OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alternativa Socialdemòcrata

Alternativa Socialdemòcrata (eslovac Sociálnodemokratická alternatíva, SDA) va ser un partit polític efímer d'Eslovàquia que es va formar el 2002 com a escissió del Partit de l'Esquerra Democràtica dirigida per Peter Weiss, Milan Ftáčnik i Brigita Schmögnerová. A les eleccions legislatives eslovaques de 2002 va obtenir només l'1,8% dels vots i cap escó. En una enquesta del desembre de 2004 encara tenia 0,3% de preferència. El gener de 2005 es va integrar en el nou partit Direcció - Socialdemocràcia.

## Referències

* ↑ Machos, Csilla. Organisationsstrukturen linker Parlamentsparteien in Ostmitteleuropa [Estructures organitzatives dels partits parlamentaris d'esquerra a l'Europa central oriental] (pdf) (en alemany). Bonn: Friedrich-Ebert-Stiftung, 2002. ISBN 978-3-89892-131-2.
* ↑ «Ako by sa skončili parlamentné voľby, ak by sa konali začiatkom decembra 2004 [Com haurien acabat les eleccions al parlament si s'haguessin celebrat a principi de desembre de 2004]» (en eslovac). Institut d'investigació de l'opinió pública, 07-08-2007. Arxivat de l'original el 2007-08-07. [Consulta: 12 gener 2024].
# Amadeu Foz i Tena

Amadeu Foz i Tena (Lécera, Camp de Belchite, 22 de gener de 1913 — Barcelona, 2 de gener de 1993) fou un metge català d'origen aragonès. Es va traslladar a Barcelona amb la seva família el 1923. Aquí va fer el batxillerat i el 1932 començà els estudis de medicina a la Clínica Mèdica A. L'esclat de la guerra civil espanyola l'enxampà quan estava a punt de llicenciar-se i fou destinat al servei antipalúdic fins al final de la contesa. El 1939 es va poder llicenciar a la Universitat de Barcelona i el 1940 fou nomenat cap de secció de Microbiologia dels laboratoris de la Càtedra de Patologia i Clínica mèdiques del doctor Agustí Pedro i Pons. El 1944 fou nomenat metge consultor de l'Hospital Clínic de Barcelona i el 1945 va anar a la Universitat de Zúric a completar estudis. Entre 1949 i 1953 fou becari de l'Institut d'Investigacions Mèdiques de la Facultat de Medicina de Barcelona. El 1949 fou nomenat Cap de Secció de Microbiologia de l'Hospital del Mar de Barcelona, on va romandre fins a la seva jubilació el 1983.
El 1959 i el 1982 fou nomenat expert de l'Organització Mundial de la Salut en la lluita contra la brucel·losi. Fou catedràtic contractat (1969-1973) i després catedràtic extraordinari (1975-1983) de microbiologia la Universitat Autònoma de Barcelona. El 1977 fou membre numerari de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya amb el discurs La resistencia bacteriana a los antibióticos Arxivat 2013-06-12 a Wayback Machine.. Va rebre el Premi Jaume Ferran de l'Ajuntament de Barcelona (1959), la Medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de Catalunya (1983) i el Premi Ciutat de Barcelona d'Investigació (1986).
És autor d'un gran nombre de treballs sobre les diagnosis serològiques, la diagnosi bacteriana i les resistències en el tractament amb antibiòtic. Tanmateix, s'especialitzà en la brucel·losi i la poliartritis crònica i demostrà l'evolució de la formació d'anticossos aglutinants durant la malaltia i va descriure un nou mètode diagnòstic per ELISA (enzyme-linked immunosorbent assay). En honor seu se li donà el nom al bacteri Psychrobacter fozii.

## Obres

* Estudio microbiológico de la orina : aspectos bacteriológicos : técnicas (1962)
* Estudios sobre la estandarización del antígeno utilizado en las reacciones serológicas para el diagnóstico de la brucelosis (1969)
* Enfermedades infecciosas distribuidas según su agente etiológico (1971)
* Patología infecciosa básica : enfermedades bacterianas (1981)

## Enllaços externs

* Dr. Amadeo Foz i Tena | Galeria de Metges Catalans del COMB
* «Amadeu Foz i Tena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Eponímia mèdica catalana.Amadeo Foz i el Psychrobacter fozii per Josep-Eladi Baños i Elena Guardiola a Annals de Medicina.
# Amadeu II de Montfaucon

Amadeu II de Montfaucon (1130–1195) fou comte de Montbéliard i senyor de Montfaucon de 1163 fins a la seva mort. Va ser fill de Ricard II, senyor de Montfaucon i de Sophia de Montbéliard († 1148). Del seu pare va heretar la senyoria de Montfaucon. A la mort del seu avi matern, Dietrich II de Montbéliard, l'any 1163, va heretar d'aquest el comtat de Montbéliard.

## Descendència

Es va casar (possiblement en el segones núpcies) amb Beatrix de Grandson i més tard amb Osilie de Faucogney, Va tenir diverses filles i dos fills.
* Agnès de Montfaucon
* Ricard III (El més gran), que va succeir al seu pare com a comte de Montbéliard i senyor de Montfaucon després de la seva mort.
* Walter I de Montbéliard (el més jove - 1212), va ser creuat a Terra Santa i va fer carrera allà com a Conestable de Jerusalem i Regent del Regne de Xipre (1206-1210).
Amadeu es va oposar al quart fill de l'emperador, el comte Palatí Otó I de Borgonya, que volia estendre el seu poder a les possessions d'Amadeu a Alsàcia. En un judici amb Otto a la primavera de 1195 va ser assassinat per la seva pròpia mà.

## Referències

* 1 2 Vgl. Annales Marbacenses, MGH SS XVII, S. 157

## Vegeu també

* Orbe (Vaud)
* Batllia d'Amont
* Batllia i senescalia
| Antecessor Theodoric II de Montbéliard | Comte de Montbéliard 1163–1195 | Successor Ricard III de Montfaucon |

## Enllaços externs

* Amadeus I. von Montfaucon - mittelalter-genealogie.de
* Amedee (II) de Montfaucon bei fmg.ac (anglès)
# Amorges

Amorges és el nom dels següents personatges:
* Amorges I, rei dels saces, contemporani de Cir el Gran (559-530 aC)
* Amorges I, rei dels saces, contemporani de Darios el Gran (521-486 aC)
* Amorges (sàtrapa de Cària), sàtrapa de Cària durant la Revolta Jònica (499-493 aC)
* Amorges (rebel), fill de Pisutnes, sàtrapa de Lídia; rebel (414-412 aC) contra el rei Darios II
# Amersfoort Jazz

Amersfoort Jazz és un festival de jazz a l'aire lliure celebrat anualment a la ciutat holandesa d'Amersfoort. El festival té vuit escenaris repartits pel nucli antic de la ciutat, principalment ubicats davant d'edificis històrics. El festival se celebrava històricament el segon cap de setmana del mes de maig, però des de 2015 també s'ha celebrat el mes de juny en alguna ocasió. Té una durada de tres dies i més de 100.000 visitants cada any.

## Referències

* ↑ «Amersfoort wil 'European Capital of Jazz’ worden» (pdf). JazzFlits nummer 164. JazzFlits, 26-09-2011. [Consulta: 18 març 2013].
# Alytus

Alytus és una ciutat amb drets de municipi del sud de Lituània, capital del districte municipal homònim. Centre històric de la regió Dzūkija, la ciutat s'estén al costat del riu Neman. Les autopistes més importants que uneixen Vílnius, Kaunas, Lazdijai i Hrodna, a Belarús, passaven per ella, 70 km separen Alytus de Kaunas, i 105 km la separen de Vílnius.
Dividida en dues entitats diferents durant segles, consisteix en dues parts a les quals encara es coneix de forma habitual com a «Alytus I» i «Alytus II», estant la primera una població més petita, mentre que la segona abasta el centre de la ciutat amb parcs, microdistrictes i àrees industrials.

## Història

El primer registre documental històric d'Alytus data de 1377, quan se l'esmenta a les Cròniques de Wigand de Marburg amb el nom de Aliten. D'acord amb la mencionada crònica, el lloc estava ocupat per una petita fortalesa de fusta, des de la qual l'Orde Teutònic defensava la frontera lituana. El fort i el poblat confrontant hi van créixer gradualment, malgrat els freqüents saquejos de lituans i teutons. El Tractat del Llac Melno va deixar la localitat al costat teutònic de la frontera, però va ser recuperada més tard. El 15 de juny de 1581, el Gran Duc de Lituània i el rei de Polònia Esteve Batory I van concedir al poble els drets de ciutat, basant-se en la Llei Magdeburg. La mencionada data ha quedat marcada pel «Dia d'Alytus», i és festa local.

## Vegeu també

* BC Alytus

## Referències

* ↑ «Història de la ciutat d'Alytus» (en anglès). Alytus tourism information centre. Arxivat de l'original el 2008-06-28. [Consulta: 17 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Alytus County Governor's Administration
* Alytus Municipality's site Arxivat 2020-05-11 a Wayback Machine.
* Alytus News Website
Comtat d'Alytus :
# Angolesos blancs

Els angolesos blancs o angolesos d'origen europeu són una part de la població d'Angola l'ascendència dels quals es troba a Europa, principalment a Portugal. També inclou una població significativa de brasilers blancs amb ascendència europea; també inclou població de l'Europa de l'Est, principalment russos, ucraïnesos i polonesos que s'establiren a Angola quan el país va ser una república socialista. Durant molt de temps va viure a Angola una comunitat significativa d'afrikaners al sud d'Angola, però la majoria marxaren poc abans i després de 1975.
Actualment, els blancs són un grup ètnic minoritari a Angola, representant l'1% de la població del país. La població blanca del país parla habitualment portuguès.

## Vegeu també

* Lusoangolesos
* Blancs sud-africans

## Referències

* 1 2 «CIA - The World Factbook -- Angola». CIA. Arxivat de l'original el 2015-10-15. [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ «Flight from Angola». economist.com. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ Ahrens, Lula. «Race relations in Angola». thisisafrica.me. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2014. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ «Angola». mixedindifferentshades.net. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2016. [Consulta: 21 febrer 2014].
# Antileont

Antileont (grec antic: Ἀντιλέων, llatí: Antileon) fou un escriptor grec que va escriure una obra sobre cronologia (Περὶ Χρόνων) coneguda gràcies a Diògenes Laerci, qui esmenta el seu segon llibre. Juli Pòl·lux esmenta un escriptor d'aquest mateix nom, però no se sap segur si és el mateix.

## Referències

* ↑ Antileon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 190
# Ramanita-(Cs)

La ramanita-(Cs) és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom de Sir Chandrasekhara Venkata Raman (1888-1970), qui va donar origen a l'espectroscòpia Raman.

## Característiques

La ramanita-(Cs) és un borat de fórmula química Cs[B₅O₆(OH)₄]·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ramanita-(Cs) pertany a «06.EA - Nesopentaborats» juntament amb els següents minerals: sborgita, leucostaurita, santita, ramanita-(Rb), amonioborita i ulexita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a San Piero in Campo, Campo nell'Elba (Itàlia). També ha estat descrita a les pegmatites de Rangkul (Gorno-Badakhxan, Tadjikistan) i a les pegmatites de Muiâne (Zambézia, Moçambic).

## Referències

* ↑ «Ramanite-(Cs)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juny 2016].
# Pedra de les Olles

La Pedra de les Olles o Pedra del Pla dels Forcs és un agrupament d'uns grans pedres granítiques amb més de vint inscultures en cassoletes gravades per humans. Es troba a l'àmbit del Montnegre al terme municipal de Sant Iscle de Vallalta prop d'una cruïlla de camins sobre la capçalera de la Vallalta.
Al lloc anomenat ‘’pla de Forcs'’, que és cruïlla dels termes de Vallgorguina, Arenys de Munt i Sant Iscle de Vallalta, hi ha un agrupament de tres grans pedres granítiques, l'anomenada Pedra de les Olles. La roca té una planta aproximadament triangular, amb una gran cubeta al centre de 40 cm de diàmetre i 6 cm de profunditat. En total són 25 cassoletes insculturades, sense comptar els canals d'unió entre elles.
Des de Sant Iscle de Vallalta cal prendre un camí pujant al Pla dels Forcs passant per les dones d'aigua i Can Maresme.

## Referències

* ↑ Ricard Pascual Guasch: La piedra con «cúpulas» del Pía de Forcs (Sant Iscle de Vallalta, Maresme, Barcelona). En: Espacio, tiempo y forma, serie I, Prehistoria. 1988, pp. 445 – 453.)
* ↑ Wikiloc: Pujada a la Pedra de les Olles.
# Tyler Smith (futbolista)

Tyler Smith (Sheffield, Anglaterra, 4 de desembre de 1998) és un jugador professional angles que a la segona lliga de futbol anglesa en el Hull City a la posició de davanter.

## Carrera esportiva

Va començar a jugar a futbol en el club de la seva ciutat, el Sheffield United. La primera part de la temporada 2018-19 va estar cedit en el Barrow. La temporada següent va estar cedit en el Doncaster Rovers. En aquest club va marcar dos gols en el seu primer partit. En el juliol del 2019 va ser cedit al Bristol Rovers perquè jugués amb ells la temporada 2019-20. Després d’aquella temporada va tornar a jugar en el Sheffield United. Després va jugar en el Rochdale i posteriorment va jugar per tercer cop en Sheffield United. Un cop acabada la temporada 2020, va ser transferit en forma de fitxatge en el Hull City.

## Estadístiques

Estadístiques d’urant tota la trajectòria futbolística.

### Defensor
## Referències

* 1 2 «Tyler Smith Hull City videos, transfer history and stats - SofaScore». [Consulta: 30 març 2022].
# Parell d'electrons

En la química, un parell d'electrons o un parell Lewis consta de dos electrons que ocupen el mateix orbital molecular però que tenen spins oposats. El concepte de parell d'electrons va ser introduït el 1916 per Gilbert N. Lewis.
Com que els electrons són fermions, el principi d'exclusió de Pauli prohibeix que aquestes partícules tinguin exactament els mateixos nombres quàntics. Per tant, l'única forma d'ocupar el mateix orbital, és a dir, tenir el mateix nombre quàntic orbital, és diferir en el nombre quàntic de spin. Això limita el nombre d'electrons en el mateix orbital a exactament dos.
L'emparellament de girs és sovint energèticament favorable i, per tant, els parells d'electrons tenen un paper molt important en química. Poden formar un enllaç químic entre dos àtoms, o poden aparèixer com un parell solitari d'electrons de valència. També omplen els nuclis del nucli central d'un àtom.
A causa que els girs es vinculen, el moment magnètic dels electrons es cancel·la i la contribució de la parella a les propietats magnètiques serà, en general, un de diamagnètic.
Encara que es pot observar una forta tendència a parellar electrons en química, també és possible que els electrons es produeixin com a electrons no aparellats.
En el cas de la unió metàl·lica, els moments magnètics també compensen en gran manera, però la unió és més comuna, de manera que no es poden distingir entre parells individuals.
Un cas molt especial de formació de parells d'electrons es produeix en superconductivitat: la formació de parells de Cooper.

## Referències

* ↑ Jean Maruani. Molecules in Physics, Chemistry and Biology: v. 3: Electronic Structure and Chemical Reactivity. Springer, 1989, p. 73. ISBN 978-90-277-2598-1 [Consulta: 14 març 2013].
# Pere Elías (músic)

Pere Elías va néixer a Barcelona a finals del segle XVII i va morir a Barcelona a principis del segle xviii. Va ser violer.
Va tenir un gran prestigi, ja que va ser receptor del gremi de fusters de Barcelona l'any 1688. Hi ha notícies d'ell ja l'any 1684, quan tenia com aprenent a Joan Pau Roig. Es coneix l'existència d'un únic instrument amb la seva marca: una arpa cromàtica de dos ordres i de bona qualitat datada el 1704, que es troba en el Museo Provincial de Ávila. Aquesta arpa conté sis oïdes de forma peculiar que sembla ser característica d'alguns constructors de la regió catalano-aragonesa.

## Referències

* ↑ Pajares Alonso, Roberto. Historia de la música en 6 bloques. Bloque 4 (en castellà). Vision Libros, 2012, p. 158. ISBN 9788490112144.
# Pere de Puigmarí i Funés

Pere de Puigmarí i Funés, OSB (Arles, Rosselló, c. 23 de novembre del 1575 - Bellpuig, Urgell, 25 de desembre del 1634) va ser un religiós i monjo benedictí català que fou bisbe de Solsona entre 1631 i 1634.
Era jurista, doctor en Dret. Fou monjo benedictí de la congregació claustral tarraconense, de la qual va ser abat dels monestirs d'Amer (1605-10), de Roses (1610-15), de Breda (1615-19) i de Cuixà (1619-27). També va tenir càrrecs en l'àmbit polític: membre del Consell del rei, el 1621 va ser nomenat canceller reial del Principat de Catalunya i dels comtats de Rosselló i Cerdanya, tot i que no va ser la primera opció del virrei, el duc d'Alcalà. La seva carrera va ascendir en ser escollit bisbe de Solsona, diòcesi de la qual va prendre possessió el 15 de març del 1631, i entrà solemnement a la ciutat el 20 de juliol del mateix any.
Abans de sortir de Barcelona en direcció a Solsona, va enviar al clergat que tenia a càrrec seu i a la població solsonina dues pastorals impreses, i més tard va publicar-ne d'altres, juntament amb alguns edictes, que es conserven a la col·lecció episcopal de Barcelona. Durant el seu pontificat va celebrar dos sínodes diocesans i, a més, va dur a terme dues visites pastorals pel seu territori, però la segona no la va arribar a completar perquè va morir mentre la feia el Nadal de 1634 a Bellpuig. Molt respectat i estimat per tothom, Puigmarí fou tingut com a sant; el seu cadàver va ser traslladat a Solsona i va ser sebollit al presbiteri de la catedral.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Segret i Riu, 1978, p. 45.
* 1 2 3 «Pere Puigmarí i Funes». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ Villanueva, 1821, p. 75.
* 1 2 Torres Amat, 1836, p. 214.
* ↑ Martínez Rodríguez, 2013, p. 26.
* ↑ Martínez Rodríguez, 2013, p. 27.
* 1 2 Villanueva, 1821, p. 76.

## Bibliografia

* Martínez Rodríguez, Miquel Àngel. Felip IV i Catalunya. Lleida: Pagès Editors, 2013. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Segret i Riu, Manuel. Aportacions a la història de la vila de Sant Llorenç de Morunys i comarca. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2005.
* Torres Amat, Félix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de escritores catalanes (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836.
* Villanueva, Jaime. Viage literario a las iglesias de España (en castellà). Tom VIII. València: Imprenta de Oliveres, 1821.
# Petrò Simonenko

Petró Mikolàiovitx Simonenko (en ucraïnès, Петро́ Микола́йович Симоне́нко; Donetsk, 1 d'agost de 1952) és un polític ucraïnès, secretari general del Partit Comunista d'Ucraïna. Durant els anys 1980 fou un simple funcionari del partit. Fou candidat a les eleccions presidencials ucraïneses de 1999 i va obtenir 22,4% dels vots a la primera volta, de manera que fou el candidat que s'enfrontà en la segona volta a Leonid Kutxma, en la que només va obtenir el 37,8% dels vots.
A finals de 2002 va participar en la declaració conjunta amb Víktor Iúsxenko (Unió Popular la Nostra Ucraïna), Oleksandr Moroz (Partit Socialista d'Ucraïna), Iúlia Timoixenko (Bloc Iúlia Timoixenko) sobre "el començament d'una revolució estatal a Ucraïna". Però abandonà l'aliança quan proposaren presentar una candidatura única a les eleccions presidencials de 2004.
Simonenko es va presentar com a candidat en solitari a les eleccions presidencials ucraïneses de 2004 designat pel Partit Comunista d'Ucraïna, però només va rebre el 5% dels vots. Membre del partit des de 1978, l'ha dirigit des de 1993 i n'és el portaveu a la Rada Suprema. També fou candidat durant les eleccions presidencials ucraïneses de 2010. Va rebre el 3,55% dels vots.
És un dels 12 delegats d'Ucraïna a l'Assemblea Parlamentària del Consell d'Europa des del gener del 2007, i també va ser-ho per nou anys anteriorment (des del 1997 fins al 2006), i fou un dels 12 substituts als delegats a la mateixa institució dues vegades també: del gener del 1996 al gener del 1997; i de l'octubre del 2006 al gener del 2007.
De 1994 a 1996 va ser membre de la Comissió Parlamentària sobre la Constitució d'Ucraïna.

## Fonts

* ↑ Fitxa de Petró Simonenko a la pàgina de l'Assemblea Parlamentària del Consell d'Europa (anglès). Consultat el 30 de març del 2011.
# Peu de foto

El peu de foto és un text que apareix sota una fotografia i l'explica, generalment descrivint-la, definint-la, contextualitzant-la o relacionant-la amb l'article que acompanya. Els peus de foto, en comptes de constar d'unes frases, poden fer-ho d'un encapçalat desenvolupat, com ara articles periodístics i revistes. També existeixen programes de programari que generen automàticament peus de foto vinculats amb la imatge.

## Referències

* ↑ «Writing Photo Captions and Cutlines» (en anglès). Making Words Work. Malcolm Gibson, sense data. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2006. [Consulta: 21 abril 2022].

## Bibliografia

* El Arte de Editar de Floyd K. krishno Chandro Barmon. Brooks (castellà)
# Perry Ubeda

Perry Ubeda (Nimega, 12 de setembre del 1971) és un esportista neerlandès que practica diverses formes d'arts marcials.
Va néixer i resideix a Nimega (Països Baixos). El seu àlies és Dynamite (Dinamita).
Ubeda va guanyar fama mundial per ser l'únic del món en aconseguir títols mundials en quatre variants diferents de la boxa: full-contact boxa, kickboxing i boxa tailandesa (Muay Thai). També va guanyar el 1996 a Tòquio el campionat obert japonès de Taekwondo. Entre el 1992 i 2003 Ubeda va guanyar un total de dotze títols nacionals i internacionals en arts marcials.
A més de practicar l'esport de combat, també porta un gimnàs que té el seu nom. El seu pare té una botiga d'arts marcials.
El 2006 estava a la llista del partit polític local Gewoon Nijmegen (Tan sols Nimega) en les eleccions municipals.

## Títols

* European Champion Full Contact I.K.B.F. '93-'99
* European Champion Thai Boxing W.M.T.A. '92-'95
* Dutch Kickboxing champion W.K.A. '96-'99
* World Champion Thai Boxing W.M.T.A. '95-'99

## Referències

* ↑ «Wereldkampioen Perry Ubeda weerbaarder dan ooit tevoren.». Nieuws.nl, 31-01-2015 [Consulta: 17 agost 2017].

## Enllaços externs

* www.perryubeda.nl Gimnàs (neerlandès)
* Informació, fotos i entrevista amb Perry Ubeda (anglès) Arxivat 2008-03-09 a Wayback Machine.
# Placa al treball President Macià

La Placa al treball President Macià és una distinció que atorga el Govern de la Generalitat de Catalunya a les empreses o organitzacions que hagin destacat pels serveis prestats en benefici dels interessos generals, dins del món del treball. La Medalla al treball President Macià és una distinció atorgada a persones que hagin destacat dins del món del treball.
Aquestes medalles i plaques van ser creades el 1938 per recompensar mèrits laborals, sigui dels treballadors/ores individuals, sigui de les empreses. La concessió d'aquests guardons és oberta a qualsevol persona o entitat, sempre que hagi estat proposada per un dels departaments de la Generalitat o a instància d'una persona o entitat que desenvolupi activitats empresarials, sindicals, socials o d'altres similars.
La concessió és anual i la relació de persones i d'entitats que reben aquesta distinció es publica al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.

## Categories

La distinció de la Placa al treball President Macià s'atorga com a reconeixement a les empreses o organitzacions, en les categories següents:
a) Seguretat i salut en el treball.
b) Igualtat d'oportunitats en el treball i conciliació de la vida personal, laboral i familiar.
c) Responsabilitat social empresarial.
d) Foment de la creació d'empreses i de l'ocupació de qualitat.

## Vegeu també

* Llista de Plaques President Macià
* Medalla al treball President Macià
* Llista de Medalles President Macià

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya, Medalles i plaques President Macià per reconèixer la dedicació i les iniciatives de progrés en l'ordre laboral Arxivat 2023-05-02 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Guardons Medalla i Placa al treball President Macià. Informació i normativa Arxivat 2023-05-02 a Wayback Machine.