OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie Renard

Marie Renard (Graz, Imperi Austríac, 8 de gener de 1864 - Graz, Àustria, 19 d'octubre de 1939) fou una cantant austríaca, que va interpretar papers de mezzosoprano i de contralt operística.

## Inicis

El seu nom de naixement fou Marie Pölzl. Va estudiar inicialment cant amb Louise Weinlich-Tipka a la seva ciutat natal de Graz i més tard a Berlín amb Rosa de Ruda. Va debutar el 1882 a Graz com Azucena de Il trovatore de Giuseppe Verdi, substituint una altra cantant, i hi va estar compromesa en aquell teatre fins al 1884. La temporada següent a la seva sortida de Graz, o sigui, la temporada 1884–1885, va cantar al Teatre Alemany de Praga. Després de fer aparicions en els papers principals de Carmen de Georges Bizet i Mignon d'Ambroise Thomas al Hofoper de Berlín en 1885, es va convertir en membre estable d'aquesta companyia en les temporades 1885 a 1888 i hi va cantar a l'estrena de Donna Diana d'Heinrich Hofmann el 15 de novembre de 1886.

## Viena

El 1888 va ser contractada per l'Òpera Estatal de Viena amb un salari anual de 16.000 Gulden. Va aconseguir el cim de la seva carrera i popularitat amb aquesta companyia. Va ser apreciada sobretot per les seves interpretacions de papers d'òperes franceses (cantades en alemany), en particular com a Carmen. El 1889 cantà a Viena l'opereta Die drei Pintos de Carl Maria von Weber (en la versió completada per Gustav Mahler). El 1890 va cantar el paper principal en la primera representació vienesa de Manon de Jules Massenet. L'u de gener de 1892 va cantar el paper d'Eva a l'estrena mundial de Ritter Pázmán de Johann Strauss fill. Una de les seves actuacions més memorables va ser com a Charlotte a l'estrena mundial de Werther de Jules Massenet el 16 de febrer de 1892 (representada en alemany). També va cantar Frau Dot a l'estrena mundial de Das Heimchen am Herd de Károly Goldmark, el 21 de març de 1896, i Tatjana a la primera representació vienesa d'Eugene Onegin (1897) de Piotr Ilitx Txaikovski.
Altres papers a Viena van incloure Cherubino a Figaros Hochzeit (versió alemanya de Le nozze di Figaro de Mozart), Zerline a Don Giovanni de Mozart, els papers principals de Mignon de Thomas i Djamileh de Bizet, Ännchen a Der Freischütz de Weber, Angela a Le domino noir de Daniel Auber, Rosalinde a Die Fledermaus de Johann Strauss fill, Musetta a La bohème de Giacomo Puccini i Hänsel a Hänsel und Gretel d'Engelbert Humperdinck. La seva actuació de comiat va tenir lloc el 1900 com a Carmen.
Després de retirar-se dels escenaris es va casar amb el comte Rudolf Kinsky. Va morir a la seva ciutat natal, Graz.

## Bibliografia

* Kutsch, Karl-Josef i Riemens, Leo (2003). Großes Sängerlexikon (quarta edició, en alemany), p. 3891. Múnic: KG Saur. ISBN 978-3-598-11598-1.
* C. Höslinger: Renard Marie en Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950.
* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der deutschen Bühne des XIX. Jahrhunderts. List, Leipzig 1903, pp. 818–819 .
* Carl Hagemann: Marie Renard. 1940.
# Maria Aumacellas Salayet

Maria Aumacellas Salayet (Palafrugell, 16 de setembre de 1910 - Palma, 24 d'agost 1988) fou una nedadora i entrenadora catalana.
Als set anys, la seva família es traslladà a viure a Barcelona, on va practicar natació al Club Natació Barcelona, fou especialista en les proves d'estil lliure i esquena. Durant la dècada de 1930 fou diversos cops campionat d'Espanya i de Catalunya. Guanyà el campionat de Catalunya de 400 m lliures els anys 1928, 1929 i 1931) i els 100 m esquena els anys 1929 i 1931. També guanyà la travessia al Port de Barcelona en dues ocasions (1928 i 1929) i al llac de la Casa de Campo. Va batre el rècord d'Espanya en les proves de 200, 300, 400, 500, 800, 1.000 i 1.500 m lliures, 100, 200 i 400 m esquena, 4x100 m lliures i 3x100 m estils.
Resident a Madrid, el 1952 fou introductora de la natació sincronitzada al Real Canoe NC, essent-ne entrenadora. Com a homenatge pòstum, des del 2007 se celebra el Torneig Villa de Madrid Memorial Maria Aumacellas de natació sincronitzada.

## Palmarès

* 9 Campionats de Catalunya de natació
** 2 en 100 m lliures: 1929 i 1931
** 3 en 400 m lliures: 1928, 1929 i 1931
** 3 en 4x50 m lliures: 1928, 1930 i 1931
** 1 en 4x100 m lliures: 1932

## Referències

* 1 2 3 «Maria Aumacellas Salayet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Falleció María Aumacellas». Mundo Deportivo, 26-08-1988. [Consulta: 17 gener 2016].
# Maria Assumpció Torras i Calsina

Maria Assumpció Torras i Calsina (Santa Maria de Vilalba, 1911 - Barcelona, 1991) fou escriptora i activista cultural. Entre l'obra publicada, destaquen reculls de poesia, contes i un llibre d'aforismes, L'íntima estructura. Va ser una de les compiladores de l'antologia Les cinc branques (Poesia femenina catalana) (1975). El poeta Joan Arús li va dedicar l'opuscle Carta a una poetessa (1967). Participà en associacions cíviques, com ara el Centre Comarcal Lleidatà.

## Biografia

Nascuda a can Torras, municipi d'Abrera, Baix Llobregat, va tenir una formació autodidacta, construïda sobre l'hàbit continuat de la lectura en llengua catalana, des de les Pàgines viscudes d'en Josep Maria Folch i Torres a la revista Patufet fins als grans poetes de la tradició literària catalana. D'aquest hàbit lector, en deixà empremta en l'ús abundant de citacions a l'inici de les seves obres.
El seu pare, Ramon Torras i Ferrer, era un petit propietari rural que es va implicar fermament en el progrés de la zona i hi va impulsar la construcció de carreteres per millorar-hi les connexions comercials.
El paisatge, les activitats i la llengua del mas natal són una constant en la seva producció literària que, en gran part, es basa en la recuperació d'històries viscudes o bé escoltades a la infantesa. Precisament, la qualitat lèxica és un dels trets característics del seu estil.
Després de la Guerra Civil espanyola, es va traslladar a viure a l'Eixample de Barcelona, on el seu marit, Salvador Marty i Ginesta, tenia un negoci de vaqueria.
A finals dels anys cinquanta, comença a introduir-se en diversos cercles literaris de la clandestinitat de l'època i a fer d'activista de la llengua i la literatura catalanes arreu dels Països Catalans. Així mateix, col·labora com a redactora del butlletí del Centre Comarcal Lleidatà.

## Obra

Poesia
* Espigoleig, 1963
* En la roda del temps i del desprendre-se'n, [Pròleg d'Osvald Cardona] dins de A. Pomés, A.Torras, R. Matheu. Miscel·lània poètica 1982 (Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajuana, 1982).
Narrativa
* Els adeus, finalista premi Joan Santamaria, 1967
* La serpentina dels dies, premi Narcís Oller dels Jocs Florals de Barcelona, 1972.
* La terra, encara..., premi extraordinari de prosa dels Jocs Florals de Barcelona, 1977.
Aforismes
* L'íntima estructura, 1969

## Referències

* ↑ M. Àngels Solà i Vidal: Catàleg Renom Llonch
* ↑ 1929-2001, Arbonès, Jordi. Jordi Arbonès & Joaquim Carbó : epistolari. Punctum, 2014, p. Vegeu p.25. ISBN 978-84-941987-3-1.
* Joan Colomines i Puig: Lectura i crítica de poesia en la clandestinitat 1959-1964:<<Barbolles poètiques>> i Poemes
# Martí I

Martí I és el nom dels següents personatges:
* Martí l'Humà (Girona, 1356 - Barcelona, 1410), sobirà de la Corona d'Aragó
* Papa Martí I (Todi, Úmbria - Quersonès, 655)
* Martí I de Ribagorça, comte de Ribagorça (1533-1565) i (1573-1581) IV duc de Vilafermosa (1573-1581)
Viccionari
# Pau el Simple

Pau el Simple (Egipte, segona meitat del segle iii - ca. 339) va ser un anacoreta a Egipte, contemporani d'Antoni el Gran i Pau de Tebes, el primer eremita. És venerat com a sant per totes les confessions cristianes.

## Hagiografia

El relat de la seva vida es troba a De Vitis Patrum de Pal·ladi d'Helenòpolis (cap. 8,28) i a la Historia eremitica de and Tiranni Rufí (cap. 31), on, amb petites variants, narren els mateixos fets.
Era camperol; en descobrir que la seva esposa l'enganyava amb un altre home, la va deixar i es convertí en anacoreta. Va demanar de ser deixeble de sant Antoni l'abat, però aquest no volia acceptar-lo perquè ja tenia 60 anys. El diàleg, a les fonts, va ser, si fa no fa:
       Antoni -- Què vols?
       Pau -- Ésser monjo
       Antoni -- És impossible: tens seixanta anys. Estigues content amb la teva vida de pagès i dona gràcies a Déu.
       Pau -- Faré allò que m'ensenyis.
       Antoni -- Si vols ésser monjo, vés a un monestir. Jo hi vaig viure i només menjava un cop cada cinc dies.
Rebutjat, Pau va quedar-se a les portes de l'ermita d'Antoni nit i dia, fins que a la quarta nit, tement que morís, Antoni el deixà entrar-hi. El va fer fer una corda de fulles de palma; quan acabava, li feia desfer i començar un altre cop a fer-la. A la nit, li preguntà si volia sopar. Antoni va prendre uns crostons de pa, en prengué un i n'oferí tres a Pau. Pregaren i després, cadascú se'n menjà un tros. Antoni digué a Pau que se'n mengés un altre:
    Pau -- Si tu en menges, jo també; si no, jo tampoc.
    Antoni -- Jo sóc monjo i en tinc prou amb un.
    Pau -- Llavors, també en tinc prou, ja que jo vull ésser monjo.
Llavors, van pregar dotze cops i van anar a dormir fins a la mitjanit, que es desvetllaren per recitar salms fins que es va fer de dia. Així, després de viure amb Antoni uns mesos, aquest deixà que visqués en una ermita separada, però a prop de la seva.
Pau va tenir el do de guarir i expulsar dimonis, i una llegenda deia que va poder expulsar-ne un d'un jove que el mateix Antoni no havia pogut exorcitzar.

## Bibliografia

* "St. Paul the Simple", en: Catholic encyclopedia.
# María Boixader

María Boixader (valor desconegut - valor desconegut) també coneguda com a María Boixadé va ser una actriu i directora d'escena espanyola, va ser reconeguda per ser esposa de l'escriptor, periodista i poeta argentí Valentín de Pedro, Boixader també treballà com a directora d'escena.

## Referències

* 1 2 Catalán, Luis Monferrer. Odisea en Albión: los republicanos españoles exiliados en Gran Bretaña 1936-1977 (en castellà). Ediciones de la Torre, 2007. ISBN 978-84-7960-386-1.
# Maternidad (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Maternidad, ubicada a una zona verda, junto l'estany del Campo de San Francisco, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Félix Alonso Arena, i està datada 2003. L'artista va cedir els drets a l'Ajuntament perquè pogués fer una reproducció en bronze del seu original. És de menor grandària que el natural i amb una gran senzillesa mostra a una dona, descalça, asseguda tendint els braços cap al nen (que també està desclaç) que la mira.

## Referències

* 1 2 «Escultura «Maternidad» (Oviedo)» (en espanyol europeu), 05-07-2018. [Consulta: 1r gener 2019].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
# Mario Suárez Mata

Mario Suárez Mata (Alcobendas, Comunitat de Madrid, 24 de febrer del 1987) és un exfutbolista professional espanyol que jugava com a centrecampista. El seu darrer equip fou el Rayo Vallecano.
La seva actual parella i mare de la seva primera filla, Matilda Suárez Costa, és Malena Costa.

## Trajectòria

El 1999 va passar a formar part de l'Atlètic de Madrid. Des d'aquest any, jugà en les categories inferiors del club; fins que el 2004 (fins al 2006) jugà en Segona Divisió "B" amb l'filial de l'equip madrileny. La temporada 2005-2006 debuta amb el primer equip.
La temporada 2006-2007 és cedit al Reial Valladolid, on aconsegueix l'ascens amb el club de val·lisoletà després d'una impressionant temporada de l'equip.
La temporada 2007-2008 va jugar en qualitat de cedit al Celta de Vigo de segona divisió. Va tenir una gran primera volta, assec un fix en l'esquema de López Caro, però va sofrir canvis d'entrenador que no el van beneficiar.
El 3 de juliol del 2008 es concreta el seu traspàs al RCD Mallorca amb qui signà per quatre temporades, reservant-se una opció de recompra l'Atético les primeres dues temporades.
El 27 d'agost de 2009 fou suplent en el partit de la Supercopa d'Europa 2010 en què l'Atlético de Madrid es va enfrontar a l'Inter de Milà, i va guanyar el títol, per 2 a zero.
El 31 d'agost de 2012 fou titular en el partit que decidia la Supercopa d'Europa 2012, contra el Chelsea FC a Mònaco, i que l'Atlético de Madrid guanyà per 4 a 1.

### Fiorentina

El 24 de juliol de 2015 Suárez va signar contracte amb l'ACF Fiorentina de la Serie A, en una operació en què Stefan Savić va canviar de club en direcció contrària.

### Selecció espanyola

Ha estat internacional amb la selecció espanyola sub-19, sub-20 i sub-21.

#### Participacions

| Torneig | Seu | Resultat |
| Campionat d'Europa de Futbol sub-19 2006 | Polònia | Campió |
| Campionat del Món de Futbol sub-20 2007 | Canadà | Quarts |

## Palmarès
### Atlético de Madrid

* 1 Lliga Europa de la UEFA: 2011–12
* 2 Supercopes d'Europa: 2010 i 2012
* 1 Copa del Rei de futbol: 2013
* 1 Lliga espanyola: 2013-14
* 1 Supercopa d'Espanya: 2014

## Referències

* ↑ Arxivat 2008-07-10 a Wayback Machine. Mario Suárez es bermellón - El Mundo Deportivo
* 1 2 Harrold, Michael. «Slick Atlético seal Super Cup success» (en anglès). UEFA, 27-08-2010. [Consulta: 8 setembre 2013].
* 1 2 «Falcao fires Atlético to Super Cup glory» (en anglès). UEFA, 31-08-2012. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ «Mario Suarez seals move to Fiorentina from Atletico Madrid». ESPN FC, 24-07-2015 [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ «El Atlético reina en la Copa» (en castellà). Diari As. [Consulta: 19 maig 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa al web de l'Atlético de Madrid Arxivat 2014-07-18 a Wayback Machine.
* Fitxa a BDFutbol
* Futbolme profile (castellà)
* Fitxa a Transfermarkt
# Marmosa de Bolívia

La marmosa de Bolívia (Gracilinanus aceramarcae) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. Viu a Bolívia i el Perú. El seu hàbitat natural són els boscos de terres baixes humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Patterson, B.; Solari, S. Gracilinanus aceramarcae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Martinet tricolor

El martinet tricolor (Egretta tricolor) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) que habita aiguamolls, estanys, rius i manglars d'ambdues Amèriques, criant a la llarga de la costa Atlàntica dels Estats Units i nord de Mèxic, costa nord d'Amèrica del Sud, illes Bahames i Antilles, costa mexicana del Pacífic des de Sonora cap al sud i localment a Sud-amèrica fins a Perú. Es dispersa per Mèxic i Amèrica Central, des de Baixa Califòrnia fins a Panamà.

## Referències

* ↑ El martinet tricolor a CERCATERM Arxivat 2014-01-31 a Wayback Machine. Rev. 03/12/2011 (català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 211. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Martinet verd

El martinet verd (Butorides virescens) és una espècie d'ocell de la família dels ardèids (Ardeidae) que habita rius, llacs, llacunes, aiguamolls, pantans i manglars, des del sud-est del Canadà, meitat oriental dels Estats Units i Califòrnia, Mèxic, Amèrica Central, Bahames i Antilles.

## Referències

* ↑ El martinet verd a CERCATERM Rev. 30/11/2011 (català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 209. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Paul Martin (director)

Paul Martin (Koloszvár, Transsilvània, 8 de febrer de 1899 – Berlín, 26 de gener de 1967) va ser un director i guionista hongarès que va treballar durant molts anys en la indústria cinematogràfica alemanya. Va dirigir 60 pel·lícules entre 1932 i 1967. Va estar involucrat romànticament amb l'estrella de cinema Lilian Harvey i la va dirigir en diverses pel·lícules fins que la va deixar el 1938 per l'actriu Frauke Lauterbach. Van fer una última pel·lícula Frau am Steuer durant la filmació de la qual la seva relació es va mantenir freda.

## Filmografia

* Der Sieger, amb Hans Hinrich (1932)
* Le Vainqueur, amb Hans Hinrich (1932)
* Ein blonder Traum (1932)
* Happy Ever After, amb Robert Stevenson (1932)
* Un rêve blond
* Moi et l'impératrice, amb Friedrich Hollaender (1933)
* Orient Express (1934)
* Schwarze Rosen (1935)
* Roses noires, amb Jean Boyer (1935)
* Glückskinder (1936)
* Les Gais Lurons (1936)
* Black Roses (1936)
* Sieben Ohrfeigen (1937)
* Fanny Elssler (1937)
* Fortsetzung folgt
* Preußische Liebesgeschichte (1938)
* Frau am Steuer (1939)
* Das Lied der Wüste (1939)
* Jenny und der Herr im Frack (1941)
* Maske in Blau (1943)
* Intimitäten (1944)
* Praterbuben (1948)
* Die Frauen des Herrn S. (1951)
* Mein Herz darfst du nicht fragen (1952)
* Die Privatsekretärin (1953)
* Die große Starparade (1954)
* Das Bad auf der Tenne (1956)
* Du bist Musik (1959)
* Marina (1960)
* Petersburger Nächte (1960)
* PIch zähle täglich meine Sorgen (1963)
* Diamond Walkers (1965)
* Graf Bobby, der Schrecken des Wilden Westens (1966)

## Referències

* ↑ Ascheid p.245
* ↑ Traumfabrikate. Das Filmmuseum Potsdam erwarb den Nachlass des Unterhaltungsfilm-Regisseurs Paul Martin Arxivat 2018-07-26 a Wayback Machine., Potsdamer Neueste Nachrichten, 31 de juliol de 2008.

## Bibliografia

* Ascheid, Antje. Hitler's Heroines: Stardom and Womanhood in Nazi Cinema. Temple University Press, 2003.

## Enllaços externs

* Paul Martin a filmportal.de
# Per la llengua nativa!

Per la llengua nativa! (en rus: За родной язык!, en letó: Par Dzimto valodu!) és un partit polític de Letònia. El seu líder és Vladimir Linderman. El partit proposa un major paper per a la llengua russa a l'ensenyament i l'administració pública. També està d'acord amb els canvis en la ciutadania letona en la qual s'ha d'atorgar un gran nombre dels no-ciutadans. A l'economia, el partit dona suport al socialisme.

## Història

El 2009 a Letònia -els bolxevics nacionals van establir el partit polític «Moviment 13 de gener». L'anyl 2011 Vladimir Linderman va ser cofundador d'una ONG anomenada «Llengua Nativa» i va iniciar un referèndum constitucional a Letònia. Aquest mateix any el «Moviment 13 de gener» es va unir al partit Osipovs. El 16 de juliol de 2012 es va registrar oficialment el partit polític Per la llengua nativa!.

## Referències

* ↑ «Партия «За родной язык» готова на жесткое противостояние». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «Зарегистрирована партия Линдермана «Движение 13 января»». Arxivat de l'original el 2010-02-05. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ Линдерману удалось зарегистрировать партию
* ↑ Latvia has been thrown into a pre-referendum debate in February
* ↑ «Latvians reject Russian as their second official language». Arxivat de l'original el 2012-05-05. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ Minority rights and national identity: debates on Russian language in Latvia
# Per la reina i per la pàtria

Per la reina i per la pàtria (títol original: For the Queen and Country) és una pel·lícula de Martin Stellman estrenada el 1988. Ha estat doblada al català.

## Argument

Reuben, un jove de color naturalitzat anglès, s'acomiada de la British Army després d'haver passat nou anys en els paracaigudistes arriscant la vida entre les Falkland i Irlanda del nord, però li neguen la renovació del passaport i posen en discussió la seva ciutadania anglesa, per què Saint Lucia en el Carib, d'on és originari, ha deixat mentrestant de ser colònia britànica havent declarat la pròpia independència. Reuben, amb tants problemes, empitjorats pel fet de ser negre, es rebel·la i el seu ressentiment el treurà pels carrers on cercarà de fer justícia.

## Repartiment

* Denzel Washington: Reuben James
* Dorian Healy: Tony, anomenat "Fish"
* Sean Chapman: Bob Harper
* Bruce Payne: Colin
* Graham McTavish: el tinent
* Geff Francis: Lynford
* Frank Harper: Mickey
* Craig Fairbrass: Challoner
* Michael Bray: Bryant
* George Baker: Kilcoyne
* Stella Gonet: Debbie
* Colin Thomas: Feargal
* Tatiana Strauss: noia francesa 1
* Valérie Chassigneux: noia francesa 2
* Brian McDermott: Harry
* Lisa O'Connor: Haley
* Anselm Peters: Oscar
* Amanda Redman: Stacey

## Referències

* ↑ «Per la reina i per la pàtria». esadir.cat.
* ↑ «For Queen and Country». The New York Times.
# Payns

Payns és un poble francès del departament de l'Aube, a uns 15 km de Troyes, a la regió del Gran Est. La historiografia considera que en aquest poble va néixer el 1070 Hugues de Payns, un dels fundadors de l'Orde del Temple.
# Pere Garcia-Fons

Pere Garcia-Fons (Badalona, 29 de juliol del 1928 - París, 30 de juliol del 2016) fou un pintor català que des del 1976 visqué i pintà a Vilanova de la Ribera (Rosselló).

## Biografia

Fill d'un soldat republicà, el 1938 la seva mare marxà a França amb els fills del matrimoni. Amb la família establerta a Perpinyà, en Pere estudià al "Centro Español", una institució aleshores finançada per simpatitzants de la Segona República Espanyola. Amb 18 anys s'inicià en el modelatge de fusta i s'inscrigué a un curs de dibuix; i als 20 s'instal·là a París, on al cap de poc fou admès al "Primer Saló de la Pintura Jove". Durant 15 anys més col·laborà en l'organització del Saló, avinentesa que li permeté de fer-se amb altres artistes catalans a la Ciutat de la Llum, com Antoni Clavé, i Emili Grau i Sala, o amb els espanyols Óscar Dominguez i Eduardo Arroyo, entre d'altres. Al llarg dels anys, les seves estades entre Vilanova i París li permeteren de fer coneixença amb intel·lectuals nord-catalans de la talla de Jordi Pere Cerdà, amb qui seria coautor d'una monografia. El 2006, la direcció de cultura de la ciutat de Perpinyà, amb el suport de la Generalitat de Catalunya, li dedicà una gran exposició retrospectiva i la publicació d'un catàleg amb textos d'autors prestigiosos.
Fill seu és el contrabaixista i compositor Renaud Garcia-Fons (nascut a la regió parisenca el 1962).

## Referències

* ↑ «Pere Garcia-Fons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Pere Garcia Fons, Jordi Pere Cerdà Garcia Fons Barcelona: Columna, 1993, ISBN 9788478094318
* Catàleg Garcia-Fons Retrospectiva 1946-2006, Exposició al "Couvent des Minimes" Perpinyà.

## Enllaços externs

* Plana pròpia Arxivat 2009-09-10 a Wayback Machine. (francès)
* Documental Le peintre et sa femme, fet per Archibald Tuil (francès) "al pintor y la seua dona" ;
* Documental Au-delà des frontières, dedicat al pintor, fet per Pole Production i amb música original de Renaud Garcia-Fons (francès)