OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 2066 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2066 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de setembre de 2012. Després de reafirmar les resolucions sobre Libèria, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) durant un any fins al 30 de setembre de 1933, així com una modificació de la seva composició, reduint el nombre de soldats en 1.900 i reforçant el de policies en 420 efectius.

## Detalls

El Consell va assenyalar que Libèria era la principal responsable de la seva pròpia seguretat i que el govern havia d'establir les seves prioritats a l'hora d'implementar els recursos disponibles. El paper de la UNMIL era ajudar a preservar la pau i protegir la població, així com a la construcció de la policia liberiana. La delinqüència continuava sent un problema important, a causa de la inestabilitat a la veïna Costa d'Ivori.
El Consell va aprovar que quatre dels set batallons d'infanteria de la UNMIL haurien de retirar-se en tres fases abans de 2015. Es va instruir al Secretari General de les Nacions Unides que retirés 1.900 homes en una primera fase abans de setembre de 2013. Alhora a decidir enfortir el component policial de la força de pau amb tres unitats, o 420 efectius, augmentant fins a deu unitats amb un total 1.795 efectius. La primera unitat havia d'estar disponible fins al gener de 2013 a tot tardar.

## Referències

* ↑ «Security Council Extends Mandate of Liberia Mission until 30 September 2013, Unanimously Adopting Resolution 2066 (2012)». United Nations, 17-09-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2068 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2068 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada el 19 de setembre de 2012, va declarar la disposició del Consell d'imposar sancions als grups armats que violaven persistentment els drets humans dels nens, inclosos el maltractament infantil i l'ús de nens soldat.
Quatre dels quinze membres del Consell de Seguretat, l'Azerbaidjan, Xina, Pakistan i Rússia, es van abstenir de votar, expressant les seves reserves dels seus governs sobre el text aprovat, mentre que els altres onze membres van votar a favor de la resolució.

## Detalls

El Consell va declarar que els propis països eren responsables de protegir i ajudar els nens en conflictes armatsi que havia millorat l'aplicació de les resolucions 1612, 1882 i 1998 pel que feia a la desmobilització de milers de nens i la signatura de plans d'acció.
Tot i això, observava que les parts d'una sèrie de conflictes continuaven violant el dret internacional pel que fa al reclutament d'infants en conflicte sense patir cap càstig. Els països eren responsables de castigar el genocidi, els crims contra la humanitat i els crims de guerra comesos contra els nens.
El Consell de Seguretat va celebrar el nomenament el 13 de juliol de 2012 del nou Representant Especial del Secretari General per als nens i els conflictes armats, l'algeriana Leila Zerrougui, i va fer èmfasi en la importància del seu mandat.
El Consell va condemnar severament la violació dels drets dels infants, no sols l'ús com a nens soldat sinó també el fet que pateixin assassinat, mutilació, violació, altra violència sexual, segrestos, atacs contra escoles i hospitals i la denegació d'accés a l'ajuda humanitària. També va requerir que totes les parts rellevants detinguessin aquestes pràctiques immediatament i prenguessin mesures per protegir els nens, alhora que expressava la seva voluntat d'adoptar mesures específiques contra els perpetradors d'aquestes violacions.

## Referències

* ↑ «Security Council Adopts Resolution Stating Readiness to Impose Sanctions on Armed Groups Persistently Violating Rights of Children». United Nations, 19-09-2012.
* ↑ (anglès) Security Council: A step forward for children in armed conflict?, blog.mediaglobal.org, 21 setembre 2012
* ↑ (anglès) Leila Zerrougui Appointed as Special Representative of the Secretary-General for Children and Armed Conflict, watchlist.org, 13 juliol 2012

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2001 a la 2100 (2011 - 2013)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Oosterhout

Oosterhout és un municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 54.235 habitants repartits sobre una superfície de 73,09 km² (dels quals 1,57 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Drimmelen i Geertruidenberg, a l'est amb Dongen i al sud amb Gilze en Rijen i Breda.

## Centres de població

* Oosterhout (47.920 h)
** Baarschot
** Groenendijk
** Heikant
** Heistraat
** Hespelaar
** Seters
** Steelhovenls
** Vijfhuizen
** Vrachelen
* Dorst (Oosterhout) (2.440 h)
** Steenoven
* Oosteind (1.350 h)
* Den Hout (1.210 h)
** Eind van den Hout
** Ter Aalst

## Ajuntament

* PvdA 8 regidors
* Gemeentebelangen 6 regidors
* CDA 5 regidors
* VVD 4 regidors
* SP 2 regidors
* Groen Brabant 2 regidors
* GroenLinks 1 regidor
* Gezond Burger Verstand 1 regidor
* D66 1 regidor
* Onafhankelijke Fractie 1 regidor

## Enllaços externs

* www.oosterhout.nl
# Nyassachromis leuciscus

Nyassachromis leuciscus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units).
* Konings, A. 2001. Malawi Cichlids in their natural habitat. Cichlid Press, Estats Units. 3a edició.
* Maréchal, C. 1991, Nyassachromis. p. 300-302. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Snoeks, J. & M. Hanssens 2004: Identification guidelines to other non-mbuna. Pp. 266-310 a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units: 1-360.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Reest

El Reest (en baix saxó neerlandès, Riest) és un rierol que es troba als Països Baixos. La majoria d'aquest rierol forma la frontera entre les províncies d'Overijssel i Drenthe. Gràcies a la hidrologia que no ha canviat, el Reest ha guardat la seva natura i hi ha una flora molt especial, com el càrex i Sanguisorba officinalis. També és un biòtop per a la cigonya blanca i s'hi troben altres animals com el toixó i la guineu.

## Referències

* ↑ «Reest» (en neerlandès). Geheugen van Drenthe.
* ↑ «De Reest» (en neerlandès). Província de Drenthe. Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 18 febrer 2020].
# Oke Göttlich

Oke Göttlich (Hamburg, 28 de novembre de 1975) és un empresari, periodista i president del FC Sankt Pauli.

## Trajectòria

Oke Göttlich va néixer a Hamburg-Barmbek i va créixer al barri de Wilhelmsburg. Dels nou fins als divuit anys va viure a la localitat de Sankt Peter-Ording. La temporada 1990/91 va assistir per primera vegada a un partit de futbol del FC St. Pauli. El 1999 va fundar el segell musical Nonplace Records juntament amb Burnt Friedman, que distribueix música electrònica i neofolk.
Del 2002 al 2003 Göttlich va treballar com a redactor esportiu al diari dominical de Friburg de Brisgòvia Zeitung zum Sonntag. El 2003 va ser cap de la secció d'esports del Die Tageszeitung a Hamburg. El desembre de 2003 va fundar l'empresa de música digital Finetunes juntament amb Henning Thieß. Des d'octubre de 2008 és president de la junta de la Verband unabhängiger Musikunternehmer*innen («Associació d'Empreses de Música Independents»).
El 16 de novembre de 2014, Oke Göttlich va ser escollit president del FC St. Pauli a l'assemblea general amb 831 dels 1.064 vots possibles.

## Referències

* ↑ Tim Jürgens, Philipp Köster: . In: . Nr. 09, 2015, ISSN 2196-9094,
* ↑ Soldevila, Adrià; Escudero, Sergi. «Com més gent catalana conec, més a favor estic de la independència», 30-03-2019. [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ Buttje Rosenfeld: Das ist Göttlich! In: Hamburger Morgenpost. 17. November 2014, abgerufen am 8. September 2015.
* ↑ Uli Hesse: The conversion of St. Pauli. In: Eight By Eight magazine. 7. September 2015, abgerufen am 10. September 2015
* ↑ Uli Hesse: St Pauli: the club that stands for all the right things… except winning. In: The Guardian. 6. September 2015, abgerufen am 8. September 2015 (englisch).
* ↑ Lischka, Konrad «Digitalvertrieb Finetunes: "Das Musikgeschäft war noch nie besser"» (en alemany). Der Spiegel, 17-08-2010. ISSN: 2195-1349.
* ↑ Oke Göttlich neuer St.-Pauli-Präsident. In: Norddeutscher Rundfunk. 16. November 2014, abgerufen am 8. September 2015.
# Okeene

Okeene és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.240 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Okeene tenia 1.240 habitants, 504 habitatges, i 336 famílies. La densitat de població era de 209,1 habitants per km².
Dels 504 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.471 $ i la renda mediana per família de 37.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.500 $ mentre que les dones 19.297 $. La renda per capita de la població era de 18.444 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Okeene». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Okeene». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Pacoros (coper)

Pacoros (Pacorus) fou un notable part contemporani d'un altra Pacoros, el fill del rei Orodes. Tenia el càrrec de coper del rei.
Quan el príncep Pacoros va derrotar a Saxa, qüestor de Marc Antoni (any 40 aC) i va assolar part de Síria, Antígon, fill d'Aristòbul II, li va demanar ajut per assolir el tron de Judea; el príncep Pacoros va enviar a la zona al coper Pacoros (segons Flavi Josep) i al general Bazafarnes, al front d'un fort exèrcit, que es va presentar a Jerusalem que es va rendir. Hircà II i Fasael van caure presoners poc després, i Herodes el Gran va fugir i va arribar a Roma. Pacoros el coper ja no torna a ser esmentat.
# Orani Tempesta

Orani João Tempesta, O. Cist., nascut el 23 de juny de 1950, és un bisbe brasiler de l'Església Catòlica. És l'actual Arquebisbe de Sant Sebastià de Rio de Janeiro. Va ser nomenat al càrrec pel Papa Benet XVI el 27 de febrer de 2009, prenent possessió de la seu el 19 d'abril següent. Va ser elevat al cardenalat pel Papa Francesc al consistori del 22 de febrer de 2014.

## Biografia

Tempesta va néixer a São José do Rio Pardo, a la diòcesi de São João da Boa Vista; a l'estat de São Paulo.
Després de completar els estudis elementals i l'educació secundària a São José do Rio Pardo, ingressà al monestir cistercenc de São Bernardo de la mateixa ciutat el 1967. Estudià filosofia al monestir de São Bento de São Paulo, i teologia a l'Institut Teològic Salesià de Pius IX a São Paulo.
Va fer la seva professió religiosa a l'orde el 2 de febrer de 1969, i va ser ordenat prevere el 7 de desembre de 1974.
El 1984 esdevingué Prior del monestir, mentre que també exercia com a prevere de parròquia a São Roque, com a coordinador diocesà de comunicacions i pastoral i com a professor a l'institut de Coração de Maria de São João da Boa Vista. El setembre del 1996, quan el monestir esdevingué una abadia, va ser elegit com el primer abat.
El 26 de febrer de 1997 va ser nomenat bisbe de Rio Preto, rebent l'ordenació episcopal el 25 d'abril següent. A més, va ser nomenat administrador apostòlic de l'abadia territorial de Claraval des de 1999 fins a l'11 de desembre de 2002, quan va ser unida al bisbat de Guaxupé.
El 13 d'octubre de 2004 esdevingué Arquebisbe de Belém do Pará i, el 2007, va ser delegat a la Cinquena Conferència General dels bisbes d'Amèrica Llatina i el Carib.
El 27 de febrer de 2009 va ser nomenat arquebisbe de Rio de Janeiro, càrrec que habitualment comporta ser creat cardenal. L'arquebisbe Tempesta va prendre possessió de la seu el 19 d'abril de 2009, quart aniversari de l'elecció del Papa Benet XVI.
Va rebre el pal·li del Papa Benet el 29 de juny de 2009, festivitat de Sant Pere i Sant Pau a Roma. El gener del 2014 s'anuncià que seria elevat al cardenalat en el consistori, a celebrar el 22 de febrer de 2014.

## Honors

    Gran Prior pel Brasil de l'orde del Sant Sepulcre de Jerusalem
    Gran Oficial de l'orde al Mèrit Judicial – 25 de març de 2009
    Cavaller de l'orde al Mèrit Naval – 10 de juny de 2011

## Referències

* ↑ RINUNCIA DELL'ARCIVESCOVO METROPOLITA DI SÃO SEBASTIÃO DO RIO DE JANEIRO (BRASILE) E NOMINA DEL SUCCESSORE, Rinunce e Nomine, 27 Feb 2009
* ↑ «Annuncio di Concistoro per la Creazione di Nuovi Cardinali» (en italian). The Vatican Today, 12-01-2014. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2017. [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* Archbishop Orani João Tempesta, catholic-hierarchy.org
# Octavia (cràter)

Octavia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -0.33 ° de latitud nord i 300.65 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 30.62 km de diàmetre. El nom adoptat com a oficial per la UAI el 28 de febrer de 2012. fa referència a una verge vestal romana.

## Referències

* ↑ "Octavia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Wildfang,Robin Lorsch. Routledge. Rome’s Vestal Virgins: A study of Rome’s Vestal priestesses in the late Republic and early Empire, 2006.
# Oreophrynella

Oreophrynella és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids.

## Taxonomia

* Oreophrynella cryptica (Señaris, 1995)
* Oreophrynella huberi (Diego-Aransay & Gorzula, 1990)
* Oreophrynella macconnelli (Boulenger, 1900)
* Oreophrynella nigra (Señaris, Ayarzagüena & Gorzula, 1994)
* Oreophrynella quelchii (Boulenger, 1895)
* Oreophrynella vasquezi (Señaris, Ayarzagüena & Gorzula, 1994)
* Oreophrynella weiassipuensis (Señaris, DoNascimento & Villarreal, 2005)

## Referències

* IUCN (anglès)
# Ricardo Mella Serrano

Ricardo Mella Serrano, nascut a Sevilla l'11 de novembre de 1889 i mort a l'exili a Caracas el 1958, va ser un enginyer i polític d'origen gallec.

## Biografia

Fill del pensador anarquista Ricardo Mella i germà de la també política i feminista Urania Mella, va ser militant del PSOE i ocupà diversos càrrecs dins la seva executiva, tant local com nacional. Va fundar l'any 1917 el setmanari de caràcter socialista La Linterna.
Fou vicepresident del Celta de Vigo i autor del primer disseny de l'estadi de Balaídos. També col·laborà amb el seu pare en el projecte de tramvies de la ciutat.
Va ser nomenat governador civil de Jaén el 24 d'agost de 1937, càrrec que exercí fins al maig de 1938; a continuació va ser traslladat, en el mateix càrrec de governador a Alacant fins a març de 1939.
Derrotada la Segona República Espanyola, va haver de fugir a França des d'on va passar a la República Dominicana, on va dirigir la revista Nuevo Rumbo. Fugí de nou aquest cop a Veneçuela, en tenir problemes amb la dictadura dominicana de Rafael Leónidas Trujillo Molina. A aquest nou país va participar en l'«Agrupación de Socialistas Españoles en Venezuela», de la qual va ser expulsat a l'agost de 1946 en ser partidari de Juan Negrín. Va morir a Caracas el 1958.

## Referències

* ↑ Apéndice bibliográfico, capítol XI de l'edición de Vladimiro Muñoz de Forjando un mundo libre de Ricardo Mella Cea
* ↑ «Enciclopedia Galega Universal». Arxivat de l'original el 2012-07-09. [Consulta: 3 març 2012].
* ↑ Hemeroteca del ABC
* ↑ El Orzán: diario independiente, Ano X, número 2834, 22 xulio do 1927 Accés a través de Biblioteca Virtual de Prensa Histórica
* ↑ Article a la Voz de Galicia.
* ↑ «María Álvarez-Blázquez Fernández O tranvía en Vigo». Arxivat de l'original el 2000-09-16. [Consulta: 3 març 2012].
* ↑ Decret al BOE
* ↑ Hemeroteca del ABC
* ↑ Decret al BOE
* ↑ Solidaridad Obrera: A.I.T. Órgano del movimiento libertario español en Francia. Any XIV, número 682 - 17 abril 1958. Accés a través de Biblioteca Virtual de Prensa Histórica
* ↑ Pàg. dels Moviments migratoris Iberoamericans de la Secretaría de Estado de Cultura.
* ↑ «Diccionari Biogràfic del Socialisme Espanyol». Arxivat de l'original el 2019-09-15. [Consulta: 3 març 2012].
# Orgue de Lloret

L'orgue de Lloret està ubicat a l'actual parròquia de Lloret de Vistalegre, municipi situat al centre geogràfic de l'illa de Mallorca.
A l'inventari fer dia 19 de gener de 1569 hi trobem "item uns organs xichs movibles". Aquest mateix any l'orgue fou traslladat a la parròquia de Sineu. El 1570, es tornà l'orgue a Lloret per no poder pagar les vuitanta lliures que li devien a l'orguener i els frares encara no havien acabat de pagar-ho. El 15 de desembre de 1626 hi ha un pagament "a Ms. Stada per adobar lo orga quatre lliures". El 30 de setembre de 1639 es paga un escut per "trempar lo orgue".
A finals de juny de 1641 trobem a l'orguener dominic Fra Vicenç Pizà treballant a aquest orgue. Al segle xviii hi havia un orgue al mig de la barana del cor, de què queden encara bastants tubs a l'orgue actual. També que el secret abandonat sobre una capella. Es tractava d'un petit instrument de quatre octaves amb set varilles i teclat de 45 notes.
Aquest orgue es va construir en dues etapes. Primerament el cos central, que correspon a l'Orgue Major i el 1913, s'afegiren els dos cossos laterals que corresponen a l'Orgue d'Ecos i al Violó.
A finals de gener de 1996, Pere Reynés de la mà de Miquel Rigor va començar una restauració de l'instrument, inaugurant-se la primera etapa dins el mes d'agost del mateix any per la festa de Sant Domingo. Li varen afegir un mecanisme de canvi de marxa i un doble tub d'escapament organal. Després d'aquestes modificacions el propi Miquel va declarar que el so d'aquest orgue produïa un efecte que li transportava a la presencia de Jesucrist. Va ser reestrenat per l'organista Ferran Alonso aquell mateix any.
Actualment l'orgue està situat al fons del cor, aferrat a la paret. La seva afinació és inusual en aquests tipus d'orgues (a'=4:20).

## Bibliografia

* MULET, Antoni: Orgues de les esglésies de Mallorca
# Ombadja

Ombadja (fins al 1975, Santa Clara) és un municipi d'Angola, a la província de Cunene. Té una extensió de 12.264 km² i 290.077 habitants. Comprèn les comunes de Xangongo, Ombala-Yo-Mungo, Naulila, Humbe i Mucope. Limita al nord amb els municipis de Cuvelai, Cuanhama i Namacunde, al sud amb la República de Namíbia i a l'oest amb els municipis de Curoca i Cahama.

## Referències

* ↑ Ombadja al web del cens d'Angola
# Roberto Óscar Bonano

Roberto Óscar Bonano (Rosario, 24 de gener de 1970) és un exfutbolista argentí que jugava com a porter. El seu primer equip va ser el Rosario Central, jugà al Barça i el seu últim equip fou el Deportivo Alavés, on es va retirar amb 38 anys.

## Carrera esportiva

Es caracteritzava per la seva tranquil·litat sota els pals de la porteria i el seu aguant en l'u contra u. Tenia problemes en les sortides per alt malgrat la seva envergadura. Es formà en les categories inferiors del Rosario Central i sortí dels canallas el 1996 per fitxar pel River Plate. Tingué cinc temporades brillants amb l'equip de Buenos Aires en el qual jugà fins que fitxà pel Futbol Club Barcelona el 2001. Arribava a Can Barça un porter madur, un jugador que feia pinya en el vestuari i que alternà grans actuacions amb d'altres una mica deficients. En les seves dues temporades com a blaugrana, fins al 2003, jugà 82 partits. Posteriorment jugà en el Real Murcia i el Deportivo Alavés, en el qual es retirà el 2008.
Jugà 13 partits amb la selecció argentina, amb la qual disputà el Copa del Món de Futbol de 2002 Corea/Japó.

## Activitat després de la retirada

Va treballar al programa ADN Barça de Barça TV.
Actualment (2015) forma part del cos tècnic del Celta de Vigo, on treballa com a entrenador de porters.

## Referències

* 1 2 Trillo, Marta. «El Celta se mira en el Barcelona» (en castellà). El País, 22-09-2015. [Consulta: 23 setembre 2015].
* ↑ «La apuesta de barça TV» (en castellà). El Mundo Deportivo.

## Bibliografia

* Editorial Base Diccionarios de jugadores del C.F. Barcelona, pàgs. 65-66 de Ángel Iturriaga (ISBN 978-84-92437-74-0)