OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xavier Aliaga i Víllora

Xavier Aliaga i Víllora (Madrid, 1970), és un periodista i escriptor valencià. Tot i que nascut a Madrid, va créixer a Xàtiva. Ha estudiat Filologia i com a periodista ha treballat per a diferents periòdics valencians. L'any 2005 va publicar la novel·la Si no ho dic rebente, per la qual va guanyar el VII Premi de narrativa, Vila de la Lloseta, (Mallorca). L'any 2008 va guanyar el Premi Andròmina de narrativa, un dels màxims guardons en llengua catalana al País Valencià amb Els neons de Sodoma, i el 2011 va resultar guanyador del Premi Joanot Martorell de narrativa a Gandia per la seua novel·la Vides desafinades.
Ha publicat, el 2013, la novel·la El meu nom no és Irina en la col·lecció "Trencadís" de l'editorial Andana.
El 2014 publica Dos metres quadrats de sang jove, novel·la negra de crims.cat.
El 2017 guanyà el Premi Pin i Soler de narrativa per Les quatre vides de l'oncle Antoine. Aquest mateix any va publicar a Sembra Llibres una antologia de textos de Joan Fuster, Fuster per a ociosos.
L'any 2018 guanyà el Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians en la categoria de narrativa, per la novel·la Les quatre vides de l'oncle Antoine, publicada amb Angle Editorial.

## Referències

* 1 2 «Xavier Aliaga: "Es estéril lamentarse por el panorama cultural valenciano"». La Vanguardia, 30-11-2011. Arxivat de l'original el 2016-01-25. [Consulta: 4 gener 2013].
* ↑ «Inici - Andana Editorial». Arxivat de l'original el 2015-02-03. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Valencia Negra | El Festival» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Batet, Mònica. «Xavier Aliaga. La curiositat s'oposa a l'oblit», 13-05-2017. [Consulta: maig 2017].
* ↑ «Xavier Aliaga, Mercè Claramunt i Manel Alonso, entre els Premis de la Crítica dels Escriptors Valencians». DiariJornada.coop, 20-06-2018. Arxivat de l'original el 20 de juny 2018. [Consulta: 20 juny 2018].

## Enllaços externs

* Xavier Aliaga i Víllora - Lloc web oficial
* «Xavier Aliaga i Víllora». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Zosterornis

Zosterornis és un gènere d'ocells de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) i l'ordre dels passeriformes. Habiten les illes Filipines.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 5 espècies:
* Zosterornis hypogrammicus - zosterop de Palawan.
* Zosterornis striatus - zosterop de Luzon.
* Zosterornis whiteheadi - zosterop de Whitehead.
* Zosterornis latistriatus - zosterop de Panay.
* Zosterornis nigrorum - zosterop de Negros.

## Referències

* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-08-2022. [Consulta: 21 setembre 2022].
# Ibn al-Murabi

Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Ibrahim ibn Abd-Al·lah al-Azdí, més conegut com a Ibn al-Murabi, fou un poeta i escriptor andalusí nascut a Bàl·lix (Vélez-Màlaga). És considerat un poeta i escriptor secundari. Va morir de pesta a la seva ciutat natal en 1350.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn al-Murābiʿ".
# Ibn al-Nadjdjar

Muhibb-Al·lah ibn Mahàssin al-Baghdadí, més conegut com a Ibn an-Najjar, fou un historiador àrab nascut i mort a Bagdad (1183-1245). Va escriure 21 obres d'història, biografia, literatura del hadit, poesia, medicina, viatges, amor i societat. Subsisteix sencera la història de Medina i altres en fragments. És notable la seva història de Bagdad que fou continuada per Ibn al Sai (mort 1275/1276), després per Ibn al-Fuwati (mort 1323) i per Ibn Rafi (mort 1372/1373).

## Referències

* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn al-Nadjdjār".
# Zòon politikon

Zòon politikon (en grec ζῷον πoλιτικόν, "animal polític") és un concepte creat per Aristòtil, el significat literal del qual és «animal polític» o «animal cívic» i fa referència a l'ésser humà, el qual a diferència dels animals posseeix la capacitat de relacionar-se políticament, és a dir, de crear societats i organitzar la vida en ciutats (polis).
Quan Aristòtil definia l'home com a zòon politikon, feia referència a les seves dimensions social i política. L'home i l'animal per natura són socials, però només l'home és polític, sempre que visqui en comunitat. Per tant, la dimensió social ajuda a constituir la base de l'educació i la dimensió política contribueix a l'extensió d'aquesta educació.
Aristòtil es preocupà tant per la natura de l'ésser humà com per les seves relacions sociopolítiques, creia que l'individu només es pot realitzar plenament en societat, que posseeix la necessitat de viure amb altres persones. També va expressar que aquells que són incapaços de viure en societat o que no la necessiten per la seva pròpia natura, és perquè són bèsties o déus.

## Referències

* ↑ Nahuel Oddone, Carlos; Granato, Leonardo. «La contribución del Marxismo a la Teoría del Estado». 2º Encuentro Internacional Economía y sociedad. Málaga: Universidad de Málaga, 2004. Arxivat de l'original el 2012-12-01. [Consulta: 11 octubre 2022].
# Zòpir (artista)

Zòpir (en llatí Zopirus, en grec antic Ζώπυρος) fou un artista grec. que treballava la plata.
Va florir en temps de Gneu Pompeu Magne, és a dir de la meitat del segle I aC en endarrere. Es conserven dues copes, que representen el judici d'Orestes a l'Areòpag que es van valorar en dotze mil sestercis. Plini el Vell el cita a la seva Naturalis Historia (33.12): "Zopyrus, qui Arcopagitas et judicium Oreslis in duobus scyphis [caelavit] H. S. XII. aestimatis".

## Referències

* ↑ Zopyrus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1332
# Zòpir de Bizanci

Zòpir de Bizanci (en llatí Zopirus, en grec antic Ζώπυρος) era un historiador grec nascut a Bizanci.
Segons Plutarc, va ser probablement l'autor de l'obra Μιλήτου κτίσις (La fundació de Milet) del que un escoliasta d'Homer en menciona el quart llibre.
Estobeu esmenta dos versos d'un Zòpir i fa un extracte d'una obra titulada Theseis, però no es pot assegurar si es tracta del mateix personatge o de dos personatges diferents.

## Referències

* ↑ 3.Zopyrus of Byzantium a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1332
# James Pierpont

James Pierpont (New Haven, 16 de juny de 1866 - San Mateo, 9 de desembre de 1938) va ser un matemàtic nord-americà.

## Vida i obra

Pierpont era descendent d'un altre James Pierpont que havia sigut co-fundador del Yale College el 1701. El seu pare, Cornelius, era un ric comerciant de New Haven. Pierpont va fer els seus estudis secundaris al institut de New Haven i després es va matricular al Worcester Polytechnic Institute (Massachusetts) amb la idea de ser enginyer mecànic, però durant els estudis es va adonar que preferia les ciències pures. En graduar-se el 1886 al Worcester, va començar una llarga estada a Europa, estudiant matemàtiques a les universitats de Berlín i Viena, principalment.
El 1894, després de obtenir el doctorat a la universitat de Viena, va retornar al seu país on va ser nomenat professor de la universitat Yale, en la qual va desenvolupar tota la seva carrera acadèmica. El 1934 es va retirar i se'n va anar a viure a San Mateo (Califòrnia) on va morir pocs anys després.
Inicialment, Pierpont es va interessar per la teoria de Galois, encara que les seves obres més importants van acabar sent sobre funcions de variable complexa. El seu llibre de 1914 sobre el tema, va ser amplament utilitzat a totes les universitats americanes durant molts anys. El 1904, es va fer cèlebre per la seva conferència al congrés de matemàtiques de Saint Louis (Missouri), titulada The History of Mathematics in the Nineteenth Century, esforçant-se per emfatitzar les contribucions nord-americanes a una història dominada pels matemàtics europeus.

## Referències

* ↑ Oystein, 1939, p. 481.
* ↑ Dorwart, 1989, p. 91.
* ↑ Detlefsen, 2005, p. 306.
* ↑ Parshall, 2000, p. 386.

## Bibliografia

* Detlefsen, Michael. «Formalism». A: Stewart Shapiro (ed.). The Oxford Handbook of Philosophy of Mathematics and Logic (en anglès). Oxford University Press, 2005, p. 236-317. ISBN 978-0-19-514877-0.
* Dorwart, Harold L. «Mathematics and Yale in the Nineteen Twenties». A: Peter Duren, Richard Askey, Utah C. Merzbach (eds.). A Century of Mathematics in America, Part 2 (en anglès). American Mathematical Society, 1989, p. 87-98. ISBN 0-8218-0130-9.
* Oystein, Ore «James Pierpont—In memoriam» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 45, Num. 7, 1939, pàg. 481-486. ISSN: 0273-0979.
* Parshall, Karen Hunger «Perspectives on American mathematics» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 37, Num. 4, 2000, pàg. 381-405. DOI: 10.1090/S0273-0979-00-00873-9. ISSN: 0273-0979.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «James Pierpont» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Jacksonville (Oregon)

Jacksonville és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 2.235 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jacksonville tenia 2.235 habitants, 1.034 habitatges, i 661 famílies. La densitat de població era de 474,1 habitants per km².
Dels 1.034 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 36% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,9% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 20,1% entre 25 i 44, un 32% de 45 a 60 i un 24,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.250$ i la renda mediana per família de 57.333$. Els homes tenien una renda mediana de 42.917$ mentre que les dones 28.661$. La renda per capita de la població era de 28.152$. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jacksonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jacksonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Windeby I

Windeby I és el nom que se li ha donat a un cadàver momificat d'un jove que es trobà a Windeby, al nord d'Alemanya, al 1952 i que data del s. I, entre els anys 40 i 118, en plena edat del ferro.
El cos es descobrí al 1952 per uns treballadors als voltants de la petita localitat de Windeby, a Jutlàndia Meridional, al nord d'Alemanya, quan es disposaven a extraure material d'una torbera.

## Característiques

* Momificació natural.
* Causa de la mort: escanyat, en el que podria ser una ofrena o un càstig provocat per un possible adulteri.
* Tenia 16 anys aproximadament.
* El cos estava cobert per branques i tenia una branca de bedoll al buit del braç dret, una cinta de llana tapant-li els ulls i una capa de cuir amb pells incrustades.

## Conservació

El cos es trobà en bon estat de conservació per la protecció natural que li donà el fet d'haver quedat enterrat en una torbera, tot i que en el moment de la troballa els treballadors li tallaren accidentalment un peu, una mà i les cames amb les pales.
El cos es troba al Landesmuseum de Schloss Gottorf de Schleswig (Alemanya).

## Últimes recerques

Tot i que al principi l'anomenaren la «xiqueta de Windeby» per la seua complexió prima, estudis recents juntament amb proves preliminars d'ADN revelaren que era un jove. Els cabells, que al principi es creia que li l'havien afaitat per assenyalar-lo com a adúlter, tal vegada foren arrencats per les pales dels arqueòlegs. La tira de tela que li envolta el rostre, al principi interpretada com a mordassa o bena d'ulls utilitzada durant la tortura, es considera ara un element per cobrir els ulls del cadàver o una diadema per al tocat dels cabells, que amb el pas del temps li va lliscar fins a arribar-li als ulls. Està vestit amb una capa de cuir folrada amb pells. Les anàlisis més minucioses del 2007 confirmen que havia sofert mala salut i en el moment de morir estava desnodrit. Windeby II, el cos trobat poc després a sols 15 m del jove, que corresponia a un home de 20 a 30 anys escanyat amb una vara d'avellaner i també cobert amb branques de bedoll, es va creure que era l'amant també ajusticiat de l'adúlter; però s'havia dipositat al pantà entre el 380 i 185 ae, un parell de segles abans.

## Vegeu també

* Mòmies dels pantans
* Torbera
* Jutlàndia
* Home de Tollund
* Dona d'Haraldskær
* Dona de Huldremose

## Referències

* ↑ «Windeby Girl» (en anglès).
* ↑ «Windeby Girl and Weerdinge Couple» (en anglès), mayo-junio 2010.

## Enllaços externs

* Windeby bog bodies.
* The mysterious bog people. Arxivat 2020-03-15 a Wayback Machine.
* National Geographic September 2007: "Tales From the Bog". Arxivat 2008-04-10 a Wayback Machine.
# Estació de Sant Boi

Mapa Metro Línia 8 :
Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Mapa Línia metro del Baix Llobregat :
Sant Boi és una estació ferroviària de la Línia Llobregat-Anoia de la xarxa de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, on s'hi aturens trens de la línia 8 de metro, de línies suburbanes S3, S4, S8, S9, i de rodalia R5, R6, R50 i R60. Aquesta està situada al centre del nucli urbà de Sant Boi de Llobregat a la comarca del Baix Llobregat.
És una de les estacions més importants de la línia en nombre de passatgers, té connexió amb diversos autobusos interurbans i disposa de diverses vies desviades

## Història

La construcció de la línia del carrilet entre Barcelona i Martorell pel marge dret del riu Llobregat va acabar amb l'aïllament ferroviari de Sant Boi. L'estació es posà en funcionament el 29 de desembre de 1912 amb el tren inaugural de la línia.
La construcció del túnel entre Magòria i Plaça Espanya el 1926, suposà l'electrificació de la línia fins l'estació de Sant Boi, on s'hi instal·là catenària arèa.
El 1995 l'edifici de l'estació passà a ser el centre de gestió ferroviària de la línia Llobregat-Anoia, que va fer aquesta funció fins al 2009, quan es centralitzà tota la gestio a Rubí.

## Serveis ferroviaris

Línia Llobregat-Anoia de FGC :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Molí Nou | Ciutat Cooperativa |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Can Ros |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Olesa de Montserrat |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Martorell-Enllaç |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Quatre Camins |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Manresa-Baixador |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Molí Nou | Ciutat Cooperativa | Igualada |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Sant Vicenç dels Horts | Manresa-Baixador |
| Barcelona - Pl. Espanya | Cornellà-Riera | Santa Coloma de Cervelló | Igualada |

## Galeria d'imatges

* Servei de metro L8 procedent de Molí Nou amb la unitat 213.40
* Servei de metro L8 direcció Barcelona per via 2
* Servei de rodalia R5 destinació Manresa per via 1
* Servei suburbà S4 destinació Barcelona per via 2

## Accessos

* Carrer de Josep Torres i Bages

## Referències

* ↑ «Sant Boi FGC». FGC. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «La Vanguardia 30 de desembre de 1912». La Vanguardia. [Consulta: 5 maig 2022].
* ↑ «Sant Boi». Trenscat. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «El centre de comandament de Rubí assumeix el control de la línia Llobregat-Anoia». Regió 7. [Consulta: 27 febrer 2023].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Yolande Mabika

Yolande Bukasa Mabika (Bukavu, 8 de setembre de 1987) és una judoka originària de la República Democràtica del Congo. Va ser seleccionada pel Comitè Olímpic Internacional (COI) per a competir amb l'Equip Olímpic d'Atletes Refugiats als Jocs Olímpics d'Estiu de 2016, celebrats a Rio de Janeiro.

## Trajectòria

Mabika és originària d'una àrea severament afectada per la Segona guerra del Congo. Durant el conflicte va ser separada dels seus pares i portada a una llar per a infants a Kinshasa. Allà va conèixer el judo, un esport que el govern congolès va promoure per als orfes.
Va demanar asil polític al Brasil després de viatjar-hi per a competir al Campionat del Món de Judo de 2013, juntament amb el seu company judoka Popole Misenga. Un ciutadà angolès els va acollir en en una favela del barri de Cordovil a Rio de Janeiro. L'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR) li va atorgar oficialment l'estatut de refugiada el 2014.
El 3 de juny de 2016, el COI va anunciar que Mabika seria part d'un equip de deu atletes seleccionats per a competir com a part d'un Equip Olímpic de Refugiats als Jocs Olímpics d'Estiu de 2016 a Rio de Janeiro. En la competició femenina de menys de 70 kg va perdre davant de la israeliana Linda Bolder en ser sotmesa a un estrangulament de poc més d'un minut durant l'enfrontament.

## Referències

* 1 2 3 «Refugee Olympic Team». International Olympic Committee. [Consulta: 5 juny 2016].
* 1 2 «These 10 refugees will compete at the 2016 Olympics in Rio». United Nations High Commissioner for Refugees, 03-06-2016. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Refugee judokas searching for peace while fighting for their Olympic dream in Rio». Official website of the Rio 2016 Olympic Games, 01-04-2016. Arxivat de l'original el 13 de abril de 2016. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Refugee Olympic Team to Shine Spotlight On Worldwide Refugee Crisis». International Olympic Committee, 03-06-2016. [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ «Judo – Women's 70 kg». Rio 2016. Arxivat de l'original el 31 de agosto de 2016. [Consulta: 8 agost 2016].
* ↑ «Olympic Preview: Sink-or-swim time for Toumarkin & Co».
* ↑ «Bolder misses out on Israel’s second bronze medal».
* 1 2 «Refugee athlete Popole Misenga's Round of 32 win among top moments of Judo Day 5 prelims». Arxivat de l'original el 2017-09-03. [Consulta: 5 febrer 2023].
# Yolande Mukagasana

Yolande Mukugasana (Ruanda, 6 de setembre de 1954) és una escriptora ruandesa.

## Biografia

Infermera anestesista durant 19 anys al centre hospitalari de Kigali i després infermera cap en el seu propi dispensari privat, va ser víctima el 1994 de les massacres que van devastar el país. Va sobreviure al genocidi de Ruanda per part dels tutsi però va perdre als seus tres fills, al seu marit i als seus germans. Va obtenir la nacionalitat belga en 1999.

## Obres

Ha publicat dues obres autobiogràfiques La mort ne veut pas de moi (1997) i N'aie pas peur de savoir - Rwanda: une rescapée tutsi raconte i contes. ha coescrit també junt amb Jacques Delcuvellerie i el Groupov, l'obra de teatre Rwanda 94. Amb el fotògraf Alain Kazinierakis ha publicat un llibre compost pels testimonis dels supervivents titulat Les blessures du silence.
El testimoniatge de Yolande Mukagasana ha estat referenciat i analitzat diverses vegades en el context de l'estudi del genocidi ruandès i la seva expressió. Per exemple, Emmanuel Muligo va analitzar com expressar els valors indescriptibles i la funció terapèutica del testimoni des d'un angle literari: estratègies discursives i processos literaris per a testificar l'experiència del genocidi, apropar-se a l'horror, preservar la memòria de l'esdeveniment i les seves víctimes ...

## Premis i reconeixements

Ha rebut el premi "Colom d'or de la pau" el 3 de juliol de 2002 a Roma.

## Referències

* ↑ «Yolande MUKAGASANA» (en francès).
* ↑ «Yolande Mukagasana: "No tengo miedo de morir, sino de no decir toda la verdad y de no obrar con dignidad ante los africanos"», 17-10-2008.
* ↑ Muligo, Emmanuel. Écrire l'indicible. Pour une étude du témoignage de Yolande Mukagasana. Kingston: Queen's University, 09 2012 (French Studies Graduate Theses).
* ↑ «Yolande MUKAGASANA» (en francès).
# Yolbars Khan

Yolbars Khan fou kan d'una secció de la Gran Horda Kazakh que estava establerta a la regió de Taixkent.
No és esmentat fins a 1738 però segurament governava des d'una data entre 1723 (quan Taixkent fou conquerida temporalment per Jungària) i 1729. El 1738 Yolbars Khan va escriure a la cort russa per demanar la protecció pel seu poble a canvi de poder comerciar amb Orenburg. Rússia va preparar una patent d'investidura que mai fou lliurada. En aquest mateix any el kan de Jungària Galdan Chereng va obtenir de la Gran Horda una taxa d'una pell de korsak (el nom local d'algun animal) per cap, probablement de la secció de Yolbars.
El 1739 el governador d'Orenburg, Tatischef, va enviar una caravana a Taixkent manada pel tinent Müller al que acompanyava l'enginyer Kushelef. La caravana fou saquejada per kazakhs de la Gran Horda a dos dies de camí de Taixkent. Müller va poder arribar a la ciutat el 9 de novembre de 1739 i va presentar les credencials a Yolbars Khan i va demanar el retorn dels objectes robats; el kan va lamentar la seva mala fortuna i agrair a Déu que havia salvat la vida i arribat sa i estalvi, i va dir que la devolució la demanaria a Kogilde, el cap dels saquejadors, i amenaçar-lo que o ho feia o entregaria el fill de Kogilde al Kanat de Jungària Galdan Chereng; però el kan no tenia gaire confiança en l'objectiu. Müller es va allotjar a la casa d'un mercader de nom Mamaia Usupof que es va entrevistar amb el kan i va obtenir l'alliberament dels presoners. En aquest moment Yolbars governava a Taixkent i Seyid Sultan a Turquestan; les relacions entre els dos no són clares, però Seyid no utilitzava el títol de kan i podria ser un representant de l'Horda Mitjana que exercia el control de bona part de la Gran Horda, i que poc després apareix governant a Turkestan. Segons les notes de Chulpanof els kazakhs del kan Yolbars només governaven al districte de Taixkent i saquejaven als habitants de la ciutat tant com volien. Els ciutadans de Taixkent, els sarts, es van revoltar l'abril de 1740 (just quatre dies després de sortir Müller) i Yolbars va morir a la revolta. Els kazakhs van saquejar altre cop la ciutat. Tuyul o Tiul (Tiul Khan), un kazakh que governava part de la ciutat, el va succeir.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Estarvièla

Estarvièla (en francès Estarvielle) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 34 | 41 | 40 | 39 | 35 | 29 | 30 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Bertrand Castet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana