OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sarntal

Sarntal (italià Sarentino) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte i de Salten-Schlern. L'any 2007 tenia 6.671 habitants. Comprèn les fraccions de Sarnthein (Sarentino), Aberstückl (Sonvigo), Agratsberg (Acereto), Astfeld (Campolasta), Auen (Prati), Ausserpens (Pennes di Fuori), Dick (Spessa), Durnholz (Valdurna), Essenberg (Montessa), Gebracksberg (Campo di Ronco), Gentersberg, Glern (Collerno), Innerpens (Pennes di Dentro), Kandelsberg, Muls (Mules), Niederwangen (Vangabassa), Nordheim (Villa), Öttenbach (Riodeserto), Putzen (Pozza), Reinswald (S.Martino), Riedelsberg (Montenovale), Rungg, Steet (Stetto), Trienbach (Trina), Unterreinswald (Boscoriva), Vormeswald (Selva di Vormes), Weissenbach (Riobianco) i Windlahn (Lana al Vento). Limita amb els municipis de Hafling, Freienfeld, Klausen, Franzensfeste, Mölten, Ratschings, Ritten, Jenesien, St. Leonhard in Passeier, Schenna, Vahrn, Vöran i Villanders.

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 97,44% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 1,45% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,11% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Franz Thomas Locher | SVP |
# Hannebachita

La hannebachita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom de la localitat de Hannebach, a Alemanya, la seva localitat tipus.

## Característiques

La hannebachita és un sulfit de fórmula química CaSO₃·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hannebachita pertany a «04.JE - Sulfits» juntament amb els següents minerals: gravegliaïta, orschallita i scotlandita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat de Hannebach, a Spessart, dins el districte d'Ahrweiler (Renània-Palatinat, Alemanya). També ha estat descrita en altres indrets d'Alemanya, així com a Àustria, França, Hongria, Polònia i el Canadà.

## Referències

* ↑ «Hannebachite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2021].
# Abu l-Fadl Muhammad ibn al-Husayn ibn Muhammad

Abu-l-Fadl Muhàmmad ibn al-Hussayn ibn Muhàmmad (àrab: أبو الفضل محمد بن الحسين بن محمد, Abū l-Faḍl Muḥammad b. al-Ḥusayn b. Muḥammad), més conegut com Abu-l-Fadl ibn al-Amid o, senzillament, Ibn al-Amid (àrab: ابن العميد, Ibn al-ʿAmīd), fou visir dels buwàyhides, fill d'un mercader de Qom que va exercir algunes funcions destacades al Khurasan i que el 933 era visir del ziyarida Wuixmaguir a Rayy, i l'any següent era un dels principals dignataris de Mardawij ibn Ziyar, general i emir daylamita que va governar al Jibal del 931 al 935, poc abans que aquest fou assassinat a Isfahan.
El fill apareix com a visir del buwàyhida Rukn-ad-Dawla, càrrec al qual va arribar en circumstàncies desconegudes; el 950/951 va avortar una conspiració per alliberar al musafírida Marzuban (que havia estat fet presoner per Rukn-ad-Dawla); l'any següent va rebutjar una invasió del general samànida Ibn Karategin i el 955/956 va dirigir la resistència a la invasió del general samànida Ibn Makan; l'any següent va fer front a la revolta del cap militar daylamita Ruzbihan. Després desapareix de les cròniques durant deu anys; Rukn-ad-Dawla el va enviar vers 965 al Fars al costat del seu jove fill Àdud-ad-Dawla però aquest aviat no va necessitar ningú i va reenviar a Abu-l-Fadl cap a Rayy a la cort de Rukn-ad-Dawla. El 966 a Rayy va dominar un motí d'un exèrcit de ghazis khurasanians que anaven a la frontera romana d'Orient. El 967 va sotemtre per a Ibrahim Salar (aliat de Rukn-ad-Dawla) l'Azerbaidjan, però va preferir emportar-se al príncep que deixar-lo al govern. El 970 va fer una expedició contra el cap kurd Hasanwayh; durant l'expedició es va posar malalt i el seu fill va agafar el comandament i va tenir una actuació inadequada amb les tropes que Abu-l-Fadl va criticar sense resultat.
Va morir el 8 de desembre de 970 havent estat visir 32 anys, una durada que només fou superada més tard per Nidham-al-Mulk.
Va escriure diverses obres; la principal és el Kitab al-màdhhab fi-l-balagha.

## Bibliografia

* Ameroz, Ibn al-Amid a Der Islam, III
* Khalil Mardam, Ibn al-Amid, Alep 1931
* Ihsan Abbas, "EBN AL-ʿAMĪD" a Encyclopaedia Iranica
# Ruscarius meanyi

Ruscarius meanyi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 5,9 cm de llargària màxima.
* Aletes pèlviques petites.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat (59°N-38°N) que viu entre 2-82 m de fondària a les zones intermareal i submareal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de l'illa Fillmore (sud-est d'Alaska) fins a Arena Cove (nord de Califòrnia, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1895. The fishes of Puget Sound. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 5. 785-855.
* ↑ Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1895. The fishes of Puget Sound. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 2) v. 5: 785-855, Pls. 76-104.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Hart, J.L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p.
* ↑ Matarese, A.C., A.W. Kendall, D.M. Blood i M.V. Vinter, 1989. Laboratory guide to early life history stages of Northeast Pacific fishes. NOAA Tech. Rep. NMFS 80:1-652.
* ↑ McAllister, D.E., 1990. A list of the fishes of Canada. Syllogeus Núm. 64. Nat. Mus. Nat. Sci., Ottawa, Canadà. 310 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tractat de Roma (desambiguació)

Tractat de Roma (desambiguació) té aquests significats:
* Tractats de Roma, tractats constitutius de la Comunitat Econòmica Europea i la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica.
* Tractat de Roma (1924), tractat que acordà la incorporació a Itàlia de l'Estat Lliure de Fiume.
* Tractats de Roma del 1941, tractats entre el regne feixista d'Itàlia i l'Estat Independent de Croàcia.
* Estatut de Roma, instrument constitutiu de la Cort Penal Internacional.
# Psychoda congruens

Psychoda congruens és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Satchell, G.H., 1955. New species of East and Central African Psychodidae. Part 1. Revue de zoologie et de botanique africaines. 51:339-372.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Terra dels homes

Terra dels homes —en francès original, Terre des hommes— és una novel·la autobiogràfica d'Antoine de Saint-Exupéry, en què descriu un grapat de vivències personals que el van ajudar a entendre el millor de la humanitat en conjunt, lluny d'aglomeracions i burocràcia. Va ser publicada per primer cop el 1939 a França i va rebre el Grand prix du roman de l'Acadèmia Francesa; el mateix any va ser traduïda a l'anglès i publicada als Estats Units, on va rebre també altre premi, el National Book Award.
Saint-Exupéry va dedicar el llibre a Henri Guillaumet, amic i company seu com a aviador a Latécoère, que, després d'estavellar-se a les geleres dels Andes, caminà cinc dies sense abric ni aliments. En l'obra, Saint-Exupéry descriu un seguit d'esdeveniments de la seva vida de quan va treballar per a la companyia francesa d'aerotransport postal «Lignes Aérienes Latécoère». Narra diversos episodis dels seus anys de pilot en rutes a través del Sàhara africà i els Andes sud-americans; fa una descripció detallada de l'accident aeri de 1935 al desert del Sàhara entre Bengasi i El Caire on, amb el seu mecànic André Prévot, amb prou feines van sobreviure. Sense aigua ni menjar, i exhaurint-se les possibilitats de trobar un oasi o ajuda des de l'aire a mesura que passava el temps, els dos homes gairebé van morir de set abans de ser salvats per un beduí a camell.
De l'accident al desert fa una anàlisi sobre la grandesa i puritat, però també inhumanitat, de la natura i d'ella destaca la humanitat, heroica, dels qui l'estimen; Saint-Exupéry descriu l'ésser humà proper a la moral de Nietzsche, i també figura un existencialisme proper a Sartre: «l'angoixa de la llibertat com a definició humana, el compromís i la responsabilitat sobre la humanitat, i el no-res com a horitzó i destí». En general, els capítols del llibre s'ocupen de temes centrats en l'amistat, la mort, l'heroisme i solidaritat entre companys, la humanitat i la recerca del sentit de la vida. El llibre il·lustra l'opinió de l'autor del món i la seva conclusió: «la vida val la pena viure-la».

## Referències

* 1 2 Royo, Mariano. «Terra dels Homes». Senderi, Educació en Valors. [Consulta: 31 maig 2015].
* ↑ «Antoine de Saint Exupéry: A Bibliography». The French Review. American Association of Teachers of French. [Consulta: 31 maig 2015].
* 1 2 3 4 «Terre des Hommes (1939)». Fondation Antoine de Saint Exupéry pour la Jeunesse (FASEJ). [Consulta: 31 maig 2015].
* ↑ "1939 Book Awards Given by Critics: Elgin Groseclose's 'Ararat' is Picked as Work Which Failed to Get Due Recognition", The New York Times (14 de febrer de 1940),ProQuest Historical Newspapers The New York Times (1851-2007)

## Enllaços externs

* Terre des hommes. Text complet original en francès.
* Terre des hommes. Cites en francès.
# Terra fora del dic

Terra fora del dic (en neerlandès uiterwaard o en alemany Überschwemmungsgebiet) es diu de la terra inundable entre un dic i el llit d'estiu d'un riu, principalment als Països Baixos, Alemanya i Dinamarca. Com es presenten més sovint a ambdues ribes d'un riu, el plural, terres fora del dic és més comú.
Es tracta d'una zona inundable al maresme, a la qual es desconsella de construir, que es troba entre el dic d'estiu més baix i el dic d'hivern superior. Serveixen per a donar a rius amb un cabal molt diferent entre els períodes secs i períodes de pluges intenses, una zona on poden d'expandir-se, sense fer malbé les infraestructures permanents que es troben fora dels dics d'hivern. S'hi troben prats molls molt fecunds per a la ramaderia. Per la presència d'argila de bona qualitat sovint s'hi van establir bòbiles que després van patir l'aigua alta.
A la costa i als estuaris on l'aigua salada prepondera, es parla de schorre per indicar les zones que només s'inunda a marea viva. La transició entre terres fora del dic i schorres és gradual.
* Aigua alta a la terra fora del dic de Bronkhorst
* Relleu de terres fora del dic a Olst
* Terra fora del dic a Deventer
* La terra fora del dic Blauwe Kamer
* El terra fora del dic Ooibos als Duursche Waarden

## Vegeu també

* Plana d'inundació

## Referències

* ↑ Guido Geerts & Ton den Boon, «Uiterwaard», Van Dale Groot woordenboek der Nederlandse Taal, Utrecht-Antwerpen, Van Dale Lexicografie, 1999, pàgina 3556 (en català: Van Dale Gran diccionari de la llengua neerlandesa)
# Teya & Salena

Teya & Salena és un duet musical austríac format per Teodora Špirić i Selina-Maria Edbauer.

## Biografia

Špirić i Edbauer es van conèixer el 2021 durant la seva participació separada en el programa de talents austríac Starmania. Edbauer va ser eliminat a les semifinals, Špiric va arribar al segon espectacle final. Edbauer també va participar en la setena temporada de The Voice of Germany el 2017, on va arribar a la tercera ronda com a membre de l'equip de Samu Haber.
El 31 de gener de 2023, es va anunciar que el duet representarà Àustria en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà en la ciutat britànica de Liverpool. El 8 de març, el Dia Internacional de les Dones, van publicar la seva cançó «Who the Hell is Edgar?».
En el passat, les dues dones ja s'havien inscrit per participar en el Festival de la Cançó d'Eurovisió: Špirić el 2020 (com a Thea Devy) amb «Judgment Day» i Edbauer el 2019 amb «Behind the Waterfall». A més, Špirić va participar en la preselecció sèrbia Beovizija amb la seva aportació després de no ser seleccionada a Àustria. Va aconseguir el desè lloc en la final.

## Referències

* ↑ «Teya & Salena will represent Austria in Liverpool» (en anglès). Eurovision.tv, 31-01-2023. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «Austria: 'Who The Hell Is Edgar?' revealed as entry» (en anglès). Eurovision.tv, 08-03-2023. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ Ude, C. «Geheimnis gelüftet: Ex-Starmaniacs singen für Österreich» (en alemany). Kleine Zeitung, 31-01-2023. [Consulta: 28 abril 2023].
# G.729

El protocol G.729 és un algorisme de compressió d'àudio que comprimeix l'àudio en trossos de 10 mil·lisegons. La música o tons com ara el DTMF o els tons de faxos no poden ser transportats mitjançant aquest còdec, de la mateixa manera que tampoc pot el G.711 o protocols anteriors que transporten aquest tipus de senyal.
G.729 s'usa principalment en aplicacions de VoIP (Voice over IP) atès als seus petits requeriments d'amplada de banda. Aquest estàndard opera a 8 kbit/s però hi ha extensions que proporcionen 6,4kbit/s i 11,8 kbit/s, per obtenir una pitjor o millor qualitat de veu, respectivament. També és molt comú l'ús del G.729a, el qual és compatible amb G.729 però requereix una menor computació. Aquesta menor computació suposa una disminució en la qualitat de la veu.
L'annex B de G.729 és un esquema de compressió del silenci, el qual disposa d'un mòdul VAD usat per detectar activitat de veu (tant si es parla com si no). També inclou un mòdul DTX, el qual decideix si cal actualitzar els paràmetres de soroll de fons. D'altra banda, també inclou un generador de soroll de confort (en anglès Comfort Noise Generator, CNG), ja que quan una transmissió s'atura a causa del fet que no es parla, si no hi hagués un mínim soroll de fons, l'altre usuari podria interpretar que la comunicació s'ha tallat.

## Vegeu també

* G.711

## Enllaços externs

* Pàgina de l'ITU-T sobre el G.729
* Recursos sobre els codecs d'àudio G.7xx Arxivat 2006-12-07 a Wayback Machine.
# G.B.C. (equip ciclista)

L'equip G.B.C., conegut també com a Wega, va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir entre 1963 a 1977. L'any 1970 tingué llicència suïssa al fusionar-se amb el Zimba.

## Principals resultats

* Coppa Placci: Roberto Ballini (1969)
* Gran Premi de Frankfurt: Rudi Altig (1970)
* Tour de Berna: Eric Spahn (1972)
* Giro de la Província de Reggio de Calàbria: Wladimiro Panizza (1973)
* Giro de la Romanya: Wladimiro Panizza (1973), Roberto Ceruti (1977)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 8 participacions (1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1976, 1977)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1969: Roberto Ballini
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 1 participacions (1972)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificacions secundàries:

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles 1 a firstcycling.com
* Plantilles 2 a firstcycling.com
* Plantilles 3 a firstcycling.com
# G.I. Bill of Rights

El G. I. Bill of Rights (oficialment anomenat Servicemen's Readjustment Act) és una llei estatunidenca adoptada el juny del 1944 que oferia als soldats desmobilitzats de la Segona Guerra Mundial (anomenats comunament G.I.s o GI's) el finançament dels seus estudis universitaris o de formació professional, així com una assegurança d'atur. Aquesta llei també oferia diversos tipus de préstecs per poder comprar un habitatge o fundar una empresa.
Principalment escrita i proposada com a llei general (omnibus bill) per Warren Atherton (1891-1976), el G.I. Bill és considerat a vegades com l'últim element de la legislació del New Deal. El Senador Ernest McFarland s'implicà activament en la votació de la llei i és conegut com un dels «pares del G.I. Bill».
La llei proposada inicialment pel President Roosevelt no tenia un abast tan gran. El G.I. Bill havia estat creat per evitar una repetició de la Bonus Army (una unió de veterans de la Primera Guerra Mundial el 1932) i una recaiguda dels Estats Units a la Gran Depressió després de la fi de la Segona Guerra Mundial. L'American Legion fou la principal responsable de diverses de les disposicions contingudes a la llei.
Una disposició important del G.I. Bill era el baix tipus d'interès pel préstec per comprar un habitatge. Això permeté a milions de famílies americanes deixar els apartaments urbans i instal·lar-se en pavellons dels afores. Abans de la guerra, els afores eren més aviat barris de gent amb un cert patrimoni. Tot i que els afroamericans i altres minories que havien servit a l'exèrcit eren elegibles per aquests préstecs, se'ls dissuadí de deixar les ciutats o les zones rurals per a instal·lar-se als suburbis mitjançant diverses tècniques de segregació practicades per la població blanca.
Una altra disposició era la clàusula 52-20, que permetia als antics soldats rebre 20 dòlars per setmana durant un any mentre busquessin treball. Al final menys d'un 20% dels fons prevists per aquesta clàusula foren usats al final, car la majoria d'antics combatents trobaren ràpidament un treball o seguiren estudis universitaris.

## Enllaços externs

* Signatura pel President Roosevelt del G.I. Bill amb informacions filmades Arxivat 2008-09-20 a Wayback Machine. - Web històric de la Casa Blanca (cliqueu a "Site index" i després a "Point 9 In honor of their valor") (anglès)
# Cronologia curta

La cronologia curta és una alternativa o complement de la cronologia mitjana, la qual és la més acceptada pel que fa a la datació d'esdeveniments de l'antic Pròxim Orient abans del 1500 a.n.e..
Per causa de la manca de registres i dades que hi ha d'aquella època, els estudiosos han elaborat diverses cronologies basades en les poques tauletes i indicis astronòmics que poden servir de referència. Les més defensades són la cronologia mitjana i la cronologia curta.
Els llibres de text convencionals tendeixen a utilitzar la cronologia mitjana, tot i que presenta alguns problemes encara no resolts. Per això, alguns historiadors s'estimen més la cronologia curta per a alguns esdeveniments. Amb tot, la cronologia curta ocasiona un suposat buit de gairebé un segle que encara no s'ha sabut acomodar en la línia de temps.
Les principals dates d'aquestes dues cronologies són les següents:
| Esdeveniment | Cronologia mitjana | Cronologia curta |
| Regnat de Lugal-Zage-Si | 2358-2334 a.n.e. | 2296-2271 a.n.e. |
| Imperi accadi | 2334-2154 a.n.e. | 2270-2083 a.n.e. |
| Tercera Dinastia d'Ur | 2112-2004 a.n.e. | 2048-1940 a.n.e. |
| Regnat de Hammurabi | 1792-1750 a.n.e. | 1728-1686 a.n.e. |
| Destrucció de Babilònia pels hitites | 1595 a.n.e. | 1531 a.n.e. |

## Referències

* ↑ Història Antiga del Pròxim Orient: Egipte i Mesopotàmia. Per Joaquín Sanmartín, José Miguel Serrano. Edicions AKAL, 1 de gen. 1998
* ↑ Martin Bernal. Black Athena. Rutgers University Press, 1991, p. 215ff. ISBN 978-0-8135-1584-7.
* ↑ Jane McIntosh. Ancient Mesopotamia: New Perspectives. ABC-CLIO, 2005, p. 47–. ISBN 978-1-57607-965-2 [Consulta: 3 novembre 2012].
* ↑ Gurzadyan, V. G., On the Astronomical Records and Babylonian Chronology, ICRA, University of Rome “La Sapienza”, Italy and Yerevan Physics Institute, Armenia, Akkadica, v. 119–120 (2000), pp. 175–184.)
* ↑ Warburton, D.A., The Fall of Babylon in 1499: Another Update, Akkadica, v. 132, 1 (2011)
* ↑ , Schwartz, Glenn, 2008. "Problems of Chronology: Mesopotamia, Anatolia, and the Syro-Levantine Region." In: Beyond Babylon: Art, Trade, and Diplomacy in the Second Millennium B.C., edited by Joan Aruz, Kim Benzel, and Jean M. Evans: 450–452.
# Despectiu

El despectiu és un derivat d'una paraula, generalment mitjançant un sufix per referir-se al concepte que designa amb menyspreu, com ara «gentola».
Pot ser un sufix específic o un altre sufix amb connotacions negatives, com els augmentatius o diminutius. La connotació ve donada pel context de la frase. Un superlatiu pot ser usat com a despectiu irònicament.
# Cucut pàl·lid

El cucut pàl·lid (Heteroscenes pallidus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos, matolls, manglars i ciutats d'Austràlia i Tasmània. Ha estat inclòs al gènere Cacomantis i modernament al monotípic Heteroscenes (Cabanis et Heine Sr, 1862).
# Gino Cappello

Gino Cappello (Pàdua, 2 de juny de 1920 - Bolonya, 28 de març de 1990), conegut com a Cappello IV, fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Fou 11 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950 i al de 1954. També jugà amb la selecció d'Itàlia B.
Pel que fa a clubs, destacà a Calcio Padova, AC Milan i Bologna FC 1909.

## Referències

* ↑ Gino Cappello a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Courtney, Barrie. «England - International Results B-Team - Details». RSSSF, 22-05-2014. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ «Gino Cappello (IV)» (en italian). Magliarossonera.it. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ Perfil a enciclopediadelcalcio