabentar-se'n, el duc i el seu fill Lantpert van perseguir-lo i el van agafar a Helfendorf (avui part de Múnic), a la via que comunicava Salzburg i Augsburg. El van lligar a una escala de mà i el van torturar, tallant-li parts del seu cos: els dits, els ulls i el nas i, finalment, el cap. Els seus companys Vidal i Wolflete el van trobar, encara viu (viu, amb el cap tallat? , i van intentar guarir-lo, però va morir a l'actual Aschheim, districte de Múnic, on després s'edificà l'església de Sant Pere.
* Martiri de Sant Emmerà (Salzburg)
* Abadia de Sankt Emmeram (Ratisbona)
* Abadia de S. Emmeram, amb la tomba del sant a l'altar major
* Capella a Múnic, sobre el lloc de la seva mort

## Veneració

En morir, i com a prova de la innocència, baixà una escala del cel perquè el sant hi pugés. Quan el portaren a Aschheim, una llum meravellosa il·luminà el seu cos.
Quan es descobrí la veritat i la innocència d'Emmerà, el seu cos fou exhumat de la tomba d'Aschheim; hi plogué durant quaranta dies i el seu cos fou col·locat sobre un rai al riu Isar: quan el rai, seguint el riu, arribà al Danubi, va anar corrent amunt, miraculosament, fins a arribar a Ratisbona, on fou sebollit a l'església de Sankt Georg.
El bisbe Gawibald el traslladà a una església que li dedicà i que s'incendià en 1642. Les restes es portaren llavors, en 1645, a l'abadia de Sankt Emmeram, prop de la ciutat. Avui se'n conserven les relíquies del fèmur, que s'hi exposen cada 22 de setembre.

## Notes

* ↑ "St. Emmeram", en: Catholic encyclopedia.

## Enllaços externs

* Arnoldus Emmeramensis, De miraculis et memoria Beati Emmerammi libri duo
# Quadrangle Bellona Fossae

El quadrangle Bellona Fossae és un dels 62 quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-15) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 25º a 50° N, i longitud entre 210º a 240° E.
Deu el seu nom a la Bellona Fossae.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Bellona Fossae, V-15
# Quadrangle Barrymore

El quadrangle Barrymore és un dels 62 quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-59) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 50º a 75° S, i longitud entre 180° a 240° E.
Deu el seu nom al cràter Barrymore.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Barrymore, V-59
# Quadrangle Bell Regio

El quadrangle Bell Regio és un dels 62 quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-9) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 25º a 50° N, i longitud entre 30º a 60° E.
Deu el seu nom a la Bell Regio.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Bell Regio, V-9
# Psychoda cochlearia

Psychoda cochlearia és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Les antenes tenen 14 segments.
* Les ales del mascle fan 1,2-1,5 mm de llargària (1,4-1,8 en el cas de la femella) i 0,5-0,6 d'amplada (0,5-0,7 en la femella).
* La femella presenta una gran espermateca, els lòbuls apicals parcialment separats de la resta de la placa subgenital i antenes amb una longitud de 0,8-0,9 mm.

## Distribució geogràfica

Es troba a Borneo, les illes Filipines (Luzon, Negros i Mindanao), les illes Carolines, Fiji, Nicaragua (incloent-hi els departaments de Zelaya, León i Chinandega), Panamà, Samoa i l'illa de Trinitat.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Satchell, G. H., 1950. On Psychoda acutipennis (Tonnoir), a Semi-apterous, Island-Living Species. Proceedings of the Royal Entomological Society of London. Series B, Taxonomy, 19: 181.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Larry W. Quate, 1959. Synopsis of Polynesian Psychodidae (Diptera). Pacific Insects 1 (4): 431-440.
* 1 2 Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75.
* ↑ Fauna Entomológica de Nicaragua (castellà)
* ↑ Quate, L. W., 1959. Diptera: Psychodidae. Insects of Micronesia. 12:435-484.
* ↑ Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Pyronema

Pyronema és un gènere de fongs dins la família Pyronemataceae. Va ser circumscrit pel naturalista alemanyt Carl Gustav Carus el 1835.
És un fong indicador d'haver ocorregut un incendi

## Referències

* ↑ Möller A. «Phycomyceten und Ascomyceten. Untersuchungen aus Brasilien» (en alemany). Botanische Mittheilungen aus den Tropen, 9, 1901, pàg. 309.
* ↑ «Pyronema Carus 1835». MycoBank. International Mycological Association. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ Carus FW. «Beobachtungen über Pyronema Marianum» (en alemany). Nova Acta Academiae Caesareae Leopoldino-Carolinae Germanicae Naturae Curiosorum, 17, pàg. 370.

## Enllaços externs

* IndexFungorum|4624
# R.E.M.: In the Attic – Alternative Recordings 1985–1989

R.E.M.: In the Attic – Alternative Recordings 1985–1989 és la quarta compilació de la banda estatunidenca de rock alternatiu R.E.M., publicada l'any 1997 per la I.R.S. Records.
EMI-Capitol havia adquirir el catàleg complet del segell I.R.S. Records quan aquesta va fer fallida l'any 1996, i havia publicat In the Attic (1997) sense gaire èxit, i en aquesta ocasió hi van implicar la banda per millorar el resultat. La majoria de cançons ja havien aparegut en els rellançaments de la banda anteriors a Europa, però fou el primer llançament oficial als Estats Units. Tot i que el subtítol de l'àlbum limita els enregistraments entre 1985 i 1989, la versió en directe de «Driver 8» prové oficialment de l'any 1984.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills i Michael Stipe, excepte les indicades.

## Referències

* ↑ «Track Listing» (en anglès). AllMusic. [Consulta: 14 setembre 2021].