OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Paliser Case

The Paliser Case és una pel·lícula muda en blanc i negre de la Goldwyn Pictures dirigida per William Parke i protagonitzada per Pauline Frederick, Albert Roscoe i James Neil. La pel·lícula, basada en la novela homònima d'Edgar Saltus (1919), es va estrenar el 15 de febrer de 1920. Es considera una pel·lícula perduda.

## Repartiment

* Pauline Frederick (Cassy Cara)
* Alan Roscoe (Lennox)
* James Neill (Cara)
* Hazel Brennon (Margaret Austen)
* Kate Lester (Mrs. Austen)
* Carrie Clark Ward (Tambourina)
* Warburton Gamble (Monty Paliser)
* Alec Francis (Paliser Sr.)
* A. Edward Sutherland (Jack Menzies)
* Tom Ricketts (Major Archie Phipps)
* Virginia Foltz (Mrs. Colquhuon)

## Argument

Cassy Cara, és una jove cantant filla d'un vell violinista portuguès paral·lític que s'enamora de Keith Lennox, un respectable jove que està compromès amb Margaret Austen. La mare de Margaret però, vol que ella es casi amb Monty Paliser jove ric i sense escrúpols i aconsegueix trencar el compromís de la seva filla quan explica que ha presenciat com Cassy sortia de l'apartament de Lennox.
No obstant això, Paliser va al darrere de Cassy, la qua, per tal d'alleujar els problemes financers del seu pare, es compromet a casar-s'hi. De fet, Cassy és víctima d'una cerimònia simulada. Ella descobreix l'engany de Paliser massa tard i fuig, per explicar la seva història a Lennox. Ella planeja matar Paliser aquella nit a l'òpera, mentre que, sense ella saber-ho, Lennox ha formulat un pla similar al qual al·ludeix en el seu club. Aquella nit, Paliser és apunyalat i mort, i Lennox és acusat del delicte. Per protegir-lo, Cassy es declara culpable del crim, però Lennox nega que la seva declaració sigui certa. Abans que ningú pugui ser declarat culpable, el pare de Cassy admet que ell va apunyalar Paliser i després mor d'un atac de cor, exonerant així els dos amants.

## Referències

* ↑ Wlaschin, Ken. Silent Mystery and Detective Movies: A Comprehensive Filmography (en anglès). McFarland, 2009-05-01, p. 171. ISBN 9780786443505.
* ↑ Gevinson, Alan. Within Our Gates: Ethnicity in American Feature Films, 1911-1960 (en anglès). University of California Press, 1997, p. 759. ISBN 9780520209640.

## Enllaços externs

* The Paliser Case al catalog de l'American Film Institute
# Tchinjenje

Tchinjenje és un municipi de la província de Huambo. Té una extensió de 800 km² i 28.197 habitants segons el cens de 2014. Comprèn les comunes de Tchinjenje e Chiaca. Limita al nord amb el municipi de Balombo, a l'est amb el municipi d'Ukuma i al sud i oest amb el municipi de Ganda.

## Referències

* ↑ Tchinjenje al cens d'Angola
# Tchila'un

Tchila'un o Chilaun fou un general mongol de Genguis Kan, de la tribu dels suldus.
Junt al seu pare Sorkan Chira i el seu germà Tchimbaï, va ajudar a escapar a Genguis Kan (llavors Temudjin) quan aquest fou capturat a la muntanya Khentei o Kenteï per homes enviats pel cap del clan tayitchi'ut, Tarqutaï Kiriltug i el seu germà Todoyan Girte, fills d'Ambaqaï, que aspiraven a la reialessa i temian que Temudjin els pogués disputar el lloc.
Quan Gengis Khan ja havia estat proclamat dels mongols (ho fou el 1194) però encara era vassall de Wang Khan dels kerait, hi va haver una guerra entre naimans i kerait. En la part final de la lluita els naiman van envair el país kerait, i Djagambu (germà de Wang khan) i Ilqa Sangun (fill de Wang Khan) van haver de fugir. Wang va cridar en ajut a Genguis Kan que li va enviar als seus "quatre gran guerrers" (dorben kulu'ud) és a dir a Boortchu, Muqali, Boroqul i Tchila'un, que van salvar al darrer moment a Sangun, van expulsar els naiman de les terres kerait i van recuperar el bestiar agafat pels naiman. Qassar, germà de Genguis Kan, va acabar la campanya amb una gran victòria sobre els naiman.
# Temple de Sesostris III a Abidos

El temple de Sesostris III (Senusret III) a Abidos fou un temple construït per Sesostris III (Dinastia XII) a la ciutat d'Abidos, a la part occidental del desert, al sud-est del Temple de Seti I. En queden poques restes degut a l'acció de l'arena, però les que hi queden encara el fan un dels temples més ben conservats del període de l'Imperi mitjà. Fou estudiat modernament per Josef Wegner el 1994 amb sorprenents descobriments i es van recuperar importants fragments decorats.
La tomba de Sesostris III era a l'oest i devia formar un conjunt funerari amb el temple, conjunt que fou conegut com a "Duradores són les obres de Khakaure a Abidos"
# Plainfield (Nou Hampshire)

Plainfield és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 2.241 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Plainfield tenia 2.241 habitants, 844 habitatges, i 663 famílies. La densitat de població era de 16,6 habitants per km².
Dels 844 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 16,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 29% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.083$ i la renda mediana per família de 61.205$. Els homes tenien una renda mediana de 36.968$ mentre que les dones 29.491$. La renda per capita de la població era de 26.062$. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Plainfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Plainfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Novinka (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Novinka».
Novinka (en rus: Новинка) és un poble de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 462 habitants. Pertany al districte municipal de Jírnovsk.

## Referències

* ↑ «Geschichte Der Wolgadeutschen = Ней-Денгоф». Arxivat de l'original el 2015-11-23. [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «Архивированная копия». Arxivat de l'original el 2016-11-30. [Consulta: 23 novembre 2015].
# Xalets Roure

Els Xalets Roure és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Grup d'habitatges entre mitgeres, de planta baixa, construïts esglaonadament de dos en dos, amb petit jardí al davant, l'interés del qual radica en la tipologia del seu agrupament i els espais lliures que genera.
El seu promotor fou el sr. Domingo Soler Soler.
Són interessants les reixes exteriors de ferro forjat amb representacions florals geomètriques.

## Referències

* 1 2 3 «Xalets Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Tokyo Sex Destruction

Tokyo Sex Destruction és un grup de música format a Catalunya. El seu estil és garage-punk, amb influència de la psicodèlia dels anys 70.

## Discografia

* 5th avenue south (CD / LP)
* Alcoholic holidays (CD-EP)
* Black noise is the new sound! (CD / LP)
* Le red soul comunnitte (10 points program) (CD)
* Singles (CD)

## Referències

* ↑ «Tokyo Sex Destruction». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-23. [Consulta: 21 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Tokyo Sex Destruction - Lloc web oficial
# Jocs Olímpics d'Innsbruck

«Jocs Olímpics d'Innsbruck» té aquests significats:
* Jocs Olímpics d'Hivern de 1964
* Jocs Olímpics d'Hivern de 1976
* Jocs Olímpics d'Hivern de la Joventut de 2012
# Fort-Louis

Fort-Louis (en alsacià For-Lui) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 239 habitants.
Forma part del cantó de Bischwiller, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays Rhénan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 137 | 158 | 169 | 167 | 223 | 239 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Gérard Janus | | |
# Josep Maria Mallol

«Josep Maria Mallol» té aquests significats:
* Josep Maria Mallol i Guerra, motociclista català
* Josep Maria Mallol Suazo, pintor i dibuixant català conegut com a Lollam.
# Josep Maria Maixé Pasano

Josep Maria Maixé Pasano (Tarragona, 1961) és un alpinista català.
Membre del Centre Excursionista Tarragona, el 1982 creà el Grup Alpí d'aquesta entitat. Ha format part de diferents expedicions a l'Himàlaia, com l'ascensió al Nun el 1985, a l'Annapurna I el 1987, i al Shisha Pangma (1993). També participà en les expedicions amb esquís al mont Muztagata, l'any 1995, i a l'Everest els anys 1997 i 2000, com a director de l'expedició. Unes expedicions que finalment no van poder culminar l'objectiu del cim a causa del fort vent i les condicions meteorològiques existents.

## Referències

* 1 2 «Josep Maria Maixé Pasano». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pujol, Elías «Tarragona celebró la llegada de los alpinistas que lograron hollar la cima del Annapurna». La Vanguardia (Hemeroteca), 01-11-1987, pàg. 77 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Sans, Sara «La expedición al Everest espera a que cese el viento para atacar la cima». La Vanguardia (Hemeroteca), 24-09-1997, pàg. 4 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Mor, Anna «La expedición de Tarragona al Everest desiste y vuelve a casa». La Vanguardia (Hemeroteca), 08-10-1997, pàg. 4 [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ Sans, Sara «Del Everest a la oficina. Los alpinistas tarraconenses que se quedaron a 100 metros de la cima regresan a casa». La Vanguardia (Hemeroteca), 06-06-2000 [Consulta: 14 octubre 2019].
# Josep Maria Carreras i Dexeus

* Aquest article tracta sobre l'aviador català. Si cerqueu el tenor català, vegeu «Josep Maria Carreras i Coll».
Josep Maria Carreras i Dexeus (Barcelona, 1906 - 1989) va ser un aviador català. Va obtenir el títol de pilot el 1927 i de pilot de transport el 1935. És conegut per dur a terme el «gran vol de l'aviació catalana» el 1936, un viatge des de Barcelona a Guinea. Amb l'inici de la Guerra Civil espanyola el 1939, decideix establir-se a Anglaterra i serveix com a pilot de la Royal Air Force durant la Segona Guerra Mundial. Va contraure matrimoni amb Mari Pepa Colomer, també aviadora. Carreras va residir a Barcelona fins a la seva mort el 1989.

## Família

Josep Maria Carreras és nebot de Santiago Dexeus i Font i cosí germà de Santiago Dexeus i Trias de Bes, de Josep Maria Dexeus i de Joan Sardà i Dexeus.

## Referències

* ↑ «Registre Civil de Barcelona.¨Ïndex de naixements 1906-1908 homes imatge 137. núm.9151 any 1906 Jutjat Hospital». Arxiu Municipal de Barcelona, 26-08-1906. [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Roca, Francesc. «116: 1940: Josep M. Carreras i el pont aeri atlàntic». Fundació d'Estudis Històrics de Catalunya. Arxivat de l'original el 2011-11-22. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ Marta. «Dones invisibles: Mari Pepa Colomer», divendres, 2 març 2007. [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ «El otro José Carreras, el piloto Sir Josep Carreras» (en castellà). Incat.la. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ «Josep Maria Carreras i Dexeus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Flavita Banana

Flavia Álvarez-Pedrosa Pruvost (Flavita Banana) (Oviedo, Astúries, 20 d'abril de 1987) és una il·lustradora i dibuixant de vinyetes. De pare lleonès i mare francesa, va anar a viure molt aviat a Caldes de Montbui i des de llavors resideix a Catalunya.
Ha col·laborat en mitjans com S Moda, El País, La Maleta de Portbou, Orgullo y Satisfacción o Mongolia. En les seves vinyetes –amb dibuixos de traç simple i depurat, sense color, al servei d'un missatge directe, i amb textos breus– tracta temes com l'amor romàntic, la dependència emocional, les xarxes socials o el feminisme. L'any 2018 va guanyar el Premi Internacional d'Humor Gat Perich.

## Publicacions

* Las cosas del querer (Lumen, 2017)
* Archivos estelares (¡Caramba!, 2017)
* Archivos cósmicos (¡Caramba!, 2019)

## Referències

* ↑ «Flavita Banana» (en castellà). Humoristán. [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 Alpañés, Enrique. «Flavita Banana no tiene pelos en la lengua, los tiene en los sobacos» (en castellà). Yorokobu, 19-09-2017. [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 «https://www.astiberri.com/authors/flavita-banana». [Consulta: 15 octubre 2019].
* 1 2 «El humor absurdo e inteligente de Flavita Banana, en 25 viñetas» (en castellà). Cultura Inquieta, 23-02-2018. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «https://www.playgroundmag.net/lit/Flavita_22628111.html». [Consulta: 15 octubre 2019].
# Flavio Sciolè

Flavio Sciolè (Atri, Abruços, 6 de setembre de 1970), és un director de cinema, actor i artista italià de performance que va començar la seva carrera a començaments dels anys 1990 dedicada al performance i al cinema experimental.
Va estudiar al Laboratorio Delle Arti Sceniche. És més conegut com el creador del 'Recitazione Inceppata'. Sciolè és un cineasta de culte, avantguardista i alternatiu.

## Filmografia
### Director

* Ossessione (1996)
* Claustrofobia (1997)
* Giuda (2000)
* Cognizioni di santità (2001)
* Dormitorio-Fausto Delle Chiaie (2001), solo regia
* Fugatea (2001)
* Beataction 1 (2001)
* Beataction 2 (2002)
* Delirium (2002)
* Dan Fante An American Writer (2002)
* Kristo 33 (2002)
* Beataction 3 (2002)
* Pilateo (2003)
* Narciso (2003)
* Itagliano (2004)
* Distruzione di una video camera (2004)
* Caligola (2004)
* Atto (2004)
* Papa vero (2004)
* Ipotesi per un delirio (2005)
* Sublimesubliminale (2006)
* Aman4aman (2007)
* Art 4 nothing (2007)
* Matermare (2008)
* Mondo Delirium (2011)
* Poco suono (2021)

### Actor

* Farina Stamen , de Luigi Maria Perotti (2001)
* Hosteria del gatto nero , de Mauro Caporale (2003)
* Il sopranista , de Mauro John Capece (2004)
* Pianosequenza , de Louis Nero (2005)
* Scale , de Daniel Isabella (2005)
* Still leven, de Donato Arcella (2010)
* La scultura , de Mauro John Capece (2014)
* Baumwolle – So sind wir , de Luca Torzolini (2015)
* La Danza nera, de Mauro John Capece (2020)

## Obra seleccionada

* Poesia
* 1993: Nature e Nulla
* 2016: Nel decadere infranto ed altre poesie
* Teatre
* 2017: Libero Teatro In Libero Stato
* 2017: Del grottesco
* 2019: Scomposizioni relazionali
# Flaviobriga

Flaviobriga fou un port de la mar Cantàbrica, que probablement correspon a Castro Urdiales a Cantàbria. Era a l'oest de l'estuari del Nerva (Nervion) i va rebre aquest nom i el rang colonial sota Vespasià o Titus i abans es deia Amanum Portus. Plini el Vell diu que era una ciutat dels vàrduls, però Ptolemeu l'assigna als autrígons.

## Enllaços externs

* Flaviobriga a Regio Cantabrorum
# Josep Pàmias i Granell

Josep Pàmias i Granell (Barcelona, 28 de novembre de 1846 - Barcelona, 11 de maig de 1895) fou un sindicalista català.
Era fill de Josep Pamias i Blay teixidor d'ofici nascut a Picamoixons i d'Anna Granell i Casas nascuda a Montblanc. Sabater de professió, era membre del consell federal de la FRE de l'AIT, assistí al congrés de Saragossa de 1872, on presidí la desena sessió, i al congrés de Còrdova. Fou membre de l'Aliança de la Democràcia Socialista i secretari general de la Unió d'Obrers del Calçat. El 1873 formà part del comitè de la Federació Local de Barcelona de la FRE de l'AIT. L'any 1877 participà en la reorganització del Centre Federal de Societats Obreres de Barcelona i assistí al congrés que va constituir el Centre Federal de Societats Obreres de Barcelona l'agost de 1877. El mes de desembre de 1880 refundà i dirigí el setmanari El Obrero. Revista social, òrgan de Federació de les Tres Classes de Vapor. Participà en la fundació del Partit Democràtic Socialista Obrer Espanyol el 1881.
El 1881 fundà l'Ateneu Obrer de Barcelona, continuador de l'Ateneu Català de la Classe Obrera. El 1883, en el congrés d'Esparreguera de Les Tres Classes de Vapor, fou designat delegat a la Conferència Obrera de París. El 1888 se separà del socialisme marxista i el juliol de 1889 assistí al congrés Possibilista de París. L'any 1890 creà el Partit Socialista Oportunista. El 1891 fou secretari de les Tres Classes de Vapor i participà en el congrés de Madrid de 1891 on s'intentà la reconstrucció de la FTRE amb el nom de Pacte d'Unió i Solidaritat.
El 1893 formà part de la comissió obrera catalana finançada per la Diputació de Barcelona que assistí a l'Exposició Universal de Chicago.
Estava casat amb Cristina Sintas. Morí el 1895 a Barcelona, al carrer Tallers, 22 2n pis, a l'edat de 48 anys.

## Referències

* ↑ «Naixements. 1846. Registres. Llibre 3 (núms. 1 a 1150). Registre núm.1013 (pàg.110 pdf)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona.
* ↑ La Correspondencia de España : diario universal de noticias: Año XLVI Número 13610 -, 12-05-1895, pàg. 1.
* ↑ «esquela de José Pamias Granell». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias:, 12-05-1895, pàg. 4.
* ↑ La Federación : órgano del Centro Federal de las Sociedades Obreras: No. 139, 14-04-1872, pàg. 1.
* ↑ Roca Rosell, Francesc «Obrers catalans a Xicago (1892)». L'Econòmic, 08-11-2015 [Consulta: 28 abril 2022].
# Font del Mont

La Font del Mont és una font al terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, a l'antic terme ribagorçà de Sapeira, en territori del poble d'Espills. Està situada a 1.105 m d'altitud, al nord-est del cim d'Espills, i del mateix poble d'Espills, gairebé al capdamunt de la mateixa carena del cim i el poble homònims, al capdamunt dels Clots de Matapoloa. És a la dreta del barranc de Bitginoes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Josep Andreu i Fontcuberta

Josep Andreu (de segon cognom molt probablement Fontcuberta) fou un militar català del segle xix d'origen mallorquí que va escriure diversos textos amb diversos pseudònims, la majoria amb el nom de José Andrew de Covert-Spring.

## Biografia

En temps del Trienni Liberal entre 1820-1823 va defensar el liberalisme amb els radicals tant des de la seva posició de militar com d'escriptor. Entre el 1828 i el 1835 va viure a Perpinyà on va tenir accés a idees molt avançades, sobretot de Saint-Simon i algunes influències de Mazzini i de Lamennais.
A la fi del Trienni liberal Capità de caçadors de primer batalló de la Milicia Nacional l'any 1823.
En temps del Trienni Liberal, l'any 1823,
La tardor del 1835 ja era a Barcelona on participava dels cercles polítics més progressistes i provava d'iniciar una carrera com a autor de teatre. També escrivia en diversos mitjans amb un objectiu clarament polític, sobretot a la revista El Propagador de la libertad i el diari El Vapor. En aquest últim, però, va acabar enfrontat amb el seu propietari i per aquest motiu Josep Andreu va impulsar una nova publicació amb el nom de El Nuevo Vapor, el qual no va reeixir i va causar-li una situació financera crítica. Per superar-la va haver de canviar de bàndol i es passà als moderats. La conversió fou tal que el desembre del 1836 va endegar una campanya de difamacions i provocacions contra el liberalisme més esquerrà de Barcelona. La situació arribà a l'extrem que durant la bullanga del 1837 van intentar matar-lo. Per aquest motiu decidí abandonar la ciutat immediatament el mes de maig.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 43
* ↑ Ghanime, Albert «Revista: El segle xix. Política i cultura». La biografia de José Fontcuberta (Covert-Spring), 2002, pàg. 208-217.
# Josep Anglada

Josep Anglada és el nom dels següents personatges:
* Josep Anglada i Alier (Tàrrega, 1825 – Vic, 1887), sacerdot, músic i poeta, mestre de capella de la catedral de Vic
* Josep Anglada i Cabaner (Ceret, 1775 – Montpeller, 1833), metge, catedràtic i degà de la universitat de Montpeller i autor de diversos tractats mèdics
* Josep Antoni Anglada i Lloret (? – Barcelona, 1847), jurisconsult i historiador
* Josep Manuel Anglada i Nieto (Barcelona, 1933), alpinista
* Josep Anglada i Maranges (Olot, 1804-1872) organista i mestre de capella català
* Josep Anglada i Rius (Vic, 1959), polític
* Josèp Anglada (Lesinhan de las Corbièras, 1868- Tolosa, 1930), occitanista i romanista
# Font al carrer del Mar - carrer del Carme

La Font al carrer del Mar - carrer del Carme és una obra de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Sant Pere, a l'est del nucli antic, en l'encreuament entre els carrers del Mar i del Carme, que condueix cap a la carretera GIV-6303 i el riu Fluvià.
Es tracta d'una font formada per una pilastra quadrada de pedra, adossada a la cantonada entre els dos carrers. Té una pica de pedra amb basament a la part inferior, probablement reaprofitat, i la coberta és esglaonada i bastida amb maons. A mode decoratiu presenta un gravat al frontal amb restes de pintura, i està emmarcada amb un plafó rectangular de rajola vidrada decorada.

## Referències

* 1 2 «Font al carrer del Mar - carrer del Carme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Flonyarda

La flonyarda, en occità flaunharda o flonharda és un pastís de fruita, típicament de pomes, pertanyent a la cuina occitana i més concretament de la cuina llemosina. Aquest pastís s'utilitza sobretot per a cuinar ràpidament les pomes, molt abondants a la regió, que ja comencen a estar massa madures. Aquestes es pelen, es tallen a trossos i es cobreixen amb una massa per obtenir una mena de pastís-flam amb pomes. A diferència del pastís tatin del nord de França, a aquest pastís no se li dona la volta quan està cuit.
Algunes persones d'algunes regions del nord de França, desconeixedores del Llemosí per al seu aïllament amb la resta del país, tendeixen a confondre totes les tartes i pastissos de fruites d'Occitània, en particular, per exemple, la flonyarda amb el clafotís i el millàs. Però el clafotís té una tècnica de preparació diferent, per exemple es tomben els fruits (fruits de bosc normalment, típicament cireres).

## Variants

Aquest pastís es pot fer també amb peres, amb préssecs o albercocs, o fins-i-tot amb alguna altra fruita de carn compacta.

## Enllaços externs

* Foto

## Referències

* ↑ Limousin, Encyclopédie Bonneton, any 2000, ISBN 2-86253-267-3
# Jove Orquestra Nacional de Catalunya

* No s'ha de confondre amb Jove Orquestra Simfònica de Castelló.
La Jove Orquestra Nacional de Catalunya (JONC) neix el setembre de 1993 amb el nom de Jove Orquestra Simfònica de Catalunya (JOSC). No va ser fins al 1999 que va passar a anomenar-se com ara, JONC. L'Orquestra va estar dirigida per Josep Pons i Viladomat des de la seva fundació fins a l'any 2001, any en què Manel Valdivieso n'agafa el relleu com a director artístic.
La JONC és un dels programes de treball de la Fundació del mateix nom, que presideix la consellera d'Educació de la Generalitat de Catalunya. Integra al seu Patronat diversos representants del cercle cultural i musical català i alhora el president de la Generalitat n'és el president honorari.
La JONC ha participat en els festivals i sales de concerts més importants del país, sota la direcció de mestres del prestigi de Josep Pons, Guy van Waas, Ernest Martínez-Izquierdo, Jordi Mora, Manel Valdivieso, Barry Sargent, Jan Caeyers, Robert King, Paul Goodwin, Andrew Parrott, Antoni Ros-Marbà, Lutz Köhler i Salvador Mas.

## Referències

* ↑ «Pàgina web de la JONC». Arxivat de l'original el 2007-02-06. [Consulta: 22 febrer 2007].