OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Catalana de Centres d’Ensenyament

La Federació Catalana de Centres d'Ensenyament és una patronal de centres privats d'ensenyament de Catalunya. És una de les quatre patronals d'ensenyament que funcionen a Catalunya, junt amb l'Agrupació Escolar Catalana, l'Associació Professional Serveis Educatius de Catalunya i la Confederació de Centres Autònoms d'Ensenyament de Catalunya. És una de les entitats signants el 2006 del Pacte Nacional per a l'Educació a Catalunya. Els associats a la federació són titulars de centres d'ensenyament i associacions de centres d'ensenyament de nivell no universitari. La federació s'estén a tot Catalunya però la seva implantació principal és a l'àrea de Barcelona i la seva zona metropolitana.
Té els seus orígens en la Federación de Centros de Enseñanza Primaria y Comercial no Estatal de la Provincia de Barcelona que va ser constituïda l'any 1951 i que agrupava un seguit d'acadèmies escolars, sent la principal oferta d'educació bàsica per la manca d'escoles públiques i planificació escolar. L'actual denominació s'adopta l'any 1983, i la seva tasca principal durant la dècada de 1980 és aconseguir els concerts educatius per als centres federats.
La Federació Catalana de Centres d'Ensenyament està federada a la Confederación Española de Centros de Enseñanza (CECE) i a partir d'ella, per integració indirecta, a la Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials (CEOE) i al Foment del Treball. A Catalunya forma part del Consell Escolar de Catalunya.

## Referències

* ↑ Revista Fòrum, 2006, p. 9.
* ↑ Farré Roure, 2009, p. 34.
* ↑ Boix, 1992, p. 128.
* 1 2 Boix, 1992, p. 129.
* ↑ Boix, 1992, p. 128,132.

## Bibliografia

* Boix i Navarro, Mercè. Grups d'interès i política educativa a Catalunya. Edicions 62, 1992. ISBN 978-84-2973-520-8.
* Farré Roure, Ramon. Crònica de la Llei d'Educació de Catalunya ( PDF). Fundació Jaume Bofill, Informes Breus - 21 - Educació, 2009 [Consulta: febrer 2015]. Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
* Revista Fòrum - Opinió «Patronals de l'ensenyament privat a Catalunya» ( PDF). Fòrum. Revista d'Organització i Gestió Educativa, 9, 01-01-2006 [Consulta: juny 2015].
# Flavi Popili Nepocià

Flavi Popili Nepocià (llatí: Flavius Popilius Nepotianus) va ser fill de Viri Nepocià i d'Eutròpia, germanastra de Constantí el Gran.
Va ser probablement el cònsol de l'any 336 que apareix als Fasti amb aquest nom, i que va exercir junt amb Facund.
Quan es va produir la usurpació de Magnenci el 350, Nepocià va reunir una banda de gladiadors, esclaus fugitius i altres personatges fora de la llei i es va revoltar. El 3 de juny del 350 es va proclamar August, va avançar contra Roma, va derrotar a Anici o Anicet, el prefecte de la ciutat, i es va apoderar de la capital, que va patir sagnants lluites entre les faccions.
Va gaudir durant uns 28 dies d'un cert poder fins que Marcel·lí, canceller de la hisenda de l'imperi (comes sacrarum larqitionum), principal suport de Magnenci, el va derrotar i va executar als senadors i nobles que li havien donat suport.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1159.
# Flavi Sabí (cònsol any 82)

Flavi Sabí (en llatí Flavius Sabinus) va ser un magistrat romà del segle i. Era el fill de Flavi Sabí, prefecte de la ciutat, i pertanyia a la gens Flàvia.
Durant l'any dels quatre emperadors, el 69, va ser assetjat amb el seu pare i el seu cosí Domicià al Capitoli per les forces germàniques de Vitel·li. Es va poder escapar quan van incendiar l'edifici. Es va casar amb Júlia Flàvia la filla de son cosí Tit, que va ser emperador. L'any 82 va ser nomenat cònsol juntament amb el seu cosí Domicià, però més tard Domicià el va fer matar amb el pretext de què l'herald que havia proclamat el seu consolat l'havia anomenat Imperator en lloc de cònsol, però amb la més probable causa de l'atracció que sentia Domicià per la dona de Flavi Sabí.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/698?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=SabinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 690. ]
# Nakazukh

Nakazukh (en rus: Наказух) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 136 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Barraca XIIV (Aiguamúrcia)

La Barraca XIIV és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una curiosa construcció de dues estances que a l'aixopluc d'animals així ho demostra una menjadora obrada en la paret de separació de les dues barraques de manera que els és comuna. Aquest tipus de construcció no és massa habitual a la contrada. Les dues estances estan obrades amb falsa cúpula amb alçades de 2'75 i 2'86 metres respectivament. Les seves plantes són irregulars amb unes amplades de 2'36 metres cadascuna aproximadament.
Ambdues construccions estan construïdes en línia i protegides per un paravents a cada extrem. Presenta una esllavissada a la part posterior.

## Referències

* 1 2 «Barraca XIIV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Bown Manufacturing Company

Bown Manufacturing Company Ltd fou un fabricant de bicicletes i motocicletes britànic amb seu a Birmingham. Fundada per William Bown el 1862 com a fabricant de peces mecàniques, d'ençà de 1877 l'empresa va fer servir la marca Aeolus per a comercialitzar les seves bicicletes. El 1900, Bown va començar a fabricar bicicletes motoritzades, també sota la marca Aeolus, i després de la Primera Guerra Mundial va fer servir la marca Bown per a les motocicletes que fabricà fins al 1924, quan es traslladà a Chadwell Heath, North East London.
Durant la dècada del 1930, Bown Manufacturing va ser adquirida per Aberdale, empresa londinenca que va seguir emprant la marca Bown per a molts dels seus models de bicicletes motoritzades, motocicletes i ciclomotors fins al 1958.

## Història

Abans de la Primera Guerra Mundial, Bown comercialitzava els seus productes sota la marca "Aeolus" (la seva fàbrica s'anomenava justament Aeolus Works). A partir del 1922, ja directament amb el nom de Bown, l'empresa va comercialitzar motocicletes amb motors Villiers de 147 i 269 cc i motors JAP i Blackburne de 248 i 348 cc. El 1924, la companyia va tancar la fàbrica de Birmingham i es va traslladar a l'àrea de l'East London, on va passar a fabricar bicicletes.
Durant la dècada del 1930, Bown va ser adquirida per Aberdale i l'anterior propietari, William A.R. Bown, va entrar a l'equip de direcció d'aquesta empresa. El 1947, Bown va passar a produir bicicletes motoritzades sota la marca Aberdale. Aquesta producció es va interrompre el 1949 i es va reprendre el 1950, de nou sota la marca Bown. Un cop propietat d'Aberdale, la raó social de l'empresa passà a ser Bown Cycle Co. Ltd., Tonypandy, Glamorganshire, ja que Aberdale aconseguí una fàbrica a Gal·les gràcies a un pla d'ajuda del govern britànic.
D'ençà de 1950, Bown va reprendre la producció de motocicletes Aberdale i va fabricar motocicletes lleugeres i bicicletes motoritzades amb motors Villiers de 98 i 122 cc. Cap al 1955 va fabricar ciclomotors de 49 cc amb motor Sachs, els quals venia a Alemanya Triumph Werke Nürnberg. La producció va acabar finalment el 1958.

## Vegeu també

* Aberdale

## Referències

* ↑ Tragatsch, Erwin. Alle Motorräder 1894-1981: Eine Typengeschichte. 2500 Marken aus 30 (en alemany). Stuttgart: Ländern', 1997. ISBN 3-87943-410-7.
* ↑ Tragatsch, Erwin. The Illustrated Encyclopedia of Motorcycles (en anglès). Secaucus, 1985. ISBN 0890098689.
* ↑ «Bown Motorcycles» (en anglès). cybermotorcycle.com.
* ↑ Ewald, S; Murrer, G. Enzyklopädie des Motorrads, Marken - Modelle - Technik (en alemany). Bechtermünz Verlag, 1999. ISBN 3-8289-5364-6.

## Enllaços externs

* Article sobre el ciclomotor Bown de 1955 (anglès)
# Ahmet Davutoğlu

Ahmet Davutoğlu (Konya, 1959 -) és un politòleg, acadèmic i diplomàtic turc. Fou Primer Ministre de Turquia.
Davutoğlu té una mestratge en Administració Pública i un doctorat en Relacions Exteriors. Tots dos graus van ser obtinguts a la Universitat del Bòsfor. Va ser professor de la Universitat de Beykent, a Istanbul, i està afiliat al Partit de la Justícia i el Desenvolupament (AKP).
Davutoğlu va escriure Stratejik Derinlik ("Profunditat Estratègica"), un llibre bastant influent en la comunitat acadèmica turca. Des que el seu ascens com a ministre d'Estat, Davutoğlu ha estat proposant l'enfortiment de Turquia com a interlocutor de les discussions estratègiques internacionals.

## Referències

* ↑ (turc) Biyografi Net

## Enllaços externs

* Web oficial de Primer Ministre de Turquia Arxivat 2014-06-20 a Wayback Machine. (turc)
# Aposta de Pascal

L'aposta de Pascal és un argument creat per Blaise Pascal, filòsof, matemàtic i físic francès. Suposa que els humans aposten amb les seves vides si Déu existeix o no.
Pascal argumenta que una persona racional hauria de viure com si Déu existís, i buscar creure en Déu. Si Déu no existeix, aquesta persona només tindrà una pèrdua finita (alguns plaers, riquesa, etc.), mentre que opta a tenir un guany infinit (representat per l'eternitat en el Paradís) i evita tenir una pèrdua infinita (l'eternitat a l'Infern).
L'aposta de Pascal estava basada en la idea del Déu cristià, tot i que hi ha arguments similars en altres tradicions religioses. L'aposta original estava descrita a la secció 233 del llibre Pensées ("Pensaments", publicat pòstumament). Aquestes notes anteriorment no publicades es van ordenar per formar un tractat incomplet sobre l'apologètica cristiana.
A nivell històric, l'aposta de Pascal va ser trencadora, ja que va explorar territori nou en teoria de probabilitat, va marcar el primer ús formal de teoria de decisions i va anticipar filosofies posteriors com l'existencialisme, el pragmatisme i el voluntarisme.

## Referències

* ↑ Connor, James A. Pascal's wager : the man who played dice with God. San Francisco: HarperSanFrancisco, 2006, p. 180–1. ISBN 9780060766917.
* ↑ "Blaise Pascal", Columbia History of Western Philosophy, page 353.
* ↑ Podgorski, Daniel. «A Logical Infinite: The Constrained Probabilistic Definitions of Chance and Infinity in Blaise Pascal's Famous Wager», 18-12-2015.
* ↑ Hájek, Alan. «Pascal's Wager», 06-11-2012.
# Teresa Gisbert

Teresa Gisbert és el nom dels següents personatges:
* Teresa Gisbert Jordà, jurista, fiscal Superior del País Valencià
* Teresa Gisbert Carbonell, arquitecta boliviana
# Braitschita-(Ce)

La braitschita-(Ce) és un mineral de la classe dels borats. Va ser anomenada per O.B. Raup, A.J. Gude, E.J. Dwornik, F. Cuttitta, i H.J. Rose l'any 1968 en honor d'Otto Braitsch, professor de la Universitat de Freiburg, per les seves contribucions a la mineralogia i geoquímica d'evaporites; el sufix indica la terra rara dominant: el ceri.

## Característiques

La braitschita-(Ce) és un borat de fórmula química (Ca,Na₂)₇(Ce,La)₂B$_{22}$O$_{43}$·7H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Sol formar làmines hexagonals que contenen només cares generades a partir de prismes i pinacoides. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la braitschita-(Ce) pertany a «06.H - Borats sense classificar», juntament amb els següents minerals: ekaterinita, canavesita i qilianshanita.

## Formació i jaciments

Es forma en dipòsits evaporítics associada a quars, ahnidrita, dolomita, halita, hematites i calcopirita. S'ha descrit només a Utah, als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Braitschite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Boomerang (canal de televisió)

Boomerang és un canal de televisió per subscripció d'origen nord-americà que s'especialitza en emetre programació clàssica i contemporània de la biblioteca audiovisual de Time Warner, incloent-hi els Looney Tunes ' ',' 'Tom i Jerry' 'i' 'Scooby-Doo' ', juntament amb repeticions de sèries en producció de la cadena germà Cartoon Network, en els quals s'inclou a' ' Sonic Boom' 'i' ' The Powerpuff Girls' '. És propietat de WarnerMedia i és operat per mitjà de Turner Broadcasting System .
Llançat el 1992 a nivell internacional i el 2000 als Estats Units, Boomerang va ser al principi un bloc de programació i una extensió de Cartoon Network. Al final, aquest bloc es va separar i es va convertir en un canal independent amb la seva pròpia identitat gràfica, amb la mateixa marca comercial i similitud cap Cartoon Network. Posseeix un horari de programació fluid i improvisat de blocs de programació i sèries de televisió -ambdues d'índole temporal-, amb una programació ininterrompuda sense talls comercials.
Fins a febrer de 2015, prop de 43.600.000 de llars (37.5% d'aquelles amb, almenys, un equip de televisió) poden sintonitzar el canal.

## Història

El canal va iniciar com un bloc de programació al canal Cartoon Network, sent una secció distanciada on s'emetien els clàssics de Cartoon Network que ja no s'emetien a causa del ingrés de noves caricatures, principalment les de Hanna-Barbera. Després en el 2000, es va separar de Cartoon Network, convertint-se en un senyal de televisió dedicada a complir el seu objectiu general des que va néixer com un bloc, que era transmetre les antigues caricatures que ja no tenien un espai a la programació de Cartoon Network al costat del seu germà TNT. Existeixen versions en Estats Units, Llatinoamèrica, Regne Unit, Alemanya, França, Portugal, Àsia, Austràlia i altres països.
El 4 de febrer de 2014, Turner va anunciar que Boomerang es convertiria en una xarxa semi-anunci-recolzat amb els Upfronts 2014 i veure la distribució internacional addicional, i serà ara un canal dirigit a tota la família, a la fi de 2014, va estrenar la seva nova identitat visual, sent la primera d'elles, Llatinoamèrica, que va estrenar primer el seu nou logo i imatge el 28 de setembre de 2014, seguit per Austràlia.

## Referències

* ↑ Theilman, Sam «Turner Is Doubling Down on Young Men With Adult Swim Expansion». Adweek, 04-02-2014 [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «Turner expanding Cartoon Network, Adult Swim, Boomerang offerings» (en anglès). SaportaReport, 04-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-02-08. [Consulta: 23 agost 2023].
# Bob Guyette

Robert "Bob" Guyette (Ottawa, Illinois, 29 d'agost de 1953) és un exjugador de bàsquet estatunidenc que va disputar cinc temporades a la Lliga espanyola. Amb 2,05 metres d'alçada, jugava en la posició d'ala-pivot.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va jugar durant 3 temporades amb els Wildcats de la Universitat de Kentucky, on va fer una mitjana de 9,0 punts i 6,4 rebots per partit. El 1975 va disputar la Final de l'NCAA contra els UCLA Bruins, en la qual van perdre 92-85. Guyette va aconseguir en aquest partit 16 punts i 7 rebots.

### Professional

Va ser triat en la quarantanovena posició del Draft de l'NBA del 1975 pels Kansas City-Omaha Kings, i també pels New Jersey Nets al Draft de l'ABA, però finalment va fitxar pel FC Barcelona de la Lliga espanyola. Allà hi va aconseguir guanyar tres Copes del Rei, els anys 1978, 1979 i 1980, i fou el màxim anotador de la competició el 1978, fent una mitjana de 32,0 punts per partit. Finalment una lesió de ciàtica el va retirar de la competició.
Va tornar al seu país i va acabar els seus estudis d'odontologia, i es va especialitzar en cirurgia maxil·lofacial, regentant en l'actualitat una clínica a Scottsdale (Arizona).

## Referències

* ↑ thedraftreview.com Estadístiques de Guyette a TDR, consultat el desembre de 2011
* ↑ wildcatworld.com Happy Birthday To Former Cat Bob Guyette!, consultat el desembre de 2011
* ↑ thedraftreview.com 1975 NBA Draft, consultat el desembre de 2011
* ↑ prosportstransactions.com Bob Guyette Transactions, consultat el desembre de 2011
* ↑ fcbarcelona.cat ‘Baso’, entre los elegidos, consultat el desembre de 2011
* ↑ linguasport.com Lliga espanyola 1976-77, consultat el desembre de 2011
* ↑ guyettesurgery.com Meet Robert Guyette, M.D., D.M.D., consultat el desembre de 2011

## Enllaços externs

* Estadístiques a l'NCAA
* Web oficial de la seva clínica dental
# Bàcul de Mondoñedo

El Bàcul de Mondoñedo és una peça de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Procedeix de Llemotges, d'un sarcòfag atribuït al bisbe de Ribadeo, Pelayo de Cebeyra (Siveira) (1199-1218), Va ser dipositat cap a 1855 a la catedral de Mondoñedo (Lugo). Va entrar al museu provinent de l'adquisició de la col·lecció Plandiura, el 1932

## Descripció

Com a producte del taller de Llemotges és una de les peces més destacades de la col·lecció. Es tracta d'un dels pocs objectes d'orfebreria romànica del Museu del qual es coneix la procedència. Està documentat des de 1746 a l'antiga catedral de Ribadeo i ha sofert diverses vicissituds fins a ingressar al Museu. El tema de la voluta és molt habitual en aquest tipus de peces, sant Miquel matant el drac, i alhora característic de les sèries de Llemotges.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ MNAC/MAC 4544
* ↑ Bàcul de Mondoñedo

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Breslev

El moviment religiós Breslev (en hebreu: ברסלב) és una branca del hassidisme que va ser fundada pel rabí Nakhman de Breslev, besnet del rabí Israel ben Eliezer, també conegut com a Baal Xem Tov.
Aquest moviment religiós, es diferencia profundament dels altres corrents hassídics per la seva doctrina, la seva pràctica i la creença de què cap nou rabí pot esdevenir el successor del rabí Nakhman, sent aquest rabí el seu darrer i únic Rebe.
Tanmateix, el rabí Nathan de Breslev, també conegut com a Reb Noson, fou el principal deixeble del rabí Nakhman de Breslev. El rabí Nathan va preservar els ensenyaments del seu mestre.
El moviment Breslev va establir la seva caserna general a Bratslav, Ucraïna i ben aviat es va estendre per Rússia, Polònia i Lituània. La literatura dels hasidim de Breslev, és notòria en la història del moviment jasídic.
El moviment va patir la revolució bolxevic de 1917 i les purgues estalinistes, el moviment es va establir a Anglaterra, als Estats Units i a Israel, país a on va inspirar nombrosos corrents ideològics que es reclamen hereus de la seva ideologia.

## Enllaços externs

* Breslev en castellà a Youtube
# Bonac e Irasenh

Bonac e Irasenh (occità) o Bonac-Irazein (francès oficial)) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Bow (Nou Hampshire)

Bow és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 7.138 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bow tenia 7.138 habitants, 2.304 habitatges, i 2.045 famílies. La densitat de població era de 98,2 habitants per km².
Dels 2.304 habitatges en un 49,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 81% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 11,2% no eren unitats familiars. En el 8,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,6% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 27,2% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 79.329$ i la renda mediana per família de 83.567$. Els homes tenien una renda mediana de 60.375$ mentre que les dones 30.929$. La renda per capita de la població era de 29.557$. Entorn del 2% de les famílies i l'1,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Ca l'Enric (Borrassà)

Ca l'Enric és una casa de Borrassà (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner, situat a darrere l'església. Aquesta casa de planta baixa pis i golfes amb teulat a dues vessants no tenia la terrassa al primer pis ni la construcció adossada al costat, que és d'època posterior. La construcció original no conserva el paredat original i està totalment arrebossada amb algunes obertures carreuades amb dues llindes amb la data inscrita 1751 i 1762 amb el nom JOSEP BRU també inscrit.

## Referències

* ↑ «Ca l'Enric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Ca l'Escabellat

Ca l'Escabellat és una obra del municipi de Moià (Moianès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa entre mitgera de 3 plantes, coberta a dos vents, amb el carener paral·lel a la façana. La façana té un basament format per dos portals de pedra aberrugada encoixinada, alternant amb obra vista. La resta de la façana és estucada de molt bona qualitat. Sobre els portals, corre un balcó i cornisa de pedra, recolzat sobre quatre mènsules de pedra. La barana de dit balcó és de ferro colat de tradició francesa. Les obertures dels balcons estan perfectament emmarcades, trobant-se coronats per una cornisa. Sobre les esmentades obertures corre una altra cornisa de forma de dent de serra on reposen les balconeres de l'últim pis, amb baranes ben modernistes. És remarcable el capçat de la façana.

## Història

L'edifici fou construït a finals del segle xix, per una família moianesa que es dedicava a la venda de grans. Al darrer terç del segle XX s'hi ha fet reformes importants a l'interior, per tal d'adaptar part de l'edifici als usos docents que se li volia donar.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Escabellat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Caja Segovia Fútbol Sala

El Caja Segovia Fútbol Sala fou un club de futbol sala espanyol de la ciutat de Segòvia, Castella i Lleó. Jugava els seus partits al Pavelló Pedro Delgado.
El club va néixer l'any 1979 amb el nom Club Deportivo La Escuela. El 1985 esdevingué La Escuela Horno de San Millán. El club fou un dels membres de la primera edició de la Liga Nacional de Fútbol Sala creada el 1989, i a més, Caja Segovia es convertí en patrocinador del club, adoptant-ne el nom.
El juliol de 2013, després de 24 temporades a la màxima categoria del futbol sala espanyol, després de no poder pagar la inscripció per la temporada 2013-14, fou descendit a segona divisió i canvià el seu nom pel de CD La Escuela. L'agost de 2013 fou desfet definitivament pels seus deutes. Un nou club amb el nom Segovia Futsal fou creat.

## Palmarès

* Lliga espanyola de futbol sala masculina:
** 1998-99
* Copa espanyola de futbol sala masculina:
** 1997-98, 1998-99, 1999-00
* Supercopa espanyola de futbol sala masculina:
** 1998, 1999, 2000
* Campionat d'Europa de clubs de futbol sala:
** 1999-00
* Copa Intercontinental de futbol sala:
** 2000

## Referències

* ↑ «Historia de nuestro club» (en castellà). Caja Segovia FS. Arxivat de l'original el 2010-12-08. [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ CD La Escuela will play in Segunda División Arxivat 2013-08-17 a Wayback Machine. CD La Escuela official website, July 10, 2013
* ↑ Segovia Futsal takes over from CD La Escuela El Adelantado de Segovia newspaper, August 9, 2013
* ↑ «El Industrias, digno subcampeón de liga» (en castellà). El Mundo Deportivo, 21-06-1999. [Consulta: 18 setembre 2010].