OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pandavgarh

Pandavgarh o Fort de Pandu és una fortalesa de Maharashtra al districte de Satara a uns 6 km al nord-oest de Wai. Hauria estat construïda pel raja silahara Bhoj II de Panhala (1178-1193). El 1648 pertanyia al sultanat de Bijapur i el 1673 va passar a mans de Sivaji. El 1701 es va rendir junt amb Chandan Vandan a Aurangzeb. El 1713 Balaji Viswanath, després el primer peshwa maratha, que perseguia al general maratha o senapati Chandrasen Jadhav, va arribar a Pandavgarh i fou assetjat aquí per les tropes del seu rival que es va retirar quan el raja Shahu va ordenar a les seves tropes avançar sobre Satara. Durant la revolta de Trimbakji Denglia de 1817, Pabdavgarh fou presa pels rebels. Es va rendir l'abril de 1818 a un regiment d'infanteria nativa dirigit pel major Thatcher. A la rodalia, al poble de Dhavdi, hi ha algunes coves excavades a la roca.

## Vegeu també

* Llista de fortaleses de Maharashtra

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Washington Park

«Washington Park» té aquests significats:
* Washington Park (Carolina del Nord)
* Washington Park (Florida)
* Washington Park (Illinois)
* Washington Park (estadi), estadi de beisbol pertanyent a Los Angeles Dodgers.
# Santiago Soler i Pla

Santiago Soler i Pla (Barcelona, 12 de març de 1839 - 1888) fou un advocat i polític català, diputat i ministre durant la Primera República Espanyola.

## Biografia

Llicenciat en dret, va exercir com a advocat i dirigí el diari republicà El Constitucional. Participà en la revolta de 1867 i s'hagué d'exiliar un temps a França. Després de la revolució de 1868 va tornar i formà part del nou Partit Republicà Democràtic Federal, amb el que fou alcalde de Barcelona (febrer- setembre de 1869) i posteriorment elegit diputat per Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1869, abril de 1872, agost de 1872 i 1873.
Durant la Primera República Espanyola fou ministre d'Estat (19 de juliol - 4 de setembre de 1873) durant la presidència de Nicolás Salmerón i Ministre d'Ultramar (8 de setembre de 1873 - 4 de gener de 1874) durant el govern d'Emilio Castelar.
En produir-se la restauració borbònica tornà a dedicar-se a exercir d'advocat. Alineat amb el sector d'Emilio Castelar, fou candidat del Partit Republicà Possibilista a les eleccions generals espanyoles de 1876, però no fou escollit. El 1885 fou regidor republicà de l'Ajuntament de Barcelona i en 1886 fou també vicepresident de l'Ateneu Barcelonès.

## Referències

* (català) Santiago Soler i Pla a enciclopedia.cat
* (castellà) Santiago Soler i Pla a xtec.es
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ella Laboriel

Ella Laboriel (Ciutat de Mèxic, 28 de març de 1949) nom artistic d'Esperança Laboriel López, també coneguda com a Ela és una cantant i actriu de cinema i televisió mexicana afrodescendent d'origen hondureny. Com a cantant va destacar en la interpretació de gèneres com el rock and roll, el jazz i el blues.

## Biografia

És integrant de la Família Laboriel, composta pel seu pare Juan José Laboriel, la seva mare Francisca López, els seus germans Johnny Laboriel, Abraham Laboriel, Francis i el seu nebot Abe Laboriel. Sent nena va participar en diferents programes com el de Tío Polito i Los niños catedráticos.
Va adoptar el seu nom artístic en tribut a Ella Fitzigerald. La seva carrera es va iniciar el 1960 amb l'anomenada Època d'or del rock and roll a Mèxic amb dificultats associades al masclisme imperant en l'època començant pel seu propi pare, que va intentar aturar la seva carrera igual que la del seu germà Johnny. Va integrar el Trio Las Yolis, agrupació que va cobrar fama com a part dels duos i trios femenins que cantaven i ballaven com les Hermanas Jiménez. Va iniciar una reeixida carrera solista interpretant temes de rock and roll, a go-gó i balades. Va llançar igualment discos a duet amb el seu germà Johnny Laboriel.
Va participar en l'organització del Festival d'Avándaro el 1971 sent l'encarregada de premsa de festival, fet que li va provocar conflictes amb el seu germà Johnny. Addicionalment a la seva carrera musical i actoral, es dedica a la gestió i presentació d'espectacles musicals.

## Obra
### Discografia

* Ela Laboriel (1967)
* Ya te ví (1967)
* Dile / Un Muchacho Guapo (1967)
* El teléfono
* Llamame / Sin Final (1967)

#### Amb Johnny Laboriel

* Ela y Johnny Laboriel (1967)

### Pel·lícules

* Sheena, la reina de la selva (1952)
* Joselito vagabundo (1966)
* Under fire (1983)

### Telenovel·les

* El extraño retorno de Diana Salazar (1988)
* Mujer, casos de la vida real (1985)

## Referències

* 1 2 3 Sirenas al ataque: historia de las mujeres rockeras mexicanas (1956-2006) (en castellà). Editorial Oceano de México, 2008. ISBN 978-970-777-470-4.
* ↑ Diccionario enciclopédico de música en México (en castellà). Universidad Panamericana, 2007. ISBN 978-968-5557-82-5.
* ↑ «Ella Laboriel». IMDb. [Consulta: 24 octubre 2020].
* ↑ «Ella Laboriel lamenta racismo contra afroamericanos» (en castellà). El Universal, 17-08-2015. [Consulta: 24 octubre 2020].
* 1 2 l'Hoeste, Deborah Pacini; Zolov. Rockin' Las Américas: The Global Politics of Rock in Latin/o America (en anglès). University of Pittsburgh Press, 2004. ISBN 978-0-8229-7255-6.
# David II de Kakhètia

David II (Imam Kuli Khan) fou rei de Kakhètia del 1703 al 1722. Nascut a Tbilisi el 1678, era el fill gran d'Irakli I de Kartli. Va ser nomenat valí (governador) després de la deposició del pare el maig del 1703. Casat amb Fakhri Jan Begum, filla de Zukurizada (governador-general d'Erevan), neta de Shamkhal i germana d'Itimad ed-Daula de Pèrsia. Va morir a Magharo, el maig de 1721 i el va succeir el seu germà Constanti II de Kakhètia.

## Referències

* Buyers, Christopher. «Kakheti» (en anglès). royalark.net. [Consulta: 26 novembre 2014].
* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Çò de Belmonte

Çò de Belmonte és una obra de Gausac, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò de Belmonte és un petit habitatge que comptava bàsicament amb una casa i una borda al darrere. Les obertures de la façana evidencien una estructura de dues plantes i "humarau", sota un llosat de pissarra. Conserva el ràfec de la coberta, resolt amb pedres planes per aproximació .Les obertures de la planta baixa mostren els tradicionals arcs de descàrrega resolts amb lloses disposades en esbiaix. Damunt la porta d'accés, en el centre, destaca una pedra que duu gravada la inscripció següent: F[rancesc] R[odés?]//1884

## Història

Segons Pascual Madoz el nucli històric de Gausac era format per 33 cases de dos pisos i coberta de pissarra que formaven un sol carrer. Al trànsit del segle XVII al XVIII destacà Jaume Rodés Soler que titulava "honorable míser de Gausac" (no queda clar si els Rodés de Vielha provenien de Gausac o a l'inrevés.)

## Referències

* 1 2 «Çò de Belmonte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Mystus macropterus

Mystus macropterus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Iang-tsé (Xina).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Gao, G. 1991. Bagridae. p. 297-317. A J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2007. Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Zootaxa 1418:1-628.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roberts, T.R. 1994. Systematic revision of Asian bagrid catfishes of the genus Mystus sensu stricto, with a new species from Thailand and Cambodia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):241-256.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santiago Tequixquiac

El poble de Santiago Tequixquiac, és el cap de municipi del municipi de Tequixquiac i la localitat más poblada del municipi. El nom prové del nàhuatl Tequixquiac que significa "lloc d'aigües salitroses".
Santiago Tequixquiac és un important centre agrícola i comercial, localitzat a la Vall de Mexic y Vall del Mezquital a 84 km al nord de la ciutat de Mèxic, a 40 minuts del suburbi de Cuautitlán Izcalli, però, separat de la muntanya Mesa Ahumada. La ciutat té una població de 26.000 habitants.
El toponim de Santiago Tequixquiac: Prové Santiago del patronim de Sant Jeume Apostle, patró de la parròqua de la localitat, la segona paraula prové de la llengua nàhuatl, és un topònim aglutinat que es compon de tres paraules, Tequixquitl = salitre o tequesquite (carbonat d'insulsa), atl = aigualeix i c = lloc; (Lloc de les aigües salitroses o tequesquitoses).

## Enllaços externs

* Ajuntament de Tequixquiac (castellà)
# Alfamén

Alfamén és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Camp de Carinyena.
# El desquite (pel·lícula de 1983)

* Per a altres significats, vegeu «El desquite».
El desquite és una pel·lícula argentina de acció policial estrenada el 4 d'agost de l'any 1983. Dirigida per Juan Carlos Desanzo. Escrita per Juan Carlos Desanzo i Eduardo Mignogna, segons l'obra de Rubén Tizziani. Protagonitzada per Rodolfo Ranni. Coprotagonitzada per Julio de Grazia, Silvia Montanari, Ricardo Darín, Héctor Bidonde, Lucrecia Capello i Jorge Sassi. També, va comptar amb l'actuació especial de Gerardo Sofovich. I la presentació de Gabriela Giardino.

## Argument

Juan Parini (Rodolfo Ranni) és un escriptor frustrat que treballa com a corrector en una editorial. Ha passat els 40 anys, està casat amb Teresa (Silvia Montanari) i és pare de dos fills, quan és contactat per un vell amic de la infància, Emilio Celco (Gerardo Sofovich) qui regentea locals nocturns. La trobada entre els amics és molt emotiu i nostàlgic, després de molts anys de no veure's. Allí Parini coneix a Elena (Gabriela Giardino) una jove ballarina amiga íntima de Celco, que desperta atracció en ell. La vida nocturna l'atreu i alhora el rebel·la contra la rutina de la seva vida familiar. Poc temps després Celco, que viatjava en el seu cotxe al costat d'Elena, és crivellat a trets en la ruta per sicaris a l'orde d'Heredia (Héctor Bidonde), un fosc empresari lligat al narcotràfic. És portat a l'hospital on mor a causa de la gravetat de les ferides. És així com Parini, qui desconeixia els manejos tèrbols de Celco, ha de fer-se càrrec dels seus negocis i decideix venjar la mort del seu amic, fets que canviarien dràsticament la vida monòtona que portava fins llavors.

## Repartiment

* Rodolfo Ranni - Juan Parini / Peralta
* Julio De Grazia - Bermúdez
* Silvia Montanari - Teresa
* Ricardo Darín - Silvio
* Héctor Bidonde - Heredia
* Gerardo Sofovich - Emilio Celco
* Gabriela Giardino - Elena
* Lucrecia Capello - Tamara
* Jorge Sassi - Antúnez
* Pablo Brichta - Tommy
* Mónica Villa - Nancy
* Rubén Stella - Policía
* Max Berliner - Don Marcos
* Juan Carlos Desanzo - Empleado de lavadero
* Oscar Escobar
* Esteban Villarreal

## Referències

* ↑ Juan Carlos Desanzo a cinelatinoamericano.org
* ↑ En retirada: violencia política y paisaje urbano en la trilogía noir de Juan Carlos Desanzo (1983-1985) per Alberto Elena

## Enllaços externs

* Fitxa a Cinenacional.com
* El desquite a YouTube
# Daniel Cebrián Torrallas

Daniel Cebrián Torrallas (Madrid, 1967) és un guionista i director de cinema espanyol. És fill del periodista Juan Luis Cebrián.
Va començar dirigint curtmetratges i el seu primer llargmetratge Cascabel fou guardonada amb la Violette d'or al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc. El 2005 fou un dels directors que col·laborà en la pel·lícula col·lectiva ¡Hay motivo!, que fou nominada al Goya a la millor pel·lícula documental. El 2006 dirigiria Segundo asalto amb la que fou nominada a l'Espiga d'Or i va guanyar el premi al millor director novell a la Seminci i el premi nous realitzadors als XV Premis Turia. Després ha dirigit alguns episodis de sèries de televisió, la més reeixida la minisèrie de Telecinco 11-M, para que nadie lo olvide (2011) sobre l'atemptat de Madrid de l'11 de març de 2004.

## Filmografia

* Dolor y vida: Un acercamiento a 'La flor de mi secreto' (1995)
* Un solo de cello (1997)
* Cascabel (2000)
* ¡Hay motivo! (segment "Legalidad") (2005)
* Segundo asalto (2006)
* Hay alguien ahí (sèrie de televisió, 2009)
* 11-M, para que nadie lo olvide (2011)
* Ángel o demonio (2011)
* El País con la Constitución (documental, 2016)

## Referències

* ↑ Rafael, hijo de Cebrián y ex de 'Hermione', conde en 'Alatriste', El Mundo, 8 de gener de 2015
* ↑ 'Cascabel', premiada en el Festival de Toulouse, El País, 24 d'octubre de 2000
* ↑ Daniel Cebrián se lleva el premio al mejor director y Santiago Tabernero el del público, Diario de Córdoba, 30 d'octubre de 2005
* ↑ Cartelera Turia premia a Coixet, Zambrano, Perugorría y Cercas, Levante-EMV, 23 de juny de 2006
* ↑ Telencico se atreve con una versión televisiva del 11M, El Economista, 3 de juliol de 2011
# Young

«Young» té aquests significats:
* Toponímia:
** Young (Arizona), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona
** Young (Uruguai), al departament de Río Negro (Uruguai)
* Biografies:
** Alfred Young (1873-1940), clergue i matemàtic britànic
** Angus Young (1955, Glasgow, Escòcia), guitarrista i compositor de música rock
** Arthur Young (1741, Suffolk, Anglaterra - 1820), escriptor i assagista anglès
** Ashley Young (Stevenage, Hertfordshire, Anglaterra, 1985) futbolista anglès, d'origen jamaicà
** Brigham Young (Mormó) (1801 - 1877), segon profeta vident i revelador, president de l'Església dels mormons
** Cy Young (1867 – 1955), jugador de beisbol estatunidenc
** Gig Young (St. Cloud, Minnesota, 1913 - Nova York, 1978), actor estatunidenc
** Henri Young (1918), presoner a Alcatraz que va intentar escapar amb dos reclusos, Arthur Barker i Ruffus McCain
** La Monte Young (Berna, Idaho, 1935), compositor i músic dels Estats Units
** Lee Thompson Young (Columbia, Carolina del Sud, 1984), actor estatunidenc de cinema i televisió
** Luke Young (Harlow, Essex, Anglaterra, 1979), futbolista anglès
** Michael Young (Manchester, 1915 - 2002), Baró Young de Dartington, sociòleg, activista i polític del Regne Unit
** Neil Young (1945, Winnipeg, Manitoba, Canadà), músic
** Paul Young (Luton, 1956), cantant de Pop i músic britànic
** Quentin Young (?, 1923), físic i activista oposat a la Guerra del Vietnam
** Quintin Young (1947, Irvine), futbolista escocès
** Richard Young (1975), lluitador professional estatunidenc
** Robert Young (Chicago, Illinois, 1907 – Westlake Village, Califòrnia, 1998), actor estatunidenc
** Sean Young (Louisville, Kentucky, 1959), actriu estatunidenca
** Sheila Young o Sheila Young-Ochowicz (Birmingham, 1950), patinadora de velocitat sobre gel i ciclista en pista estatunidenca
** Simone Young (Sydney, Austràlia, 1961), directora d'orquestra i intendent d'òpera
** Terence Young (Xangai, Xina, 1915 - Canes, França, 1994), guionista i director de cinema britànic
** Thomas Young (Milverton, 1773 - Londres, 1829), científic anglès, que destacà en els camps de la física i la lingüística
** Victor Young (Chicago, 1900 - Los Angeles, 1956), compositor, arranjador i violinista
** William Henry Young (Londres, 1863 - Lausana, 1942), matemàtic anglès
** Gil Young-ah (Ansan, 1970), jugadora de bàdminton sud-coreana
** Hwang Young-cho (Samcheok, 1970), atleta sud-coreà especialista en marató
** Kim Young-sam (1927), 14è president de Corea del Sud
** Park Chu-Young (Daegu, 1985), futbolista sud-coreà
** Moon Geun-young o Moon Geun Young (Gwangju, 1987), actriu de cinema i de televisió sud-coreana
* Miscel·lània:
** Desigualtat de Young
** Experiment de Young
** Mòdul de Young, mesura de la rigidesa d'un material elàstic ...
** Taules de Young, objectes matamàtics usats en combinatòria
** Young Modern, cinquè àlbum d'estudi del grup australià Silverchair
** Young Buffaloes Football Club, club swazi de futbol de la ciutat de Mbabane
Viccionari
# Boçac (Cruesa)

Boçac (en francès Boussac) és un municipi francès, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte de Garait. És la capçalera i major població del cantó del seu nom. La seva població al cens de 1999 era de 1.602 habitants. Amb una extensió de 148 ha, és la comuna més petita del departament. Forma una aglomeració urbana (agglomération urbaine) amb Boçac Borg, amb una població conjunta de 2.390 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays de Boussac, de la que és la major població.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1557 | 1933 | 1852 | 1652 | 1602 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Claude Devilard | PS |
| 2001- | Franck Foulon | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Gotthilf Heinrich Ludwig Hagen

Gotthilf Heinrich Ludwig Hagen (3 de març de 1797 - 3 febrer 1884) va ser un físic alemany i un enginyer hidràulic. Hagen va néixer a Königsberg, Regne de Prussia (Avui Kaliningrad, Rússia). Va estudiar a la Universitat de Königsberg (on Immanuel Kant va ser professor de filosofia al temps en què ell va estudiar). Hagen es va especialitzar a la universitat en matemàtiques, arquitectura i enginyeria civil. Amb el temps i contínues avaluacions en el seu acompliment universitari va ser responsable de projectes d'enginyeria hidràulica. El 1824 la comunitat mercantil de Königsberg el va contractar com a director d'obres públiques. El 1826 va obtenir el càrrec d'inspector de molls a Pillau. En 1830 es va mudar a Berlín on es va ocupar de la direcció de construccions i urbanisme. En 1834 va començar la seva carrera de docent en la Bauakademie Berlin. Independentment de Jean Louis Marie Poiseuille, Hagen va dur a terme el 1839 una sèrie d'experiments de fluxos a baixa velocitat i la fricció en parets de tubs capil·lars, de manera que va establir la llei de flux de Hagen que posteriorment s'anomenaria la llei de Hagen-Poiseuille. Haguen va morir en 1884 als 86 anys.

## Referències

* Article a l'Encydia
# William Lindley

William Lindley (Londres, 7 de setembre de 1808 – Blackheath, 22 de maig de 1900) va ser un enginyer, arquitecte i urbanista anglès.
Va anar a l'escola de Croydon i després va passar deu mesos a Wandsbek a can mossèn Schröder, un cunyat de Matthias Claudius. Després va començar un aprenentatge amb l'enginyer Francis Giles a Londres. Va especialitzar-se a la construcció ferroviària, de ponts i de clavegueram. Va col·laborar amb Marc Isambard Brunel a la construcció del primer túnel sota el Tàmesi a Londres.
El 1834 va anar a Hamburg per ajudar Francis Giles amb el disseny del ferrocarril cap a Lübeck. De 1837 a 1838 va desenvolupar els plan de la línia d'Hamburg a Bergedorf i d'allà cap a Berlín en col·laboració amb Alexis de Chateauneuf. Al Gran Incendi d'Hamburg de 1842, la seva proposició de limitar el foc amb dinamita va salvar la vida de milers de persones. Després d'aquesta catàstrofe va ser l'encarregat de la reconstrucció de la ciutat. També va desenvolupar el projecte de desguàs del barri d'Hamm i d'Hammerbrook, per tal de poder tornar residències als obrers desallotjats. La seva expertesa a l'àmbit de la gestió de les aigües va ser reconeguda i les ciutats d'Altona, Berlín, Frankfurt am Main, Kiel, Stralsund, Stettin i Leipzig van demanar-li consell.
Va construir, entre altres coses, el sistema de clavegueram i la canonada d'aigua de Frankfurt am Main com a oficial de planificació urbana. El seu fill William Heerlein Lindley (1853-1917) va ser el seu successor en el càrrec. Les estadístiques mostren l'eficàcia del seu treball, segons el qual la taxa de mortalitat per tifus a Frankfurt va caure de 80 a 10 per cada 100.000 habitants entre 1868 i 1883. A l'est de Frankfurt trobem un carrer que duu el seu nom.
Al barri hamburguès de Rothenburg, el carrer Lindleystraße li està dedicat.

## Referències

* ↑ «Lindley, William». Encyclopædia Britannica, Volume 16, 1911.
* ↑ Franz Lerner, «William Lindley», Neue Deutsche Biographie, Bayerische Staatsbibliothek, 1985, pàgina 605
* ↑ Franz Lerner, ibidem
* ↑ 53° 32′ 6.15″ N, 10° 2′ 22.81″ E﻿ / ﻿53.5350417°N,10.0396694°E﻿ / 53.5350417; 10.0396694
# Sant Martí de Lasquarri

Sant Martí de Lasquarri és una ermita romànica del segle xii-XIII, situada al municipi de Lasquarri, dins de la Franja de Ponent a la comarca de la Ribagorça.
La seva planta és una nau i absis cilíndric, amb un campanar d'espadanya de dos ulls, centrat. La portalada és dovellada de mig punt. El seu estat de conservació és correcte. L'edifici ha estat restaurat.

## Referències

* ↑ «Fitxa al Portal románico aragonés». Arxivat de l'original el 2021-05-16. [Consulta: 23 agost 2009].
# Alfals bord

Alfals bord o melgó falcat (Medicago falcata) és una espècie de planta del gènere Medicago. De vegades està tractada com una subespècie d'alfals (Medicago sativa subespècie M. falcata) És una planta nativa de la conca del Mediterrani, però s'ha estès a gran part del món. Forma una relació de simbiosi amb el bacteri Sinorhizobium meliloti
Segons la Flora dels Països Catalans de Bolòs i Vigo, es diferencia de l'alfals per tenir les flors grogues i el fruit falciforme, pubescent.

## Enllaços externs

* International Legume Database & Information Services

## Referències

* ↑ «GDLC - alfals». Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Robert Parker

«'Robert Parker'» té aquests significats:
* Robert B. Parker, escriptor (1932-2010).
* Robert M. Parker, Jr. , crític de vi (1947 - );
# Barranc dels Molinassos

El barranc dels Molinassos és un barranc afluent del Flamisell. Discorre pels termes de la Pobla de Segur i Senterada, al Pallars Jussà.
Es forma al nord del Serrat de Moró, al sud-oest del Roc de Sant Aventí, al sud dels Comunals de Montsor, prop del Camí del Petroli, a 1.375 m. alt.
Discorre sempre cap al sud-oest, de forma paral·lela pel nord al Serrat de Moró, i va a aiguavessar en el Flamisell al nord del Congost d'Erinyà.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya