OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menó de Farsàlia (aliat d'Atenes)

Menó de Farsàlia (en llatí Menon, en grec antic Μένων) fou un ciutadà de Farsàlia a Tessàlia que va ajudar els atenencs contra la ciutat d'Eion (potser el 424 aC) amb 12 talents i 200 cavallers, reclutats per ell mateix entre els seus propis penestes. En recompensa va rebre la ciutadania atenenca, segons Tucídides.
Se'l suposa el mateix personatge que el primer any de la guerra del Peloponès (431 aC) va dirigir un cos enviat per Farsàlia en ajut dels atenencs. No obstant els atenencs també van fer un setge d'Eion el 476 aC i Menó podria haver actuat en aquell any i el segon personatge seria un fill.

## Referències

* ↑ 1.Menon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1043
# Jéssica Bouzas Maneiro

Jéssica Bouzas Maneiro (Vilagarcía de Arousa, 24 de setembre de 2002) és una tenista gallega.

## Trajectòria

El desembre de 2020, Bouzas va jugar la seva primera final d'individual a Madrid, on va perdre contra Conny Perrin.
El gener de 2021, un mes després de ser subcampiona a la seva primera final, Bouzas va guanyar el seu primer títol individual en un esdeveniment de 15.000 dòlars al Caire on va derrotar a la jugadora eslovaca Chantal Škamlová a la final. Al març va arribar a la final a Gonesse. Una setmana més tard, a Le Havre, va perdre davant la francesa Léolia Jeanjean als quarts de final. Després va ser campiona a la ciutat de Càndia el mateix any.
El febrer de 2022, es va convertir en campiona a Villena vencent la estatunidenca Ashley Lahey a la final. Un mes després, va guanyar el seu segon títol de l'any a Palmanova. Després d'entrar a la final de 25.000 dòlars a Platja d'Aro al maig, va perdre davant la canària Guiomar Maristany.
A finals de juny a Orà, va guanyar una medalla de bronze en individual i la medalla d'or en dobles als Jocs Mediterranis. En associació amb Guiomar Maristany, va derrotar la parella maltesa de Francesca Curmi i Elaine Genovese.

## Referències

* ↑ «Jéssica Bouzas Maneiro | Player Stats & More – WTA Official». Women's Tennis Association.
* ↑ «Jessica Bouzas Maneiro subcampeona del ITF Ciudad de la Raqueta» (en spanish). www.fgtenis.net.
* ↑ «BOUZAS MANEIRO CLAIMS FIRST PRO SINGLES TITLE AT W15 CAIRO» (en anglès). www.itftennis.com.
* ↑ «Jéssica Bouzas cae apeada en Le Havre por la francesa Jeanjean» (en spanish). www.farodevigo.es, 27-03-2021.
* ↑ «Jéssica Bouzas gana su primer torneo del año barriendo de la pista a la estadounidense Ashley» (en spanish). www.lavozdegalicia.es, 13-02-2022.
* ↑ «Jessica Bouzas campeona del W15 Palmanova» (en spanish). www.fgtenis.net.
* ↑ «Guiomar Maristany gana el internacional de Platja d'Aro ante Jessica Bouzas» (en spanish). www.rfet.es.
* ↑ «Tennis duo Curmi and Genovese settle for historic silver medal at Mediterranean Games» (en anglès). sportsdesk.com, 30-06-2022.

## Enllaços externs

* Jéssica Bouzas Maneiro a la WTA (anglès)
* Jéssica Bouzas Maneiro al web de la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Conill dels boscos de plana de Surinam

El conill dels boscos de plana de Surinam (Sylvilagus parentum) és una espècie de conill del gènere Sylvilagus. És endèmic de Surinam. El seu hàbitat natural són els boscos humits de les Guaianes. Es tracta d'una espècie de Sylvilagus força grossa, amb una llargada de cap a gropa de 390 mm, la cua de 25 mm i un pes de 1.460 g. El seu nom específic, parentum, significa 'dels pares' i fou elegit en honor dels pares de Luis Ruedas, descriptor de l'espècie.

## Referències

* ↑ Ruedas, L «A new species of cottontail rabbit (Lagomorpha: Leporidae: Sylvilagus) from Suriname, with comments on the taxonomy of allied taxa from northern South America» (en anglès). Journal of Mammalogy, 98, 4, 2017, pàg. 1.042–1.059. DOI: 10.1093/jmammal/gyx048.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Tomás de Santa María

Tomás de Santa María (Madrid, c. 1510 - Ribadavia, 1570), va ser un organista i teòric de la música espanyol. Va ser allà on presumiblement va conèixer el músic espanyol Antonio de Cabezón.

## Biografia

Es coneixen pocs detalls de la seva vida. No sé sap amb exactitud la data de naixement, però sí que va néixer a Madrid. Els tres fets que es coneixen són:
* Entrà a l'ordre dels frares dominics el 1536.
* A mitjans del segle xvi se'l contractava d'organista a diversos llocs, entre els quals cal citar el convent de benedictins de San Pablo de Valladolid.
* Publicà la seva obra essencial, Arte de tañer fantasía, a Valladolid el 1565.
Va morir a Ribadavia (Ourense) l'any 1570.

## Obra

Tomás de Santa María és conegut per la seva obra teòrica titulada Arte de tañer fantasía, i tracta la tècnica per a tocar el teclat de la seva època, tot i que també fa referència a la vihuela. Aquesta obra consta de dos llibres i té el valor de ser la primera vegada en la història de la música que, de forma sistemàtica, es crea un sistema de digitació, sent una obra fonamental per conèixer la pràctica musical del segle xvi i els diferents usos d'ornamentació.
El propòsit principal de l'obra és ensenyar com improvisar en un estil fugat, i inclou detalls sobre els fonaments de la música, els vuit modes eclesiàstics, l'ornamentació, tacte, articulació, digitació, i contrapunt, incloent-hi una categorització d'acords de quatre notes, de manera bastant similar al que Pietro Aaron havia escrit unes quantes dècades abans a Itàlia, que és l'obra que pot haver utilitzat com a font.
La classificació d'acords és especialment significativa, ja que va ser el període en història de música en el que els compositors començaven a pensar en termes de progressió harmònica com a mecanisme generatiu en lloc d'encreuar línies melòdiques independents. El llibre de Santa María també dona indicacions per a crear musica seguint la tècnica de Josquin Desprez, del qual considerava que era el mestre de l'estil.
Els escrits de Tomás de Santa María van ser un referent tant a Espanya com a la resta d'Europa, com pot deduir-se de la quantitat de teòrics de la música del Barroc, com per exemple Dámaso Artufel i Pietro Cerone, que el plagiaren.

## Referències

* Almonte Howell, "Tomás de Santa María": The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. Londres, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1561591742

## Vegeu també

* Música renaixentista
# Berisso

Berisso és una ciutat i capital del partido de Berisso a la Província de Buenos Aires, Argentina. Forma part de l'àrea urbana Gran La Plata i el 2001 tenia una població 95.021. Va ser fundat per immigrants italians.
# Jésonville

Jésonville és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 119 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Jésonville era de 119 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 61 habitatges, 51 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 59 eren cases i 1 era un apartament. Dels 51 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 29 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Jésonville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 12 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 67 persones, 42 eren actives i 25 eren inactives. De les 42 persones actives 39 estaven ocupades (22 homes i 17 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 25 persones inactives 10 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Jésonville hi havia 54 unitats fiscals que integraven 127 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 13.981 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Jésonville hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Jésonville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Jésonville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Castroserna de Abajo

Castroserna de Abajo és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 70 | 63 | 50 | 49 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Castrosante

Santa Mariña de Castrosante és una parròquia i localitat del municipi gallec d'A Pobra do Brollón, a la província de Lugo. Limita amb les parròquies de Santalla de Rei al nord-oest, Ferreiros al nord, Saa a l'est, Cereixa i A Pobra do Brollón al sud, i Eixón a l'oest.
El 2015 tenia 29 habitants agrupats en 2 entitats de població: Alto de Santa Lucía i Castrosante.
Entre el seu patrimoni destaquen les restes del castre de Santa María que li dona nom i l'església de Santa Mariña, del segle xix. Les festes se celebren a mitjans d'agost en honor de Sant Roc (San Roque).

## Referències

* ↑ «Dades de l'Institut Gallec d'Estadística (IGE)». Arxivat de l'original el 2016-01-09. [Consulta: 22 abril 2021].
# Pachuca de Soto (municipi)

Pachuca de Soto és un municipi de l'estat d'Hidalgo. Pachuca de Soto és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part central de l'estat d'Hidalgo. Limita al nord amb els municipis de Mineral del Chico i Mineral del Monte, al sud amb Zapotlán de Juárez, a l'est amb Mineral de la Reforma, l'oest i a l'est amb San Agustín Tlaxiaca.

## Seu de l'ajuntament

Pachuca és la seu del municipi amb el nom homònim. Per tant, és la seu de l'ajuntament (oficialment anomenat Honorable Ajuntament Constitucional del Municipi de Pachuca de Soto), que es compon d'un president municipal o alcalde, 2 Síndics (Síndic Procurador i Síndic Hacendario), 19 Regidors, 17 Comissions, 115 Delegats i 8 Comissariats ejidales.

## Política i govern
### Districtes electorals

D'acord amb l'Institut Federal Electoral (IFE), la llista nominal de votants d'aquest municipi està integrada per 149758 persones, és a dir, 9.57 per cent del total estatal constituïda per 1564476 persones. La ciutat pertany a l'I Districte Electoral Local (Pachuca Ponent) i al II Districte Electoral Local (Pachuca Orient), d'Hidalgo. A nivell federal pertany al VI Districte Electoral Federal d'Hidalgo. Li corresponen 129 seccions electorals. Dels quals 72 són de Pachuca Ponent i 57 de Pachuca Orient.

## Vegeu també

* Municipis d'Hidalgo

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Pachuca Arxivat 2017-09-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Paracoquimbita

La paracoquimbita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la coquimbita. Rep el nom per la seva relació amb la coquimbita.

## Característiques

La paracoquimbita és un sulfat de fórmula química Fe₄(SO₄)₆·(H₂O)₁₂·6H₂O, fórmula que va ser redefinida el 2019. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Pel que sembla només conté traces d'alumini, a diferència de la coquimbita. És una espècie dimorfa de la coquimbita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la paracoquimbita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuïta, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeïta, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, romboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va ser descrita a partir de material trobat a tres indrets diferents de Xile, dos d'ells a Calama, a la regió d'Antofagasta (la mina Alcaparrosa i la mina Queténa) i l'altre a Tierra Amarilla, a la província de Copiapó, a la regió d'Atacama. També ha estat descrita a Amèrica del Nord, a Europa i a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ «Paracoquimbite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2017].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 52». Mineralogical Magazine, 83, 2019, pàg. 887-893 [Consulta: 14 gener 2020].
# Cases Barates (Mollerussa)

Les Cases Barates és una obra noucentista de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Agrupació d'habitatges en filera. Promocionades més enllà del nucli urbà.
Originàriament projectades en planta baixa. Obra social d'un banc, sense cap floritura artística, fetes amb maó vist i tendència als detalls modernistes.

## Referències

* 1 2 «Cases Barates». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Castell de les Bons

El Castell de les Bons, també conegut com a Torre dels Moros, és una torre defensiva situada al sector de Les Bons, a la parròquia d'Encamp, a Andorra. Actualment és considerat com un Bé d'Interès Cultural per part del Govern d'Andorra.
És considerat com el segon edifici més important del conjunt de Les Bons. Probablement era una torre annexada a una casa forta, de la qual només queden les runes.

## Història

És molt possible que el castell sigui posterior al segle xiii, tot i que no n'hi ha cap constància a la documentació relativa. L'edifici existent era l'antiga torre de defensa del castell. La resta de la construcció es troba al costat de l'església de Sant Romà de les Bons, que domina el turó i el pas de la vall cap al nord. A la torre s'hi podia accedir gràcies a un pont, situat al costat de ponent, del qual només es conserva l'arrencada del primer arc.
Com que la construcció es troba en un sortint de la roca, per poder edificar-la es va haver de fer un gran treball de buidatge i posterior aplanament de la roca, assentant així els fonaments a les parets o per arreglar el que havia de ser el paviment interior. No es té constància de com era la tipologia de la coberta, tot i que es creu que era de fusta.

## Descripció

L'edifici mostra una planta quadrangular amb un total de quatre pisos d'alçada. La resta de l'estructura estava composta per un entrelligat de grans bigues de fusta, que probablement suportaven uns solers també del mateix material, igual que les escales entre els diferents nivells. Els murs són arrebossats a l'exterior amb calç. També hi ha finestres d'espitllera als pisos superiors. A més, presenta dues finestres més o menys de forma quadrada al primer i el segon pis.
Pel que fa a la planta baixa, estava tallada a la roca, amb l'excepció de l'angle sud-oest, i pavimentada amb lloses de llicorella. Al primer pis hi ha les restes d'una aigüera tallada en un bloc de pedra calcària, refosa dins la paret. Finalment, a la tercera i última planta, es concentren els elements més característics d'aquest edifici defensiu:
* renglera d'espitlleres, molt més nombroses que a la resta de plantes,
* dos matacans que sobresurten de la paret, un d'ells doble també amb espitlleres.
* un altre cos volat, identificat com a comuna o desguàs.

## Referències

* 1 2 «Torre dels Moros (Castell de les Bons)». Govern d'Andorra.
# Centesimo

El centesimo (plural de centesimi) és una paraula italiana que deriva del llatí centesimus, amb el mateix significat. La paraula s'usa per referir-se a la centèsima part d'una lira. No totes les monedes amb aquest nom s'utilitza el terme centesimo per indicar la seva subunitat. Per exemple, la lira turca es divideix en 100 Kuruş; i la lira maltesa està subdividida en 100 cent.
A Itàlia el centesimo és comunmente usat per indicar el cèntim de l'euro.
# Centre Cultural de l'Arboçar

El Centre Cultural de l'Arboçar és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edificis de planta rectangular, coberta amb encavallada de fusta i teulada a dues vessants. A l'interior es conserva la sala de ball amb boca d'escenari, i el cafè. Les façanes principals tenen composició simètrica, amb un portal central i finestres amb llinda a banda i banda i d'arc de mig punt a la part superior. Significat social.

## Referències

* ↑ «Centre Cultural de l'Arboçar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Pas de la Llebre (Abella de la Conca)

El Pas de la Llebre és una collada situada a 1.064,9 msnm en el límit dels termes municipals d'Abella de la Conca, i d'Isona i Conca Dellà (antic municipi d'Orcau), a la comarca del Pallars Jussà.
És a la carena que separa aquests dos termes municipals i que forma un contrafort sud-occidental de la Serra de Montagut. És a migdia de la Solana de Barbalí.
Aquesta carena és rica en collades per on passaven antics camins de bast i ramaders, actualment ja infrautilitzats. Entre aquests colls es poden trobar, de nord-est a sud-oest, la Collada de Gassó, el Pas la Vena, la Collada del Feixanet, el Pas de la Llebre i la Collada Pelosa
Respecte del terme d'Abella de la Conca, pertany a la partida de les Collades.

## Etimologia

És un topònim romànic modern, amb un primer component, pas, de caràcter descriptiu, i un segon element que cal associar amb les activitats cinegètiques, freqüents a la zona.

## Enllaços externs

* El Pas de la Llebre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Patrice Trovoada

Patrice Emery Trovoada (nascut el 18 de març de 1962) és un polític de São Tomé i Príncipe que exerceix com a primer ministre de São Tomé i Príncipe des de novembre de 2014. Ja havia servit anteriorment com a primer ministre des de febrer de 2008 a juny de 2008 i novament d'agost de 2010 a desembre de 2012.

## Biografia

Trovoada va néixer a Libreville (Gabon). És fill de Miguel Trovoada, qui va estar President de São Tomé i Príncipe de 1991 a 2001, i fou nomenat després de Patrice Lumumba, primer ministre del Congo (Léopoldville).
Va servir com a Ministre d'Afers Exteriors de setembre de 2001 al 4 de febrer de 2002. També fou assessor petrolier del president Fradique de Menezes fins que aquest el va destituir el maig de 2005 sota l'acusació d'haver usat del seu càrrec per beneficiar els seus interessos empresarials.
Trovoada és secretari general del partit Acció Democràtica Independent. Es presentà com a candidat a les eleccions presidencials de São Tomé i Príncipe de 2006, però fou derrotat per Menezes, l'aleshores president. Trovoada fou el principal candidat de l'oposició i va obtenir el 38,82% dels vots.
En 14 de febrer de 2008 fou nomenat primer ministre pel president Menezes després de la renúncia de Tomé Vera Cruz. El 4 de març de 2008 va fer una breu visita oficial a Gabon. El 20 de maig de 2008 el seu govern va perdre una moció de censura a l'Assemblea Nacional, al poc més de tres mesos d'ocupar el càrrec. La moció, presentada pel Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe/Partit Socialdemòcrata (MLSTP/PSD), va rebre 30 vots a favor, 23 en contra, i dues abstencions. En juny, Menezes encarregà al MLSTP/PSD formar govern i el seu líder Joaquim Rafael Branco fou nomenat primer ministre.
Després de les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 2010, Trovoada tornà a ser nomenat primer ministre el 14 d'agost de 2010. Deixà el càrrec el 13 de desembre de 2012 després que el seu govern perdés la seva majoria parlamentària. Nogensmenys, el seu partit va guanyar per majoria absoluta les Eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 2014 i tornà al càrrec de primer ministre.

## Referències

* 1 2 Albertino Francisco and Nujoma Agostinho, Exorcising Devils from the Throne: São Tomé and Príncipe in the Chaos of Democratization (Algora Publishing, 2011) p81
* 1 2 "De Menezes looks set for second term", AFP, August 1, 2006.
* ↑ Rulers.org, September 2001 and February 2002.
* ↑ "Oil minister resigns as controversy dogs award of second offshore block", IRIN, May 18, 2005.
* ↑ Elections in São Tomé and Príncipe, African Elections Database.
* ↑ "Investiture du nouveau gouvernement santoméen" Arxivat 2012-07-28 at Archive.is, Panapress, 15 de febrer de 2008 (francès)
* ↑ "Le Premier ministre santoméen arrive à Libreville", Xinhua, 5 de març de 2008 (francès)
* ↑ "Sao Tome MPs pass no confidence motion against government", Radio France Internationale, 20 de maig de 2008.
* 1 2 "Parlamento são-tomense aprova moção de censura contra Governo", Panapress, 20 de maig 2008 (portuguès)
* ↑ "Líder da oposição em São Tomé Príncipe designado primeiro-ministro", Panapress, 12 de juny de 2008 (portuguès)