OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ama Tutu Muna

Ama Tutu Muna (Limbé, 17 de juliol de 1960) és una política camerunesa, que fou Ministra d'Art i Cultura del seu país, de 2007 fins al 2015.

## Educació

Muna va néixer a la vila de Limbé, en la Regió del Sud-oest el 17 de juliol de 1960. És la més jove d'entre vuit germans fills de Salomon Tandeng Muna, antic Primer Ministre del Camerun anglòfon i després vicepresident de Camerun, i Elizabeth Fri Ndingsa. És germana de Bernard Muna, President de l'Aliança de Forces Progressives, i Akere Muna, President del Consell de la International Anti-Corruption Conference. Va estudiar lingüística a la Universitat de Mont-real, al Canadà, on es va graduar el 1983.

## Carrera

Fou Secretaria d'Estat al Ministeri d'Economia a Limbe de desembre de 2004 fins al 2007, any en què fou nomenada Ministra d'Art i Cultura. Va fundar la Cooperativa de Dones de Mbengwi per tal de millorar les condicions de les dones en els àmbits rurals i va fundar el Fòrum de les Dones del Nord-oest.
El 2014, Muna va ser criticada per haver transferit artefactes culturals de la Regió del Nord-oest a Yaoundé. El 22 de maig de 2015, el Primer Ministre Philemon Yang li va donar a Muna una ordre per dissoldre, en quaranta-vuit hores, la SOCACIM, una societat de drets d'autor que havia creat. Fou apartada de la seva posició ministerial per la mala gestió sobre els drets d'autor el 2 d'octubre de l'any 2015 pel President Paul Biya. El febrer de 2016, se li va demanar que abandonés la seva vil·la ministerial paraestatal a Bastos, però es va negar i va reclamar que havia fet arranjaments per comprar-la. El setembre del mateix any encara romania a casa.

## Referències

* 1 2 3 «The New Ministers». Post Newsline, 10-09-2007. [Consulta: 22 novembre 2016].
* ↑ Clarisse Juompan-Yakam. «Le Cameroun leur appartient - Les grandes familles du Cameroun - Jeuneafrique.com - le premier site d'information et d'actualité sur l'Afrique». JEUNEAFRIQUE.COM, 12-07-2011.
* 1 2 «The Rise and Fall of Ama Tutu Muna». The Eye Newspaper, 05-10-2015.
* ↑ «H.E Ama Tutu Muna: The Woman Emancipator». The Eye Newspaper, 31-07-2012.
* ↑ Muteh, Samson. «Cameroon's Minister of Culture chastise for "scandalous" and "abominable" acts». The Fomunyoh Foundation, 12-06-2014.
* ↑ Bidjocka, Pamela. «Author’s Rights: Prime Minister weighs in». CRTV, 25-05-2015. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2016. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ Afoni, Basil. «Passports of 8 Sacked Ministers Seized». Cameroon Post, 08-10-2015. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «Cameroon: Biya abandons Ministers to lodge in Hotel Monte Febe 11 months after being appointed». Cameroon Concord, 10-09-2016. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2016. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ «Cameroon: Ama Tutu Muna chased from the ministerial villa» (en francès). Cameroon Voice, 17-02-2016.
* ↑ «L'ancienne ministre de la culture a été 'bousculée', de sa villa, une pratique inhabituelle au Cameroun» (en francès). Camer.be, 17-02-2016.
# Eloise Blaine Cram

Eloise Blaine Cram (Davenport, 11 de juny de 1896 - San Diego, 9 de febrer de 1957) fou una zoòloga i parasitòloga nord-americana. Va néixer a Davenport, Iowa, l'any 1896, filla del periodista Ralph Warren Cram i de Mabel (LaVenture) Cram. Es va graduar Phi Beta Kappa per la Universitat de Chicago el 1919, i va rebre el títol de doctora per la Universitat de George Washington el 1925. Va morir, de càncer d'ossos, a San Diego, Califòrnia, el 9 de febrer de 1957.
L'any 1920, Cram va entrar a treballar com a zoòloga del Bureau of Animal Industry (BAI) depenent del Departament d'Agricultura dels Estats Units (USDA) on va esdevenir una reconeguda autoritat mundial en els paràsits d'aviram i ocells de caça, i on finalment va ser Cap de Paràsits d'Aviram i Ocells de Caça. L'any 1936, Cram va deixar el BAI per ocupar un lloc al Laboratori de Zoologia dels National Institutes of Health (NIH) a Bethesda, Maryland, on es va quedar fins a la seva jubilació l'any 1956.
Mentre treballava al NIH, Cram va contribuir a l'estudi científic de l'enterobiosi, però la seva contribució més important a la parasitologia i la ciència en general va ser la seva recerca pionera per frenar l'esquistosomosi, malaltia endèmica en les regions tropicals. Va fer importants descobriments pel que fa a la vida i el cicle dels cargols, vector clau en la transmissió de la malaltia sovint fatal pels éssers humans, ajudant així a reduir els costos en salut internacional produïts per la malaltia. Quan es va jubilar, Cram havia publicat més de 160 articles i monografies sobre diversos temes relacionats amb la parasitologia animal, i havia esdevingut una autoritat internacional en malalties helmíntiques, i treballava en el laboratori del NIH en malalties tropicals. Durant 1955, l'any abans de la seva jubilació, va ser l'única dona en ocupar el lloc de presidenta de la American Society of Parasitologists.

## Referències

* ↑ «Eloise Cram Papers». USDA National Agricultural Library Special Collections. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ Marilyn Ogilvie. «Eloise Blaine Cram». A: Biographical Dictionary of Women in Science, 2000 [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Eloise Cram». Google Scholar [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Cram, Eloise B. (Eloise Blaine) 1896-». WorldCat Identities [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ Schwartz, Benjamin «In Memoriam: Eloise Blaine Cram». Proceedings of the Helminthological Society of Washington, vol. 24, 2, 1957, pàg. 146–147.
# Marazuela

Marazuela és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 87 | 92 | 76 | 61 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Clemente Mastella

Mario Clemente Mastella (Ceppaloni, Benevento, 5 de febrer de 1947) és un polític italià, fundador i secretari nacional dels Populars-UDEUR, partit polític centrista i democristià que formava part de L'Unione, la coalició de centre-esquerra. Va ocupar els càrrecs de ministre de Justícia des del 17 de maig de 2006 fins al 16 de gener de 2008 i també d'alcalde del seu poble natal. Va dimitir del lloc de ministre després de conèixer-se que estava sent investigat, juntament amb la seva esposa i diversos membres del seu partit, per un escàndol vinculat a la sanitat a la regió de Campània.
Ha format part dels següents partits: Democràcia Cristiana, Centre Cristià Democràtic, Cristians Democràtics per la República i Unió Democràtica per la República.

## Biografia

Llicenciat en Filosofia, va treballar com a periodista. Després d'un llarg pas per la Democràcia Cristiana, fundà el 1994 el Centre Cristià Democràtic, del qual va ser president, compartint el lideratge amb Pier Ferdinando Casini.
Aliant-se amb el Pol de les Llibertats, després de la victòria d'aquest en les eleccions de 1994, esdevingué Ministre de Treball. Quatre anys després protagonitzà una escissió en el CCD, fundant Cristians Democràtics per la República que es va unir a Cristians Democràtics Units per formar un grup únic al Parlament. Aquest mateix any el partit confluiria al costat d'altres grups en la Unió Democràtica per la República, de la qual Mastella fou el secretari nacional. No obstant això, el partit es dissolgué ràpidament, i Mastella creà un nou grup, UDEUR (Unió Democràtics per Europa).
Va ser diputat a la Càmera ininterrompudament des de 1976 fins al 2006. Mastella es va presentar a les eleccions primàries en L'Unione per triar un candidat presidencial per a les eleccions de 2006. Les primàries es van celebrar el 15 d'octubre de 2005 i Mastella hi va quedar tercer amb el 4,6 % dels vots. Va quedar per darrere del guanyador Romano Prodi i de Fausto Bertinotti.
Des de les eleccions del 2006 va ser senador.

## Crisi de 2008

En dimitir del seu lloc de ministre després de conèixer-se que estava sent investigat, juntament amb la seva esposa i diversos membres del seu partit, per un escàndol sobre la sanitat a la regió de Campània, va prometre el seu suport al govern de Prodi. El 21 de gener Mastella va dir que el seu partit retirava el seu suport a Prodi, de manera que el govern perdia la seva majoria al senat. En el vot de confiança del govern de Prodi, aquest va perdre al senat, cosa que provocà la convocatòria de noves eleccions.Una de les raons donades per Mastella va ser la decisió del Tribunal Constitucional Italià que confirmava el referèndum per modificar la llei electoral, que faria més difícil per a partits petits com l'UDEUR aconseguir representació parlamentària.

## Eleccions de 2008

Després d'haver intentant infructuosament aliar-se amb diferents partits, com el Poble de la Llibertat de Berlusconi, que va rebutjar les seves propostes, finalment va anunciar que el seu partit no es presentaria a les eleccions.

## Notes

* ↑ «Un escándalo de corrupción hace tambalearse al Gobierno italiano». El País, 18-01-2008.
# San Giuliano Terme

San Giuliano Terme és un municipi italià, situat a la regió de la Toscana i a la província de Pisa.
San Giuliano Terme limita amb els municipis de Calci, Capannori, Cascina, Lucca, Pisa, Vecchiano i Vicopisano.
# Coregonus pennantii

Coregonus pennantii és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes que es troba a Europa: és endèmic d'Anglaterra.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* «Coregonus pennantii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Dugesia tubqalis

Dugesia tubqalis és una espècie de triclàdide dugèsid que habita al Marroc. El nom específic prové del nom amazic Tubqal donat al cim més alt de les muntanyes de l'Atles.

## Referències

* ↑ Harrath, Abdul Halim; Sluys, Ronald; Merzoug, Djemoi; Yacoubi-Khebiza, Mohamed; Alwasel, Saleh; Riutort, Marta «Freshwater planarians (Platyhelminthes, Tricladida) from the Palearctic section of African continent: new records, with the description of a new species» (en anglès). Zootaxa, 3182, 2012, pàg. 1-5.
Espècies de Dugesia :
# Barranc del Badell

El barranc del Badell és l'únic afluent del riu Vaca. Tots dos rius discorren per la comarca natural de la Valldigna (la Safor, País Valencià). El riu Vaca rep les aigües del Badell (hidrònim que, segons Joan Coromines, provindria del llatí vadellum 'petit gual, pas a gual'); els noms de tots dos rius, si fem cas de l'etimologia popular, expliquen ja quin és el riu gran i quin és el xicotet, al terme municipal de Tavernes de la Valldigna, ja a l'altura de les marjals. El Badell naix al Clot de la Font (Tavernes de la Valldigna), amb un cabal no gaire gran, però constant. El contrari passa amb el riu Vaca, que té un naixement totalment irregular, però rep moltes aigües d'escorrentia pluvial de la Valldigna i de la important font Gran.
Segons el catàleg del Pla General d'Ordenació Urbana de Tavernes de la Valldigna (any 2004), el Badell té un pont de l'edat mitjana, digne de protecció.

## Referències

* ↑ «cataleg_de bens i_espais_protegits». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 13 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Notícies diverses sobre el Badell.
# Antic Ajuntament de les Borges Blanques

L'Antic Ajuntament de les Borges Blanques és una obra del municipi de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici ubicat a la part central de la Plaça del Primer d'Octubre. Està estructurat en planta baixa i dos pisos superiors, sostinguts per una arcada de pedra vista. La façana, a excepció de les zones destacades (cornisa, marcs de finestres, cantonades) no es veu la pedra sinó que s'ha arrebossat.
La composició és força sòbria i ordenada, al primer pis hi ha un balcó corregut amb tres obertures que coincideixen amb les tres finestres, tot i que ja més petites, del pis superior. El portal rectangular de tres arcs, sembla el basament de l'edifici i als laterals hi ha unes pilastres en baix relleu que sostenen un fals entaulament que és la cornisa, de poc voladís.

## Història

Es desconeix quan s'instal·la l'edifici en aquestes dependències però hi estigué fins al 1940, aproximadament. En aquell moment es trasllada a la seva seu actual, el Palau del Marquès d'Olivart. El 1942 s'hi ubica el jutjat de pau i l'any següent, el telègraf. A les seves dependències també hi va haver el centre excursionista i la coral.
El 1987 fou víctima d'un atemptat terrorista i restà un temps abandonat i en força mal estat. No se sap exactament en quin moment es fan les obres però ja el 1998 tornava a acollir el jutjat de pau i el centre cívic on entre altres entitats hi ha l'associació de secretaries o l'escola de campaners.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antic Ajuntament de les Borges Blanques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Elon Lindenstrauss

Elon Lindenstrauss (1 d'agost de 1970) és un matemàtic israelià, guanyador de la Medalla Fields de 2010 al Congrés Internacional de Matemàtics a Hyderabad, Índia.

## Carrera

Lindenstrauss va participar en el programa Talpiot i va estudiar a la Universitat Hebrea, on es va graduar en matemàtiques i física el 1991 i va obtenir el màster en matemàtiques el 1995. El 1999 va finalitzar el seu doctorat, amb una tesi titulada "Propietats entròpiques en els sistemes dinàmics", supervisada pel Professor Benjamin Weiss. Va ser membre de l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton i assistent de càtedra a la Universitat Stanford. Des de 2003 fins a 2005, va ser membre del Clay Mathematics Institute i des de 2004 treballa com a professor en Princeton. En 2009, va assumir el càrrec de professor en l'Institut de Matemàtica de la Universitat Hebrea. Lindenstrauss és el fill del famós matemàtic Joram Lindenstrauss, un dels creadors del lema Johnson–Lindenstrauss.

## Obra

Lindenstrauss treballa a l'àrea de la dinàmica, particularment en la teoria ergòdica i les seves aplicacions en la teoria de nombres. Al costat de Anatole Katok i Manfred Einsiedler va realitzar importants avanços en la comprovació de la conjectura de Littlewood.
Va aconseguir provar, en una sèrie de dos pamflets (un d'ells co-escrit amb Jean Bourgain) la conjectura de Peter Sarnak.
Recentment, al costat d'Einsiedler, Michel i Akshay Venkatesh, va estudiar distribucions tóriques d'òrbites periòdiques en alguns espais aritmètics, generalitzant teoremes prèviament publicats per Hermann Minkowski i Iuri Línnik.
Ha escrit llibres en col·laboració amb Jean Bourgain, Manfred Einsiedler, Barak Weiss i Shahar Mozes.

## Premis

* El 1988, Lindenstrauss va representar a Israel en l'Olimpíada Internacional de Matemàtica i va guanyar una medalla de bronze.
* Durant el seu servei en les Forces de Defensa d'Israel, va obtenir el premi atorgat per aquest cos.
* El 2003, va guanyar el Premi Salem en conjunt amb Kannan Soundararajan.
* El 2004, va guanyar el premi atorgat per la Societat Matemàtica Europea.
* El 2008, va guanyar el Premi Memorial Michael Bruno.
* El 2009, va guanyar el Premi Erdos.
* El 2009, va guanyar el Premi Fermat.
* El 2010, es va convertir en el primer israelià que va guanyar la Medalla Fields, pels seus assoliments en el mesurament de la rigidesa en la teoria ergòdica, i les seves aplicacions en la teoria de nombres.

## Referències

* ↑ «Israeli wins world's most prestigious math prize». ynet, 19-08-2010 [Consulta: 21 octubre 2010 2010].
* ↑ «Israeli Mathemetician Elon Lindenstrauss Wins Field Medal — Pictures». Zimbio. [Consulta: 21 octubre 2010].
* ↑ «Fields Medal – Elon Lindenstrauss, ICM2010». Arxivat de l'original el 2010-08-21. [Consulta: 26 agost 2014].

## Enllaços externs

* Elon Lindenstrauss al Mathematics Genealogy Project.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Elon Lindenstrauss» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Pàgina a la Universitat Hebrea
* Progrés de Lindenstrauss en el lloc web de les Olimpíades Internacionals de Matemàtica
# Maple Heights-Lake Desire

Maple Heights-Lake Desire és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 2.569 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maple Heights-Lake Desire tenia 2.569 habitants, 902 habitatges, i 736 famílies. La densitat de població era de 243,1 habitants per km².
Dels 902 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,4% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 18,4% no eren unitats familiars. En el 13,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 28,9% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 75.741 $ i la renda mediana per família de 78.848 $. Els homes tenien una renda mediana de 56.761 $ mentre que les dones 38.125 $. La renda per capita de la població era de 33.209 $. Aproximadament el 0,6% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maple Heights-Lake Desire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maple Heights-Lake Desire». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Clemente Terni

Clemente Terni (Arcidosso (Toscana), 12 de novembre, 1918 – Florència (Toscana), 7 de gener, 2004), va ser un compositor, organista i musicòleg italià.

## Biografia

Va estudiar piano, cant, orgue i composició, aquesta última sota la direcció de Vito Frazzi.
L'any 1950 va fundar el "Quartetto Polifonico Italiano" (després es convertiria en Quintetto) amb el qual va dur a terme una intensa activitat concertística a Itàlia i Europa. L'any 1951 el grup de cambra va guanyar el concurs nacional de formacions de música de cambra presidit per Franco Alfano.
Va compondre música sacra, de cambra, piano i orgue. Com a musicòleg va treballar tant en la música barroca com en la producció musical de l'Edat Mitjana i el Renaixement. La seva activitat docent també és intensa. De fet, Terni va impartir classes a les Universitats i Conservatoris de Perusa i Florència. A la capital toscana va destacar per haver format diverses generacions de músics i musicòlegs florentins. Va impartir cursos de música i composició antiga, renaixentista i barroca als cursos d'estiu de Música en Compostela a Santiago.
Va ser acadèmic de l'Acadèmia Luigi Cherubini i de l'Acadèmia Etrusca de Cortona així com de la Reial Acadèmia Espanyola de Belles Arts de San Ferran.

## Obres (selecció)

* Liriche per a cant i piano
* L'ultima ora del giorno per 12 instruments
* Concerto per pianoforte e percussione
* Preludi e Danze per piano
* Cantico dei Cantici per a soprano i instruments
* Per Pianoforte 1986
* Per Pianoforte 1987
* Per Organo 1993
* Omaggio per Paolo Cortesi per a cant i 12 instruments
* Margherita di Cortona per solos, instruments i percussió

## Publicacions (selecció)

* Galileo Galilei e la musica, a «Chigiana», vol. 21, Florència, Olschki, 1964, pp. 249-260.
* Musica e versificazione nelle lingue romanze, a «Studi Medievali», a. XVI, fasc. 1, 1975, Spoleto, Centre Italià d'Estudis sobre l'Alta Edat Mitjana.
* Giovanni Pierluigi da Palestrina e l'esacordo, a «Chigiana», vol. 22, Florència, Olschki, 1965, pp. 219-228.
* Girolamo Frescobaldi a Firenze (1628-1633), a «Paragone», 1969, pp. 3-20.

## Bibliografia

* Firenze e la musica italiana del secondo Novecento, a cura de E. Negri e R. Cresti, Florència, LoGisma, 2004.
* Clemente Terni musico francescano (1918-2004). Actes del Simposi per al centenari del seu naixement, editat per D. Righini, Florència, LoGisma, 2019
* Psallitur per voces istas. Scritti in onore di Clemente Terni in occasione del suo ottantesimo compleanno, a cura de D. Righini, Florència, SISMEL-Edizioni del Galluzzo, 1999.
# San Giovanni in Persiceto

San Giovanni in Persiceto és un municipi italià, situat a la regió d'Emília-Romanya i a la Ciutat metropolitana de Bolonya. L'any 2007 tenia 28.000 habitants.
# Crioll de Fogo

El Crioll de Fogo és un dialecte del crioll capverdià, que pertany al grup dels criolls de Sotavento, parlat principalment a l'illa de Fogo.
S'estima que és parlat pel 3,70% de la població de Cap Verd, però aquest número podria ser lleugerament més gran gràcies a l'emigració interna a les illes, i encara més si hi afegim els parlants a comunitats d'emigrants a l'estranger.

## Característiques

Més enllà de les característiques generals dels criolls de Sotavento el crioll de Fogo té les següents característiques:
* L'aspecte progressiu del present és format col·locant stâ abans dels verbs: stâ + V.
* El so /õ/ (derivat del portuguès /ɐ̃w/ escrit ão) està representat per /ɐ̃/. Ex. coraçã en comptes de coraçõ «coração», mã en comptes de mõ «mão», razã en comptes de razõ «razão».
* El so /l/ canvia a /ɾ/ quan està a final de síl·laba. Ex. ártu en comptes de áltu «alto», parpâ en comptes de palpâ «apalpar», burcã en comptes de vulcõ «vulcão».
* El so /ɾ/ desapareix quan està a final de paraula. Ex.: lugá’ en comptes de lugár «lugar», midjô’ en comptes de midjôr «melhor», mudjê’ en comptes de mudjêr «mulher».
* Els diftongs (orals o nasals) són generalment monotongatos. Ex.: mã’ en comptes de mãi «mãe», nã’ en comptes de nãu «não», pá’ en comptes de pái «pai», rê’ en comptes de rêi «rei», tchapê’ en comptes de tchapêu «chapéu».
* El so /a/ pre-tònic és velaritzat en la proximitat de consonants labials o velars. Ex.: badjâ «dançar» pronunciat [bɒˈʤɐ], cabêlu «cabelo» pronunciat [kɒˈbelu], catchô’ «cão» pronunciat [kɒˈʧo].

## Referències

* ↑ Valor estimat a partir de la població resident en 2005: Instituto Nacional de Estatística: Arxivat 2008-01-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Col·lecció de contes en crioll de Fogo per Elsie Clews Parsons Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
* Tenporal Sta Ben: Un Stória di Nho Lobu Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine.