OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pitcairniòidies

Pitcairnioideae és una subfamília terrestre de bromeliàcies (Bromeliaceae) amb més de 1000 espècies agrupades en 16 gèneres. A diferència del molts epífits i litòfits que formen part de la resta de la família, amb algunes excepcions, tots els membres d'aquesta subfamília són terrestres o silicícoles. Present en zones àrides i de gran altitud, aquesta subfamília és considerada el llinatge més antic, i s'assembla més al seus parents graminoides que no pas a les novetats exòtiques presents en les altres dues subfamílies (Bromelioideae i Tillandsioideae). Alguns gèneres d'aquest grup són conreats habitualment com ara Dyckia, Hechtia, Pitcairnia, i Puya.

## Descripció

La majoria de Pitcairnioideae tenen fulles carnoses amb espines grosses a les vores, d'aspecte similar a l'agave. Les seves inflorescències contenen càpsules seques amb llavors petites. Com la majoria d'altres plantes, i de manera dissemblant a la majoria d'altre bromeliàcies, aquest grup ha desenvolupat un sistema d'arrels per captar aigua i nutrients. De la mateixa manera, no totes les pitcairniòidies tenen fulles en forma de roseta per recollir aigua com en les altres subfamílies. Les pitcairniòidies tenen tricomes a les fulles, però aquests no són capaços de captar nutrients; el tricomes, tanmateix, són prou gruixuts a fi de proporcionar protecció contra les gelades, un mecanisme que és essencial per a la supervivència de la planta.

## Gèneres

Els 16 gèneres són:
| Brewcaria L.B.Sm., Steyerm. & H.Roba. (6 espècies) Brocchinia Schult.f., ex Schult. & Schult.f. (20 espècies) Connellia N.E.Br. (6 espècies) Cottendorfia Schult.f. (1 espècie) Deuterocohnia Mez (18 espècies) Dyckia Schult.f. (130 espècies) Encholirium Schult.f. (22 espècies) Fosterella L.B.Sm. (30 espècies) | Hechtia Klotzsch (52 espècies) Lindmania (38 espècies) Navia (93 espècies) Pepinia Brongn. ex André (57 espècies) Pitcairnia L'Hér. (331 espècies) Puya Molina (219 espècies) Sequencia (L.B.Sm.) Givnish (1 espècie) Steyerbromelia L.B.Sm. (6 espècies) |
* Dyckia rariflora
* Puya alpestris
* Pitcairnia wendlandii en flor

## Referències

* http://www.ecocam.com/species/bromeliaceae.html Arxivat 2006-10-21 a Wayback Machine. (anglès)
* http://www.ucmp.berkeley.edu/monocots/bromeliflorae.html (anglès)
* BSI - Bromeliad Info - Taxonomia Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine. (anglès)
* LUTHER, H. E. (2008) Llista alfabètica de binomis de bromeliàcies, Onzena Edició La Marie Selby Botanical Jardins, Sarasota, Florida, EUA. Publicat per la Societat Internacional de Bromeliàcies. (anglès)
# Matt Johnson

Matt Johnson (nascut al barri d'East End el 15 d'agost de 1961) és un cantant i compositor anglès més conegut com a vocalista i únic membre constant de la seva banda The The. També és compositor bandes sonores de pel·lícules de cinema (Cineola), editor (Fifty First State Press), productor radiofònic (Radio Cineola), i activista conservacionista a nivell local.

## Infantesa

Johnson era un dels quatre germans que creixen a l'est de Londres. Gran part de la seva joventut va transcórrer a dins o al voltant de 'The Two Puddings', un bar de Londres dirigit per la seva família al llarg de 40 anys.

## Carrera musical

En 1979, Johnson va publicar un anunci a NME que buscava persones amb gusts afins per Velvet Underground, The Residents i Throbbing Gristle, per formar una banda amb ell. The The va començar com a duo, després un quartet, i des de llavors una entitat singular amb rotació de músics entre els quals Johnny Marr, Simon Fisher Turner i Sinéad O'Connor. "M'agrada pensar en The The com una cosa fluida", va dir Johnson en una entrevista de Melody Maker de 1993. "La gent pot treballar amb mi, després parar una mica i tornar a treballar".
El 1983, Johnson havia signat un contracte amb Sony Music i va publicar el disc debut Soul The Mining. El 1986, The The va llançar el seu segon àlbum Infected, que va aconseguir el número 14 en el British Albums Chart i va romandre al gràfic durant 30 setmanes, convertint-lo en l'àlbum de més èxit del mercat fins a la data. Infected: The Movie va ser l'acompanyament de la pantalla a l'àlbum.
The The va continuar llançant més àlbums a través de Sony Music, incloent Mind Bomb (1989), Dusk (1993), Hanky Panky (1995), NakedSelf (2000) i àlbum de recopilació 45 RPM: The Singles of The The (2002).
El germà menor de Johnson, Eugene, va morir el 1989. L'impacte de la mort d'Eugene Johnson en Matt Johnson i la seva creativitat és objecte del documental THE INERTIA VARIATIONS de 2017, dirigit per Johanna St Michaels (Ex-muller de Matt), que se centra en la vida de Matt Johnson i equip que l'envolta. La pel·lícula rep el nom d'una col·lecció original de poesia de John Tottenham i més tard va ser seleccionada per al premi "Millor pel·lícula Q" als premis 'Q' de la revista Q.
Tot i no publicar música com The The en 15 anys abans de 2017, Johnson va treballar com a fundador i emissor de Radio Cineola, i també va col·laborar molt amb el seu germà Gerard, component la banda sonora completa per a dues de les pel·lícules del mateix Gerard; Tony (2009) i Hyena (2014).

## Referències

* ↑ «Corporate Harper Collins» (en anglès). HarperCollins Publishers, 24-04-2014. [Consulta: 29 gener 2018].
* ↑ «Tales from the Two Puddings: Stratford's Most Notorious Pub Reveals All» (en anglès). The Culture Trip Ltd, 24-10-2016. [Consulta: 29 gener 2018].
* ↑ «The The – 10 of the best» (en anglès). Guardian News and Media Limited, 31-05-2017. [Consulta: 29 gener 2018].
* ↑ «Matt Johnson presents: 'THE THE: Infected – The Movie'» (en anglès). The Edinburgh International Film Festival Limited -subsidiary of the Centre for the Moving Image-. [Consulta: 29 gener 2018].
# Mercè

Mercè o Mercé és un nom que prové de l'arrel llatina merx, que significa recompensa. És la variant simplificada de Maria de la Mercè, una advocació mariana. Originalment, els prenoms derivats d'advocacions marianes completaven el nom de Maria (Maria de) fins que han pres significat per si mateixos, i, lògicament, són femenins. És una advocació mariana molt popular entre els catalans, ja que la Mare de Déu de la Mercè és considerada patrona de la ciutat de Barcelona, encara que canònicament ho sigui de tot l'arquebisbat. La imatge de la Mare de Déu es guarda a la Basílica de la Mercè d'aquesta ciutat.

## Onomàstica

* 24 de setembre: Mare de Déu de la Mercè

## Traduccions

* Occità: Mercè, Mercédes
* Coreà: 머시
* Crioll d'Haití: Mèrsed
* Espanyol: Mercedes
* Italià: Mercede
* Polonès: Merceda
* Alemany: Mercedes
* Hongarès: Mercédesz

## Personatges famosos

* Mercè Rodoreda i Gurguí, escriptora
* Maria Mercè Marçal, poetessa
* Mercè Canela, escriptora
* Maria Mercè Roca i Perich, escriptora
* Mercè Molist, periodista
* Mercè Pons, actriu
* Mercè Arànega, actriu
* Mercé Viana Martínez, escriptora i pedagoga
* Mercè Perelló i Valls, política mexicana
* Mercè Amer Riera, política mallorquina
* Maria de la Mercè d'Espanya, princesa d'Astúries (s.XIX)
* Maria de la Mercè d'Orleans, reina d'Espanya, s. XIX
* Mercè Durfort i Coll, biòloga

## Referències

* ↑ Mercé en pronúncia occidental i Mercè en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el llibre d'estil.
* ↑ Col·lectiu, pàg. 72. «Llenguatge i cultura».
* ↑ http://www.ieo-oc.org/Prenoms-occitans-pour-les-filles Arxivat 2017-12-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Mercede». Santi, beati e testimoni. [Consulta: 18 octubre 2011].
Viccionari
# Pineland (Texas)

Pineland és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 980 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pineland tenia 980 habitants, 371 habitatges, i 260 famílies. La densitat de població era de 192,1 habitants/km².
Dels 371 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,1% hi vivien parelles casades, en un 20,8% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.563 $ i la renda mediana per família de 33.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.300 $ mentre que les dones 22.159 $. La renda per capita de la població era de 18.043 $. Aproximadament el 16,7% de les famílies i el 19,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pineland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pineland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Pinehill

Pinehill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinehill tenia 116 habitants, 36 habitatges, i 29 famílies. La densitat de població era de 13,3 habitants per km².
Dels 36 habitatges en un 47,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,1% hi vivien parelles casades, en un 33,3% dones solteres, i en un 19,4% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,62.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 11,2% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.469 $ i la renda mediana per família de 25.469 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era d'11.983 $. Aproximadament el 38,5% de les famílies i el 29,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pinehill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinehill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pinehurst (Carolina del Nord)

Pinehurst és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 9.706 habitants, el 2010 ja eren 13.124.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinehurst tenia 9.706 habitants, 4.510 habitatges i 3.310 famílies. La densitat de població era de 261,3 habitants per km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Pinehurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinehurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Pepe Macías

José Macías, més conegut com a Pepe Macías, (Sevilla, 1976) és un humorista i guionista espanyol.

## Biografia

Va començar com un dels humoristes del programa Nuevos Cómicos a Paramount Comedy on també va crear el personatge del "Capitán Vallecas", un peculiar superheroi. A la vegada, va treballar com a guionista en programes com "Latrelevisión" (Telecinco), "Hazme reir" (Antena 3) o "Ruffus y Navarro" (La Uno), entre d'altres. En la seva faceta d'actor i director va rodar l'any 2005 el curtmetratge Paco el Vampiro, una paròdia de cinema mut (concretament Nosferatu). El curt va aconseguir alguns premis en diversos festivals com el festival "Almería en Corto". També fou un dels guionistes i col·laboradors del programa de La Sexta Sé lo que hicisteis..., ja que s'encarregava de fer la secció de Regreso al pasado, una secció en la que Pepe "viatjava" al pasado. El seu estil es basava en jocs de paraules i "humor absurd". L'any 2008 va abandonar Sé lo que hicsteis.
Li van publicar un llibre còmic, Anatomía de un idiota, publicat per Signatura Ediciones i que tracta d'un home que reflexiona sobre la seva vida després d'haver perdut el seu treball i a la seva dona en menys d'un dia. Ha treballat com a guionista de La tira, sèrie còmica que emet laSexta. Des d'agost de 2010 treballa a la versió de Telemadrid del programa Crackovia interpretant diversos personatges. És guionista del musical "Hendaya, cuando Adolfo encontró a Paco", sobre la història d'aquests dos dictadors i la seva trobada secreta a l'estació d'Hendaia.

## Referències

* ↑ Paramount Comedy - Nuevos Cómicos - Detalles
* ↑ Paco el Vampiro
* ↑ Ficha de Pepe Macías
* ↑ «Signatura Ediciones, S.L». Arxivat de l'original el 2007-09-21. [Consulta: 27 maig 2013].
* ↑ «PEPE MACIAS EN CRACKOVIA PARA TELEMADRID 18-08-2010». Arxivat de l'original el 2010-08-22. [Consulta: 27 maig 2013].
# Pica-soques de les Filipines

El pica-soques de les Filipines (Sitta oenochlamys) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i selva a les muntanyes de Luzon, Samar, Leyte, Panay, Guimares, Negros, Cebu, Mindanao i Basilan, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Pica-soques de les Filipines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Plan del Mont

El Plan del Mont és una plana de muntanya dels termes municipals del Pont de Suert (antic terme de Viu de Llevata), de l'Alta Ribagorça, i de Senterada, al Pallars Jussà. La part ribagorçana pertany al territori del poble de Corroncui.
Està situada en el vessant nord de la Serra de Comillini, en una zona plana al voltant dels 1.525 m. alt.,

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pithecheir melanurus

Pithecheir melanurus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de l'oest de Java (Indonèsia), on viu a altituds de fins a 1.200 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals de plana. Pot estar amenaçada per la desforestació i, de fet, no se n'ha trobat cap exemplar des d'abans de la Segona Guerra Mundial. El seu nom específic, melanurus, significa 'cuanegre' en llatí.

## Referències

* ↑ Clayton, E. Pithecheir melanurus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 15 març 2018.
* ↑ Entrada «Pithecheir» d'Animalia (en anglès).
# Mikhaliovo

Mikhaliovo (en rus: Михалёво) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 206 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Mikhaïl Kalinin

Mikhaïl Ivànovitx Kalinin (rus: Михаи́л Ив́анович Кали́нин) (Gubèrnia de Tver, 1875 - Moscou, 1946) va ser un revolucionari bolxevic i un polític soviètic.

## Inicis

Nascut el 19 de novembre de 1875 en una família camperola de la Gubèrnia de Tver, Rússia, es traslladà a Sant Petersburg el 1889 per a treballar com a metal·lúrgic. L'any 1898 es va afiliar al Partit Obrer Socialdemòcrata Rus, sent després partidari del seu corrent bolxevic dirigit per Lenin. Es va involucrar de manera important en les accions revolucionàries del partit i fou arrestat en 1899 i el 1903 per la policia tsarista (Okhrana), i fou condemnat a l'exili de Sibèria per un any. En tornar a Sant Petersburg va participar en la revolució russa de 1905 i cap a 1912 es va vincular al Comitè Central dels bolxevics. Va ser també cofundador del periòdic Pravda i participà activament en la Revolució Russa de 1917.

## Càrrecs oficials

Durant la revolució russa del 1917 ocupà el càrrec d'alcalde de Petrograd. Després de la instauració del poder dels soviets va ser nomenat President del Comitè Executiu Central del Congrés de Soviets de tota Rússia, càrrec que va mantenir entre març de 1919 i juliol de 1938. Així mateix, en fundar-se l'URSS el desembre de 1922 va ser designat President del Comitè Executiu Central de Soviets de la Unió, càrrec que va mantenir fins a març de 1946, poc abans de la seva defunció.

## Valoració

Va ser un dels principals dirigents soviètics que va sustentar tot el període i pràctica política de l'estalinisme. Encara que Kalinin tendia a afavorir l'ala dreta del partit en les lluites intrapartidàres quant a la política industrial i agrícola en els anys vint, sempre en les votacions importants va donar suport a Stalin. Gràcies a això, Kalinin no només va sobreviure a les purgues dels anys trenta, en les quals Stalin va eliminar els seus rivals polítics, sinó que a més va retenir tots els seus càrrecs fins poc abans de la seva mort el 3 de juny de 1946 a Moscou, per causes naturals. Tanmateix, tots aquests càrrecs eren formals i amb tasques ja definides; Kalinin mai no va tenir poder real a la Unió Soviètica i va estar sempre totalment subordinat a Stalin.
La ciutat de Tver va dur el nom de Kalinin entre 1931 i 1990 en honor seu. Així mateix, l'antiga ciutat prussiana de Königsberg, ocupada el 1945 per l'Exèrcit Roig i incorporada a l'URSS, va ser reanomenada Kaliningrad en honor seva, nom que es manté actualment.
# Pintura de gènere

La pintura de gènere, també anomenada pintura costumista o pintura de costums, intenta descriure escenes quotidianes de la vida diària mitjançant el retrat de gent del carrer enfeinada en tasques ordinàries. Aquestes descripcions poden ser realistes, imaginades, o idealitzades per l'artista. Per la seva temàtica familiar i sentimental, les pintures de gènere sovint han resultat ser populars entre la burgesia o la classe mitjana. Es consolida com gènere pictòric als Països Baixos el segle xvii com a reivindicació nacionalista que glorifica la cultura holandesa davant l'ocupació espanyola. Al segle xix a Itàlia recorda, en particular, dels més grans exponents de la pintura de gènere Antonio Rotta i Vincenzo Petrocelli.

## Vegeu també

* Costumisme, un corrent literari
* Obra artística de Antonio Rotta .

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.253. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Plata alemanya

La plata alemanya o alpaca és un aliatge de coure, níquel i zinc en una proporció de 57%-64% de coure, 13%-30% de níquel i de 13%-23% de zinc. La composició més corrent és 55% de coure, 25% de zinc i 20% de níquel. La composició segons les normes UNE i AISI per a materials elèctrics i electrònics és de 53% a 56% de coure, de 17% a 19% de níquel i sempre menys de 27% de zinc. És un llautó (aliatge de coure i zinc) amb níquel. És de color semblant al de la plata i pot soldar-se, emmotllar-se i treballar-se fàcilment.
També es coneix com plata de níquel, maillechort o metall blanc. Altres noms podrien ser cuzini, falsa plata o argentum.
Aquests aliatges són inalterables, mal·leables, resistents a la corrosió i amb bones qualitats mecàniques. Les propietats de duresa i conductivitat elèctrica d'aquest metall varien en funció de la proporció de cada un dels elements coure, níquel i zinc en la seva composició. Es poden afegir també petites quantitats de ferro o alumini per a formar materials resistents a la corrosió marina. De vegades se li pot afegir plom.
Les alpaques tractades amb ferro o alumini s'utilitzen àmpliament en la construcció naval, principalment en els condensadors i canonades, així com en la fabricació de monedes. Les alpaques en general s'usen a instruments i accessoris de fontaneria, com per exemple a aixetes, a electricitat, per a fer resistències i contactes elèctrics, a la construcció i ferreteria, a elements decoratius i a les indústries químiques i alimentàries, a més de materials de vaixelles, orfebreria, instruments musicals de vent i molts objectes quotidians, com per exemple cremalleres i bijuteria. Un cop utilitzades, les alpaques es poden reciclar i reutilitzar, separant els components d'aquest metall de la resta, fonent l'alpaca i afegint si cal algun altre element que calgui per a la composició final desitjada, com per exemple, més coure pur.

## Referències

* 1 2 «Plata alemanya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Materials elèctrics i electrònics, de Maite Baile Puig, Edicions UPC, 1996, (català) ISBN 9788489636095
# Plata daurada

La plata daurada, a vegades coneguda amb el terme francès vermeil, és plata (pura o esterlina) que ha estat daurada. La majoria dels objectes grans fets en orfebreria que semblen ser d'or són en realitat fets de plata daurada; per exemple, la majoria dels trofeus esportius (incloses les medalles com les medalles d'or atorgades en tots els Jocs Olímpics després del 1912) i moltes joies de la corona són objectes de plata daurada.
A més del fet que les matèries primeres són molt menys costoses d'adquirir que l'or massís de qualsevol quirat, els objectes grans de plata daurada també són notablement més lleugers si s'aixequen, així com més duradors (l'or és molt més pesat fins i tot que el plom i es ratlla i doblega fàcilment). Per als objectes que tenen detalls intricats com a custòdies, el daurat redueix en gran manera la necessitat de neteja i poliment i, per tant, redueix el risc de danys. La plata no daurada sofriria oxidació i necessitaria un poliment freqüent; l'or no s'oxida gens. Els fils d'«or» utilitzats en l'orfebreria brodada solen ser també fets de plata daurada.

## Referències

* ↑ «Olympic Games Winner Medals 1912 - 1920». web.archive.org, 14-05-2009. Arxivat de l'original el 14 de mayo de 2009. [Consulta: 10 agost 2021].
# Poetologia

Una poètica és neologisme força usat pels autors dels anys 80 per a nomenar un llibre o estudi destinat a teoritzar sobre les diverses doctrines de la poesia, la literatura i l'art.
Més tard, amb el propòsit de diferenciació i d'evitar ambigüitats, es va reservar el mot "poètica" per a cada particular concepció poètica o estil a l'art, mentre que la teoria, anàlisi i tècniques de textos de poemes i poesies escrites, com a gènere literari, s'ha anat anomenant poetologia.

## Etimologia

Rep el seu nom per l'obra homònima d'Aristòtil, el primer tractat complet sobre la literatura. Pot tenir un caràcter descriptiu o prescriptiu, dictant les normes sobre el bon gust i la composició estètica, com la de Nicolas Boileau-Despreaux.
Viccionari