OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monarquia hereditària

La monarquia hereditària és la forma més comuna de monarquia. La corona es passa entre membres de la mateixa família o dinastia. Aquest sistema compta amb els avantatges de l'estabilitat, la continuïtat i la previsibilitat. Quan el rei o la reina mor o abdica, el poder passa a mans d'algú de la propera generació, usualment per ordre d'edat. Normalment l'ordre de successió es fixa mitjançant una llei específica. Prima l'edat, però en el passat es van emprar altres paràmetres com la rotació o el tanistry irlandès.
Una qüestió específica és l'ordre dels homes i les dones. La llei sàlica, per exemple, fixa que tenen preferència els barons de la família, tot i que no exclou l'accés al tron de les dones, com sí que passa en l'anomenada successió agnatícia. Per contra, la successió cognatícia no té en compte el sexe de l'hereu sinó només qui és el fill o la filla gran dels actuals reis.
La monarquia hereditària pot ser electiva, en el sentit que es pot elegir monarca però només entre els membres de la família que compleixin determinats requisits. Aquest mètode, usual en el passat, solia consistir en el fet que el rei elegia el seu successor ja en vida i influïa la voluntat de la cort, de manera que en morir aquests escollien el candidat desitjat. Aquest sistema va ser freqüent a l'edat mitjana, si bé les regles de la majoria de països es van fixar a començament de l'Edat moderna per garantir una monarquia hereditària sòlida.
# Ballota hirsuta

Ballota hirsuta és una espècie de planta de la família de les Lamiàcies que es distribueix per Espanya i Àfrica boreal.

## Descripció

És una planta sufruticosa a la base, és a dir, la part basal és més llenyosa. És una planta ramificada i més o menys enfiladissa. El port és herbaci, perenne i es tracta d'una planta de gran mida en general. Està coberta d'una pilositat que li confereix un color verd cendra molt característic d'aquesta planta. Les fulles són oposades i tenen forma de cor. Les flors estan agrupades en verticils densos i es poden diferenciar d'altres espècies del mateix gènere pel seu calze, que té 10 dents enfront del calze de 5 dents de Ballota nigra, per exemple.

## Distribució i hàbitat

És un matoll que es troba a matollars i pastures, a zones subhumides o semiàrides, incloses zones àrides i desèrtiques. Normalment es pot trobar en vores de camins, en vegetació feblement nitròfila de llocs secs i assolellats. Es distribueix pel Mediterrani occidental, en contrades mediterrànies seques i més o menys marítimes, per la costa de Llevant, també pel País Valencià en general, i a les Illes Balears de 0-800 m sobre el nivell del mar.

## Taxonomia

Ballota hirsuta va ser descrita per Bentham, George

### Etimologia

* Ballota: El nom del gènere (Ballota) deriva del grec, i es refereix a "els residus, es neguen": la referència al grec ho expressa tan subtilment --la ironia--: l'aversió dels éssers humans i animals a aquesta planta, precisament per fer mala olor, encara que és característic i fàcilment distingible.
* hirsuta: epítet llatí que fa referència al fet que la cobertura pilosa i aspra de la planta.

## Referències

* ↑ «Ballota hirsuta» a The Plant List. Data consulta: 18 de febrer de 2014.
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Compostes». A: Flora Manual dels Països Catalans. 2a Edició. Barcelona: PorticNatura, 2005, p. 695. ISBN 8473064003.
* ↑ «Ballota hirsuta». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 2 octubre 2015].
# Radio France Internationale

Radio France Internationale, més coneguda com RFI, és la xarxa de notícies de ràdio internacional de propietat estatal de França. Amb 37,2 milions d'oients el 2014, és una de les emissores de ràdio internacionals més escoltades del món, juntament amb Deutsche Welle, BBC World Service, Voice of America, Radio Netherlands Worldwide i China Radio International.
RFI emet les 24 hores del dia arreu del món en francès i en 12 idiomes més en FM, ona curta, ona mitjana, satèl·lit i al seu lloc web. És un canal de l'empresa estatal France Médias Monde. La majoria de les transmissions d'ona curta són en francès i hausa, però també inclou algunes hores de suahili, portuguès, mandinka i rus. RFI emet a més de 150 països dels 5 continents. La major part de la seva audiència es concentra a l'Àfrica, representant el 60% de l'audiència total el 2010. A la regió de París, RFI inclou entre 150.000 i 200.000 oients.
L'any 2007, l'audiència era de 46,1 milions d'oients, dividint-se en 27,5 milions a Àfrica, 10,5 milions a l'Orient Mitjà, 4,2 milions a Amèrica, 2,2 milions a Europa i 1,7 milions a Àsia-Oceània.

## Referències

* ↑ «Public Diplomacy News» (en anglès). University of Southern California. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «Rapport du CSA sur l'exécution du cahier des charges de France Médias Monde». France Médias Monde, 2014. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «RFI (Radio France Internationale)», 16-05-2012. Arxivat de l'original el 4 de juny 2016. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ «Radio France internationale». Arxivat de l'original el 28 de gener 2013. [Consulta: 8 maig 2016].
# Dollar for the Dead

Dollar for the Dead és un telefilm del gènere western del 1998 de la TNT dirigit i escrit per Gene Quintano i protagonitzat per Emilio Estevez. s la tercera pel·lícula western que protagonitza Estevez. També hi participen William Forsythe, Joaquim de Almeida, Jonathan Banks, Ed Lauter i Howie Long. L'actor català Jordi Mollà fou nominat al premi Fotogramas de Plata 1999 per la seva participació.
Dollar for the Dead és sovint percebut com un homenatge als spaghetti western dels anys 60, amb una dosi liberal de realització del cinema modern de Hong Kong. Emilio Estevez retrata un paper "home sense nom", estilísticament similar als westerns dels anys seixanta de Clint Eastwood. La pel·lícula també retrata una atmosfera similar a la dels anys 60, amb nombroses referències visuals i personals a les pel·lícules de Sergio Leone protagonitzades per Clint Eastwood com Per un grapat de dòlars, El bo, el lleig i el dolent, i pel·lícules no protagonitzades per Eastwood com Fins que li va arribar l'hora, Grup salvatge i Butch Cassidy and the Sundance Kid.

## Argument

Un pistoler super-ràpid solitari "sense nom" Cowboy (Estevez) és perseguit a mort per un ranxer (Long) i els seus homes per matar el seu fill. Quan un antic soldat confederat (Forsythe) veu com Cowboy es pot defensar ell mateix, fins i tot bevent, dispara i mata un noi i agafa la seva beguda abans no caigui a terra, Cowboy es barreja amb aquest soldat que coneix on s'amaga l'or. Així Cowboy i Dooley, que és com es diu el soldat, intenten completar el mapa per trobar l'or, ja que Dooley només té una part del mapa. I també el coronel Skinner, segons el relat de Dooley.
Quan Cowboy i Dooley alliberen un home (Lauter) amb una part del mapa a l'or, són perseguits per soldats espanyols. Tot condueix a una petita ciutat mexicana terroritzada per soldats i dirigida per un bon sacerdot (De Almeida) que és un altre que té coneixement de l'or ocult.

## Repartiment

* Emilio Estevez - Cowboy
* William Forsythe - Dooley
* Joaquim de Almeida - Frare Ramon
* Jonathan Banks - Col. Skinner
* Howie Long - Reager
* Ed Lauter - Jacob Colby
* Lance Kinsey - Tracker
* Jordi Mollà - Capità federal

## Referències

* ↑ «Dollar for the Dead (TV Movie 1998)».
* ↑ Un dólar por los muertos, el mundo

## Enllaços externs

* Dave's review of Dollar for the Dead on Amazon
# San Mango d'Aquino

San Mango d'Aquino (en calabrès Santu Mangu o Sammàngu; antigament conegut també com a Santo Mango) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 1442 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.546 | 1.526 | 1.442 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# Leni

Leni (sicilià Leni) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2009 tenia 690 habitants. Es troba dins l'illa de Salina, a l'arxipèlag Eòlic. Limita amb els municipis de Malfa i Santa Marina Salina, que es troben a la mateixa illa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2009- | Riccardo Gullo | |
# Ballota pseudodictamnus

Ballota pseudodictamnus és una espècie de planta de la família de les Lamiàcies que és endèmica de la Mediterrània Oriental. És un matoll perenne que es troba sobre sòls alcalins, essent propi de llocs assolellats i poques vegades pateix danys a l'hivern (resistent a 10 °C).

## Referències

* ↑ «Ballota pseudodictamnus» a The Plant List. Data consulta: 18 de febrer de 2014.
# Red Devil

Red Devil és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 48 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Red Devil tenia 48 habitants, 17 habitatges, i 12 famílies La densitat de població era de 0,8 habitants/km².
Dels 17 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 17,6% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 29,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,7% tenia menys de 18 anys, un 2,1% entre 18 i 24, un 18,8% entre 25 i 44, un 29,2% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 10.938 $ i la renda mediana per família de 25.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 5.516 $. Aproximadament el 33,3% de les famílies i el 40,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Red Devil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Red Devil». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Dunkirk

«Dunkirk» té aquests significats:
* Dunkirk (anglès) o Dunkerque (català), ciutat portuària del nord de França (al departament del Nord, regió dels Alts de França)
* Dunkirk (Indiana), població dels Estats Units a l'estat d'Indiana
* Dunkirk (Maryland), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland
* Dunkirk (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio
* Dunkirk (pel·lícula de 2017), pel·lícula bèl·lica de 2017, escrita, dirigida i produïda per Christopher Nolan, que tracta els fets ocorreguts durant l'evacuació de Dunkerque
# Dunlavin

Dunlavin (en gaèlic irlandès Dún Luáin) és una vila d'Irlanda, al comtat de Wicklow, a la província de Leinster. Es troba a uns 48 quilòmetre al sud-oest de Dublín a la conjunció de les carreteres regionals R412 i R756. Va ser fundada a mitjan segle xvii i durant un temps fou una vila important.

## Història

L'assentament de Dunlavin fou fundat durant el 1650 per la família Bulkely de Cheshire (erròniament transcrits com a «Buckley»). El 1702, Heather Bulkely es casà amb James Worth-Tynte i es comença l'associació de la nissaga dels Tynte amb Dunlavin.
El 1777 es van fundar els Dunlavin Light Dragoon com a cos dels Voluntaris Irlandesos creats per defensar Irlanda d'una invasió francesa. La Massacre de Dunlavin Green va tenir lloc el 1798.

## Personatges

* Raymond Daniels, futbolista gaèlic del Wicklow (1979–2008)

## Referències

* ↑ Lawlor, Chris. «An Irish Village», 31-05-2008.
* ↑ Bigger, Francis Joseph «The National Volunteers of Ireland, 1782» (en anglès). Ulster Journal of Archaeology, Second Series, Vol. 15, 2/3, 01-05-1909.
# Briastre

Briastre és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 626 habitants. Limita al nord-est amb Solesmes, al sud-est amb Neuvilly, al sud amb Inchy i a l'oest amb Viesly.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 843 | 890 | 851 | 714 | 650 | 619 | 626 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bruno Leclercq | PCF |
# BNP Paribas Personal Investors

BNP Paribas Personal Investors a Espanya (marca de «BNP Paribas S.A. Sucursal en España») és una societat d'intermediació de productes d'inversió fundada l'1 de gener de 2015, resultat de la fusió per absorció de BNP Paribas S.A. sobre «Cortal Consors S.A.» A finals de 2014 disposaba de 11.000 clients particulars i va aconseguir un volum negociat de mes de 82.000 milions d'Euros i una quota de mercat del 4,64%.

## Referències

* ↑ «Aviso legal. Registros y garantías BNP Paribas Personal Investors». Web BNP Paribas Personal Investors [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «Cortal Consors España se convierte en BNP Paribas Personal Investors». Vozpópuli (diari digital), 22-12-2014 [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ D.Esperanza «BNP Personal Investors busca crecer un 22% en España». Expansión, 23-02-2015.

## Enllaços externs

* BNP Paribas Personal Investors Arxivat 2016-12-02 a Wayback Machine.
# David B.

David B., nom artístic amb què signa les seues obres Pierre-François Beauchard (nascut el 9 de febrer de 1959 a Nimes) és un dibuixant i guionista francès de còmics. És un dels representants del que hom anomena nouvelle bande dessinée.
Després d'estudiar a l'escola superior d'arts aplicades Duperré a París, David B. va començar a treballar en el món dels còmics el 1985 (Pas de samba pour capitaine Tonnerre); va guionitzar i dibuixar històries per a nombroses revistes com Okapi, A suivre, Tintin Reporter i Chic. El seu estil original en blanc i negre fou notablement influenciat per George Pichard i Jacques Tardi.
Va participar el 1990 en la fundació de L'Association, editorial independent francesa de còmics. Els seus treballs foren publicats a Lapin, la revista de L'Association. La major part dels seus treballs de la dècada dels noranta foren compilats en Le Cheval blême i Les incidents de la nuit.
Entre 1996 i 2003, va crear L'Ascension du Haut Mal, una sèrie autobiogràfica de sis volums consagrada a la malaltia del seu germà i que hom considera una de les obres cabdals del còmic modern, com així ho proven les múltiples nominacions d'aquesta sèrie al Festival del Còmic d'Angulema.

## Referències

* 1 2 González, Manu. Cómics de los 90: Una nueva generación (en castellà). Look, 2021, p. 86-87. ISBN 978-8418703171.
# Walter Reinhardt

Walter Reinhardt (vers 1725 – 1778) fou un militar de nacionalitat incerta (apareix com a francès, luxemburguès, austríac, alemany i suís), aventurer i mercenari a l'Índia a la segona meitat del segle xviii. Tenia el malnom de "Sombre" que fou pel qual se l'anomena generalment a l'Índia (Samru). Fou el fundador de l'estat de Sardhana.
Es diu que era botxí de professió, va anar a l'Índia com a soldat de l'exèrcit francès i va desertar prenent el servei dels britànics on va arribar a sergent. Altre cop va desertar i va tornar al servei dels francesos a Chandernagor; quan aquest establiment es va rendir va acompanyar a Law en els seus moviments per l'Índia del 1757 al 1760; en aquest any Law entrà al servei de Alam II a Bengala i va restar amb l'emperador fins a la seva derrota a Gaya (1760) a mans del coronel Carnac, quan tractava de recuperar Bengala de mans del nawab. Reinhardt va entrar llavors al servei de Mir Kasim, que suposadament el va utilitzar per matar els presoners anglesos a Patna l'octubre de 1763. Poc després es va haver d'escapar cap a Oudh i va entrar al servei de diversos prínceps nadius fins que el 1777 va entrar al servei de Mirza Najf Khan, general i ministre de Shah Alam II i va rebre la pargana de Sardhana en feu com assignació pel manteniment dels seus batallons. Va morir aquí l'any següent (1778) i el va succeir la seva vídua Begam Samru, que era filla il·legítima d'un musulmà d'ascendència àrab, i ja s'havia aparellat amb Reinhardt abans d'esdevenir la seva esposa.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Leo Pestelli

Leonardo Pestelli, conegut com a Leo Pestelli (Torí, 29 de juny de 1909 – 3 de desembre de 1976) va ser un escriptor, lingüista i crític de cinema italià, expert en llengua italiana des de posicions puristes; va treballar al periòdic La Stampa de Torí durant gairebé 30 anys.

## Biografia

Era fill de Gino Pestelli, topògraf, periodista i redactor en cap de La Stampa en el període pre-feixista, i de l'escriptora Carola Prosperi. Alhora Leo Pestelli fou pare del musicòleg i crític musical Giorgio Pestelli.
Va començar la seva carrera com a crític de cinema en la immediata postguerra, primer a Il Popolo Nuovo, del 1945 al 1948, passant per Stampa Sera, fins a La Stampa del 1955 on, fins al 1960, juntament amb Mario Gromo, va escriure la columna de cinema, per després heretarà plenament la tasca a la mort de Gromo. Pestelli ha escrit nombrosos llibres, entre elsquals Racconto Grammaticale (1967), Trattatello di rettorica (1971) i Perdicca (1972), i fou conegut particularment a nivell nacional com a lingüista impecable.
Va lluitar per la defensa de la llengua italiana i va estar entre els més grans coneixedors dels poetes del dolce stil nuovo, dels cronistes toscans del segle xiv fins als "realistes" del segle xix.
Com a crític de cinema era molt apreciat no només a Itàlia sinó també a l'estranger. El 1973 havia format part del jurat del Festival de Canes, amb Ingrid Bergman i Sydney Pollack.
Va morir a Torí, a causa d'un col·lapse cardiovascular, el 3 de desembre de 1976, a l'edat de 67 anys.

## Obres

* I cuori chiusi : Romanzo, Firenze : A. Vallecchi, 1935
* L'attacca bottoni : Racconti, Firenze : A. Vallecchi, 1937
* Daria o dell'amicizia : romanzo, Firenze : Vallecchi, 1942
* L'occhio di vetro, Firenze : Vallecchi, 1951
* Parlare italiano, Milano : L. Longanesi, 1957; Nuova ed. riveduta e aggiornata dall'autore, Milano : Feltrinelli, 1979
* Dizionario delle parole antiche, Milano : Longanesi, c1961
* Racconto grammaticale, Milano : Longanesi, 1967
* Trattatello di rettorica, Milano : Longanesi, 1969
* Perdicca, Milano : Longanesi, 1972

## Referències

* 1 2 Mauro Forno, PESTELLI, Gino. In: Dizionario biografico degli italiani, Volume 82, Roma: Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2015
* 1 2 Morte improvvisa di Leo Pestelli, La Stampa, 4 dicembre 1976
* ↑ La scomparsa di Leo Pestelli, Stampa Sera, 3 dicembre 1976
* ↑ I talenti di Leo Pestelli, La Stampa, 11 dicembre 1976
# Dolgui

«Dolgui» té aquests significats:
* Dolgui (Kursk), localitat de l'óblast de Kursk, a Rússia
* Dolgui (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Bonaventura Serra i Ferragut

Bonaventura Serra i Ferragut (Mallorca, 1728-1784), va ser un erudit, historiador, botànic i pintor.
Es doctorà (1748) en ambdós drets a la Universitat Literària de Mallorca, d'on fou (1752-1759) catedràtic de dret canònic. Els seus coneixements sobre història de Mallorca feren que fos consultat amb freqüència per savis de diverses nacionalitats. Va mantenir correspondència amb intel·lectuals com Enrique Flórez, Martin Sarmiento, Gregori Maians i d'Alembert. A casa seva reunia una tertúlia literària a la qual assistien Antoni de Montis, Josep de Pueyo i Pueyo i Antoni Despuig i Dameto. Deixà inèdits diversos tractats de jurisprudència, de medicina, de botànica i d'altres ciències referents a les Balears, com Recreaciones eruditas, on defensa la llengua llemosina. És una miscel·lània en 36 volums, que inclouen un interessant noticiari. És autor de Glorias de Mallorca (1755), de la qual només en publicà el primer tom i que fou durament criticada pel caputxí Gaietà de Mallorca.
És autor de Flora balearica sive icones stirpium et plantarum quae in solo Majoricensis sponte nascuntur (1765), amb 178 làmines dibuixades a la ploma i de Flora balearica, exhibens plantas in insula Majoricae crescentes (1722). També escrigué una Disertación histórica sobre una inscripción romana del pueblo Bocchoritano, hallada en Mallorca en el territorio de la villa de Pollença en el año de 1765 (1766) i Disertación crítico-legal sobre la condición de nombre y armas puras, solas y sin mezcla, ordenada en los fideicomisos por algunos testadores (1780).
Fou alumne del pintor Guillem Mesquida i Munar, del qual en va fer un retrat a la ploma. Copià la tela de la Mare de Déu del Gonfaló, de Carlo Maratta. Es conserva obra seva a la cartoixa de Valldemossa. El 1759 fou nomenat cronista general del Regne de Mallorca. Va ser un dels fundadors de la Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País, a Mallorca. Ingressà a l'Acadèmia de Nobles i Belles Arts de Sant Carles de València. Compilà una de les millors biblioteques de Mallorca, que heretà el marquès de Campofranco Josep de Pueyo i que es conserva a Can Pueyo.

## Referències

* ↑ «Serra Ferragut, Bonaventura». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p. 174. ISBN 84-8661702-2.
# David Bagés Domínguez

David Bagés Domínguez (Reus, 1966) és un actor català, conegut pels seus papers de Balló a La Riera, d'Amadeu Cabanilles a Nissaga de poder, de Joaquim Dalmau a Temps de silenci, de Calafell a L'un per l'altre i d'Albert Sindreu a Ventdelplà.

## Trajectòria

Va iniciar-se de ben jove en el teatre al Bravium Teatre i al Col·lectiu de Teatre La Vitxeta. Format a l'Institut del Teatre de Barcelona, va aconseguir popularitat per les seves participacions en sèries de televisió, en programes amb caràcter alternatiu i contracultural produïts per Televisió Espanyola i, posteriorment, també a Televisió de Catalunya, Antena 3, Cuatro i Telecinco. Ha treballat també en cinema i teatre, on ha destacat per les seves interpretacions a diverses obres, entre elles Mein Kampf, que li va valer el Premi Butaca al millor actor protagonista l'any 2000, el 2010 va repetir premi amb L'auca del senyor Esteve, i el 2022 amb el Premi Butaca al millor actor de repartiment per Macbeth, d'Eugen Ionescu. En els darrers anys ha estat lligat als Castellers de la Vila de Gràcia.

## Filmografia
### Televisió

* Plàstic (1989)
* Línia roja (1992)
* Estació d'enllaç (1995)
* Filumena Marturano (1995)
* La sucursal (1995)
* Nissaga de poder (1996)
* Laura (1998)
* Crims (2000)
* Andorra, entre el torb i la Gestapo (2000)
* Pagats per riure (2001)
* Cabell d'Àngel (2001)
* Plats bruts (2001)
* Jet Lag (2001)
* Temps de Silenci (2001-2002)
* El comisario (2002)
* Hospital Central (2003)
* Escuela de seducción (2004)
* L'un per l'altre (2003-2005)
* 4 arreplegats (2005)
* 7 días al desnudo (2005-2006)
* Los simuladores (2006)
* Génesis, en la mente del asesino (2007)
* 13 anys i un dia (2008)
* Lalola (2008)
* Ventdelplà (2007-2009)
* Los misterios de Laura (2009)
* Acusados (2010)
* Felipe y Letizia (2010)
* El crac (2014)
* La Riera (2010-2015)
* El cuerpo en llamas (2023)

### Cinema

* Rateta, rateta (1990)
* No et tallis ni un pèl (1992)
* Venid y vamos todos con flores amarillas (1995)
* Assumpte intern (1996)
* 1.150 kg (2003)
* El coronel Macià (2006)
* La nit que va morir l'Elvis (2010)
* Mar de plàstic (2011)
* Llops bruts (2016)
* Barcelona, nit d'hivern (2015)
* Vidas Bulgari's (2015)

## Referències

* ↑ Boixadós, Adriana. «Aquesta professió cada vegada em resulta més difícil». Núvol, 06-10-2016. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Íntim amb David Bagés». TV Sabadell Vallès. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Cervera, Marta. «David Bagés es transforma en Pujol». El Periódico, 16-06-2016. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «L'actor reusenc David Bagés, guardonat als Premis Butaca». Canal Reus TV. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Fer castells amb la família uneix i reforça valors». Ara, 18-08-2017. [Consulta: 3 juliol 2022].