OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau Reial de Portici

El palau reial de Portici (Reggia di Portici en italià) és un palau situat a la ciutat de Portici a la regió italiana de Campània.
L'any 1737 el rei Carles III d'Espanya va iniciar la construcció del Palau Reial de Portici. El lloc, al peu del Vesuvi, havia estat conegut pels reis napolitans arran d'una parada del Rei i la seva muller, la princesa Maria Amàlia de Saxònia com a conseqüència d'una tempesta.
A partir de 1738 començaren les obres de construcció del Palau. El rei va adquirir certes finques i vil·les d'aristòcrates que tenien al voltant dels terrenys de Portici. El Palau s'acabà de construir l'any 1742 però l'escassa dimensió d'aquest feu que molts aristòcrates per seguir vivint al costat dels monarques adquirissin i es fessin construir palaus al voltant del Palau Reial, són les vil·les vesubianes.
El Palau està rodejat per un magnífic parc d'estil anglès. El Palau caigué progressivament en desús en favor del de Caserta i del de Capodimonte com a lloc de descans dels sobirans.

## Enllaços externs

* Informació turística Arxivat 2006-05-08 a Wayback Machine. (italià)
# Palau Reial de l'Almudaina

El Castell o Palau Reial de l'Almudaina, dit també simplement l'Almudaina, està situat a la ciutat de Palma, al costat de la Seu, i fou la residència històrica dels reis de Mallorca. La seva titularitat i administració corresponen a l'ens públic Patrimoni Nacional, que gestiona els béns de l'estat al servei de la Corona.
El castell recull als seus murs la història de les Illes des dels assentaments megalítics. L'edifici, d'origen romà, és una modificació de la suda musulmana iniciat el 1281, que es va prolongar fins a 1343, durant els regnats de Jaume II, fill de Jaume I el Conqueridor, Sanç I i Jaume III. Antigament, es diu que el rei Jaume II anava cada dia a resar a la seu, ja que es conta que era un home molt religiós. L'Almudaina fou la seu del Regne mallorquí durant el segle xiv, fins que va passar a Aragó amb Pere IV el 1349.

## Referències

* ↑ «castell de l’Almudaina». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ García-Paredes Zuazaga, Marina «Projecte Didàctic per al Palau de l'Almudaina. Tres itineraris per descobrir el Palau». Màster en Formació del Professorat - Universitat Illes Balears, 08-02-2016.
* ↑ Vallès, Rosa. The Pityusic Islands: a geographical approach (en anglès). Dordrecht: Springer Netherlands, 1984, p. 7–24. DOI 10.1007/978-94-009-6539-3_2. ISBN 978-94-009-6539-3.
* ↑ Llompart Bibiloni, María; Sastre Moll, Jaume «Los libros de obra del palacio de la Almudaina y su relación con la Rentas Reales de la Procuración Real del Reino de Mallorca, primer tercio del siglo XIV». De Computis: Revista Española de Historia de la Contabilidad, 10, 18, 2013, pàg. 3–25. ISSN: 1886-1881.

## Vegeu també

* Patrimoni Nacional

## Enllaços externs

* L'Almudaina a patrimonionacional.es (castellà).
* Visita virtual Arxivat 2006-04-18 a Wayback Machine..
* Revista Ixent Cultural.
# Tuc de Pishader

El Tuc de Pishader és una muntanya de 2.539 metres d'altitud, situada al vessant nord dels Pirineus, al municipi de Naut Aran, a la Vall d'Aran. Forma part de la serra de Sendrosa, la qual separa el circ de Saboredo i el circ de Colomèrs.
Es troba dintre de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El refugi de Colomers i el refugi de Saboredo estan localitzats en les seves proximitats.

## Referències

* ↑ «Plànol del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici» (pdf). Generalitat de Catalunya. Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, 17-12-2019. [Consulta: 3 abril 2021].
# Calau gris de Sri Lanka

El calau gris de Sri Lanka (Ocyceros gingalensis) és una espècie d'ocell de la família dels buceròtids (Bucerotidae) que habita la selva humida de les terres baixes de Ceilan.
# Oenanthe lugubris

Oenanthe lugubris és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica subsahariana. Es troba des d'Etiòpia fins al sud de Kenya i el nord-est de Tanzània.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022) aquest tàxon té la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren una subespècie del còlit de Núbia (Oenanthe lugens lugubris).

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 713. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Frank Gill & David Donsker Chats, Old World flycatchers. IOC World Bird List v. 8.1
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 713. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Tuc de Montanèro

El Tuc de Montanèro és una muntanya de 2.585 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Trastorn de dèficit de natura

El Trastorn de dèficit de natura és la idea que la creixent separació entre les persones i la natura contribueix en una gran varietat de problemes físics i mentals. Aquest concepte va ser plantejat per Richard Louv en el llibre Last Child in the Woods (Algonquin Books, 2005) i actualment no està reconegut en els manuals de trastorns mentals, com el CIM-10 o el DSM-5.

## Causes

Els principals factors que contribueixen en el Trastorn de dèficit de natura són el desenvolupament industrial i un creixent estil de vida dependent de la tecnologia. Els estudis existents indiquen que des de la dècada de 1980 fins a la dècada del 2000 la vida dels infants cada vegada està més en estructurada. Per una banda, hi ha una disminució de l'experiència directa a la natura i per l'altra, un augment del temps destinat a plataformes digitals. S'ha comprovat que l'ús excessiu de telèfons mòbils s'associa a un menor contacte amb la natura. A mesura que augmenta l'ús de telèfons mòbils es necessita més temps per obtenir un nivell de satisfacció desitjat, sent més probable que s'utilitzin incontroladament i, per tant, es dediqui menys temps a altres activitats.
Aquest fet es detecta tant en àrees urbanes com en àrees rurals, arreu del món. Cada generació esdevé més desconnectada tant geogràficament com emocionalment de la natura. La reducció de la disponibilitat d'espais naturals i les restriccions que s'imposen a les activitats dels nens, com per exemple la possibilitat d'anar sols, suggereixen menys oportunitats per participar en el món natural.

## Efectes

La salut pot ser un indicador indirecte tant de la causa com de l'efecte del dèficit natural. La natura pot fomentar l'activitat física dels infants, relacionada amb el pes, així com aportar altres beneficis com l'exposició a la llum solar. Els símptomes descrits són tant psíquics com físics:
* Obesitat, relacionada amb el sedentarisme i amb totes les seves conseqüències
* Depressió i ansietat
* Trastorn per dèficit d'atenció amb hiperactivitat i autisme
* Miopia
* Biofòbia i videofília
* Estrès i baixa autoestima
* Carència de Vitamina D
Actualment els infants saben molt poc sobre el seu entorn. Una possibilitat és que la biodiversitat hagi disminuït allà on viuen; una altra possibilitat és que hi hagi una relació entre la manca de coneixements i la poca o cap experiència directa amb la biodiversitat local.

## Referències

* 1 2 3 4 Dwyre, Vanessa J. «Nature Deficit Disorder and the Need for Environmental Education». Student Theses 2015-Present, 2015.
* 1 2 3 4 5 6 Charles, Cheryl; Louv, Richard «Children's Nature Deficit: What We Know – and Don't Know». Children & Nature Network, 01-09-2009.
* ↑ Wang, Changcheng; Geng, Liuna; Rodríguez-Casallas, Julián D. «The role of nature-deficit disorder in the associations between Mobile phone overuse and well-being and mindfulness» (en anglès). Current Psychology, 18-02-2021. DOI: 10.1007/s12144-021-01453-9. ISSN: 1936-4733.
# Ucayali

«Ucayali» té aquests significats:
* Departament d'Ucayali, antic departament i actual regió del Perú
* Riu Ucayali
# Triplopogon

Triplopogon és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Triplopogon ramosissimus
* Triplopogon spathiflorua

## Enllaços externs

* Plant systematics
* PPP-index
* The International Plant Names Index
* Catalogue of Life Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine.
* Encyclopedia of Life
# Turecká

Turecká és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1563.
# Trompeta d'escorça

La trompeta d'escorça és un instrument de buf humà, construïda amb pela de xop, cargolada en forma d'espiral i fent paperina, i amb una llengüeta feta de fulla del mateix arbre.
Aquestes senzilles trompetes han estat emprades des d'èpoques antiquíssimes. Segons els pobles i llurs recursos naturals, s'han fet servir els més diversos materials: a banda de l'escorça de diferents tipus d'arbres, també hom s'ha servit d'ossos humans o d'animals, canya, bambú, fusta, terra cuita, etc. El so solia provocar respecte o por, per això sovint aquest instrument es troba associat a ritus màgics o iniciàtics i, més endavant, a tota mena de cerimònies religioses.
A Catalunya, ha estat un estri infantil, que hom feia sonar a la processó del Corpus. A Tarragona, els vailets s'hi situaven al capdavant i feien sonar les trompetes d'escorça i els tabals, precedint la creu de la Seu, a la qual seguien totes les comunitats regulars de la ciutat, que formaven un conjunt de més de mil religiosos, amb ciris encesos.
També és conegut que la primera crida a participar en la processó del Corpus, l'any 1320, a Barcelona, va ser feta al so d'una trompeta d'escorça pel pregoner de la ciutat, que va recórrer els carrers i llocs acostumats en què es feien públiques les ordres i disposicions del comú. La crida es repetia cada any, d'acord amb l'evolució i augment de la festa.

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 151.
# Trompeta negra

La trompeta negra (Craterellus cornucopioides, del grec Cantharellus diminutiu de kántharos: copa; del llatí cornucopia: corn de l'abundància), o simplement trompeta, trompeta de morts, vaqueta negra, rossinyolic negre, rossinyol negre o orella d'ase, és un bolet comestible, del grup de les trompetes, apreciat però molt desconegut per a molts boletaires. El seu aspecte gris-negrós fa que sigui rebutjat per molta gent, no obstant és un bolet tant o més bo que bolets propers com els rossinyols i els rossinyolics

## Descripció

De color gris fosc o bru negrós, en forma de corn o d'embut profund (d'aqui el seu nom) que arriba gairebé fins a la base del peu, de marge estès, carn tenaç i aromàtica, amb la superfície himenial simplement rugosa. La seva carn prima i fibrosa difícilment es podreix.

## Hàbitat

Es troba en boscos de planifolis en sòls silícics humits.

## Gastronomia

Té moltes aplicacions culinàries i hom les conserva seques en enfilalls o bé en pols com a condiment. Desprèn una olor que recorda la pruna i el seu gust és semblant a la tòfona.

## Perill de confusió

És molt semblant, però més fosca, a la trompeta cendrosa (Craterellus cinereus), també comestible. No se'l pot confondre amb cap espècie verinosa.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ «La trompeta de la mort, craterellus cornucopioides. Fitxa per a boletaires.». Bolets.com. Arxivat de l'original el 2014-10-17. [Consulta: 21 octubre 2015].
# Unió General de Dones Palestines

La Unió General de Dones Palestines (UGDP) (en anglès: General Union of Palestinian Women, GUPW; en àrab: الإتحاد العام للمرأة الفلسطينية) és l'organització oficial de dones palestines dins de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina (OAP). Fou establerta l'any 1965 com a òrgan de l'OAP amb l'objectiu de crear una funció activa de dones a l'esfera econòmica, social i política als Territoris Palestins. El seu comitè executiu està format per quinze membres incloent-hi la presidència. La UGDP organitza exposicions que mostren vestits palestins, art i folklore, havent establert delegacions a 21 països. L'activista política Leila Khaled en forma part.

## Referències

* ↑ Aked, Hilary. «Leila Khaled: The woman behind the symbol» (en anglès). RedPepper.org.uk, 13-09-2012. [Consulta: 9 maig 2017].
* ↑ «Leila Khaled, el meu poble viurà. Autobiografia d'una revolucionària». TigredePaper.cat. Arxivat de l'original el 18 maig 2017. [Consulta: 9 maig 2017].

## Enllaços externs

* Unió General de Dones Palestines - Lloc web oficial (anglès)
* Col·lecció de cartells de la UGPD Arxivat 2011-10-08 a Wayback Machine.
# Orcaella

Orcaella és un gènere de dofins, que durant molt de temps es pensà que era monotípic, contenint només el cap d'olla de l'Irauadi. Tanmateix, el 2005 una anàlisi genètica demostrà que Orcaella heinsohni és una segona espècie estretament relacionada amb el cap d'olla de l'Irauadi. Anàlisis moleculars recents indiquen que el gènere Orcaella està estretament relacionat amb l'orca, del gènere Orcinus i que juntament formen la subfamília dels orcinins (Orcininae).

## Referències

* LeDuc, R.G.; Perrin, W.F.; Dizon, A.E. (1999). Phylogenetic relationships among the delphinid cetaceans based on full cytochrome b sequences. Marine Mammal Science 15, 619–648.
* May-Collado, L.; Agnarsson, I. (2006). Cytochrome b and Bayesian inference of whale phylogeny. Molecular Phylogenetics and Evolution 38, 344–354.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Once (àlbum)

Once és el cinquè àlbum d'estudi de la banda finlandesa de metall simfònic Nightwish, publicat el 7 de juny de 2004 per Spinefarm Records a Finlàndia i Nuclear Blast a la resta d'Europa. És el cinquè i últim àlbum que compta amb Tarja Turunen a la veu principal. L'àlbum va costar prop de 250.000 € de fer (1.000.000 inclosos els vídeos), la qual cosa el va convertir en l'enregistrament més car de Finlàndia fins al llançament del següent àlbum de Nightwish, Dark Passion Play, que va costar més de 500.000 € per produir. A partir del 2013, Once havia venut 2,3 milions de còpies a tot el món, convertint-se en l'àlbum més reeixit de Nightwish fins ara. La remasterització de l'àlbum es va publicar el 6 d'agost de 2021.

## Llista de cançons

* Dark Chest Of Wonders - 4:28
* Wish I Had An Angel - 4:05
* Nemo - 4:36
* Planet Hell - 4:38
* Creek Mary's Blood - 8:29
* The Siren - 4:46
* Dead Gardens - 4:28
* Romanticide - 4:58
* Ghost Love Score - 10:02
* Kuolema tekee taiteilijan - 3:58
* Higher Than Hope - 5:37

## Referències

* ↑ «Interviews at Metal from Finland». Metalfromfinland.com. Arxivat de l'original el 31 January 2010. [Consulta: 16 març 2010].
* ↑ Everley, Dave. «How Nightwish became a modern metal phenomenon». Metal Hammer, 8 December 2015. [Consulta: 2 gener 2016].
* ↑ Ahlroth, Jussi. «Nightwish release Finland's costliest-ever album». Helsingin Sanomat, 24-09-2007. Arxivat de l'original el 23 December 2008. [Consulta: 8 setembre 2014].
* ↑ Ewing, Jerry. «Nightwish announce remastered reissue of Once» (en anglès). Prog Magazine, 11-06-2021. [Consulta: 11 juny 2021].
Viccionari
# Obèlix

Obèlix (en l'original francès Obélix, en català Obèlix habitualment, però Obelix en les primeres edicions) és un picapedrer, especialitzat en menhirs i company inseparable d'Astèrix als còmics d'aquest personatge de René Goscinny i Albert Uderzo.
El personatge apareix el 1961 des del primer àlbum de la sèrie Astèrix el gal, tot i que hi té encara un paper secundari. El seu nom podria venir de la parella de signes tipogràfics l'asterisc (*) i l'obelisc (†) que serveixen per indicar un nota de peu de pàgina. Goscinny eix d'una nissaga d'impressors i, per tant, coneixia l'argot de l'ofici. Alternativament, podria venir de l'obelisc, monument egipci, qualsevol associació amb la paraula obès o gras, segons el mateix personatge, és totalment proscrita. Si no és prim, només és de constitució una mica forta.
Obèlix és un apassionat dels porcs senglars, li encanta sortir al bosc a caçar-los acompanyat del seu amic Astèrix. Si en algun moment no els ha trobat s'enrabia molt perquè malgrat el seu cos corpulent, té un caràcter molt infantil. Ha sentit una certa passió amorosa inconfessada per la senyora Edatdepèdrix i per Farbalà, així com per la dona obesa d'Alàmbix (el venedor de vi de l'Escut Avern). Nogensmenys, sempre és solter i sense compromís.
De petit, per accident, va caure dins la marmita en la qual Panoràmix sol coure la seva concocció màgica que dona la força superhumana, el que va fer-ne els efectes permanents. De llavors ençà mai no li'n deixen beure, el que Obèlix troba totalment injust. N'existeix una versió de caganer, operació per la qual va haver de deposar el seu menhir perpetu, com les dues accions no compaginen gaire.

## Referències

* ↑ Astèrix, per l'ús de les formes Obèlix i Obelix en català.
* ↑ Tapidesourix. «Obélix» (en francès). Les éditions Albert René Goscinny-Uderzo, 05-03-2018. [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Noms propis > Obèlix». ésAdir >. [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ Goscinny, René; Uderzo, Albert. Astèrix el gal. Traducció: Berta. [Barcelona]: Salvat, 2016. ISBN 978-84-696-0281-2.
* ↑ Andrieu, 1999, p. 21.
* ↑ Andrieu, 1999, p. 19.
* ↑ Ka, M «Obélix, il n'est pas gros! [Obèlix, no és pas gras!]» (en francès). La Dernière Heure, 26-08-2005.
* ↑ Alzamora, Sebastià «Astèrix a Catalunya». Ara Balears, 01-11-2014 [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «Caganer Obèlix». Torroella de Montgrí: caganar.com. [Consulta: 14 maig 2022].

## Bibliografia

* Andrieu, Olivier; Goscinny, Anne (prefaci). Astérix. París: Les Éditions Albert René, 1999. ISBN 2-86497-133-X.
# Nordenskiöldina

La nordenskiöldina és un mineral de la classe dels borats. Va rebre el seu nom per part de Waldemar Christopher Brögger en honor de Nils Adolf Erik Nordenskiöld (1832, 1901), mineralogista i explorador suec.

## Característiques

La nordenskiöldina és un borat de fórmula química CaSn$^{4+}$[BO₃]₂. És un mineral isostructural amb la dolomita. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nordenskiöldina pertany a «06.AA - Monoborats, BO₃, sense anions addicionals; 1(D).» juntament amb els següents minerals: sassolita, tusionita, jimboïta, kotoïta i takedaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1887 a Nordenskiöldine, a Larvik (Vestfold, Noruega), en pegmatites alcalines, associada a altres minerals com: zircó, molibdenita, homilita, cancrinita, analcima i minerals del grup dels feldespats.

## Referències

* ↑ «Nordenskiöldine» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r juny 2016].
# Hidaka

«Hidaka» té aquests significats:

## Geografia
### Municipis

* Hidaka (Saitama)
* Hidaka (Kōchi)
* Hidaka (Wakayama)
* Hidaka (Hokkaidō)

### Divisions administratives

* Subprefectura de Hidaka, Hokkaidō.
* Districte de Hidaka (Hokkaidō)
* Districte de Hidaka (Wakayama)

### Accidents geogràfics

* Monts Hidaka, Hokkaidō.
* Coll de Hidaka, Hokkaidō.
# Sant Esteve d'Estaís

Sant Esteve d'Estaís és l'església parroquial del poble d'Estaís, en el terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el sector sud-est del poble, en el lloc més baix i oriental d'Estaís, lleugerament separada de la resta del poble.
Documentat Estaís des de l'any 1090 en una donació al monestir de Santa Maria de Gerri, en el qual consta com a vila comtal, de l'església no es tenen més notícies que les que la relacionen amb el deganat de la Vall d'Àneu, en el qual estava plenament integrada.
És una església mitjanament gran, d'una sola nau amb capelles laterals. Té l'absis principal semicircular, el qual probablement és l'únic element que queda de la primitiva església romànica. Aquest absis posseeix un fris d'arcuacions llombardes agrupades de tres en tres entre lesenes, així com dues finestres de doble esqueixada. L'aparell, petit i no sempre igual, permet veure unes formes i tècniques constructives bastant primitives, que ens remeten al segle xi.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Esteve d'Estaís». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Unió Foral del País Basc

Unió Foral del País Basc (en castellà Unión Foral del País Vasco, UFPV) fou una coalició formada al País Basc de cara a les eleccions generals espanyoles de 1979, integrada pels partits que conformen la Federació Democrática Espanyola (de Manuel Fraga, José María de Areilza i Alfonso Osorio), Demócratas Independientes Vascos (demócratacristians), independents bascos (Luis Olarra i Pedro Morales Moya, ex diputat d'UCD per Àlaba) i alguns sectors del tradicionalisme basc no ultradretà, equivalent a la Coalició Democràtica.
Va obtenir 34.108 vots (el 3,42%), d'ells 7.205 (6,28%) a Àlaba (on fou la cinquena força), 23.484 (4,24%) a Biscaia i 3.419 (1,04%) a Guipúscoa. Tot i no aconseguir representació, va aplegar les forces de dreta espanyolista al País Basc i els seus membres s'integraren en la Coalició Popular, i posteriorment, en el Partit Popular.

## Enllaços externs

* Unión Foral, nombre de la coalición Fraga-Areilza en el País Vasco a El País, 10.1.1979
# Talinum fruticosum

Talinum fruticosum és una planta herbàcia perenne nativa de Mèxic, el Carib, l'Amèrica Central i la major part d'Amèrica del Sud. Els noms comuns amb els quals s'anomena la planta són: fulles d'aigua, cariru, purslana de Surinam, espinac de les Filipines, espinac de Ceilon, espinac de Florida, bologi de Lagos, i cor dolç. Creix generalment en zones tropicals com a verdura de fulla.

## Descripció

La planta creix erecte, amb alçades que poden arribar dels 30 als 100 cm. Produeix unes petites flors de color rosa i fulles carnoses.

## Usos

Com a verdura de fulla, la T. fruticosum és rica en vitamines, incloent la vitamina A i la vitamina C; també és rica en minerals i elements importants per al nostre organisme com el ferro i el calci. Degut als seus alts continguts en àcid oxàlic s'ha d'anar amb compte si es pateix del ronyó o d'artritis.
Es cultiva principalment a l'oest d'Àfrica, el sud d'Àsia, el Sud-est asiàtic i a les parts més humides d'Amèrica del Nord i Amèrica del Sud. La T. fruticosum és una de les verdures de fulla més importants de Nigèria i d'alguns estats del Brasil com l'estat de Parà o l'estat de l'Amazones.

## Referències

* 1 2 «Talinum fruticosum (L.) Juss.». Germplasm Resources Information Network. Departament d'Agricultura dels Estats Units d'Amèrica, 19-02-2003. Arxivat de l'original el 2011-02-20. [Consulta: 3 agost 2010].

## Enllaços externs

* Talinum triangulare, new host of Ralstonia solanacearum in the Brazilian Amazon Arxivat 2004-10-09 a Wayback Machine.
* EcoPort
* Online Nigeria