OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cyrano de Bergerac (pel·lícula de 1950)

* Per a altres significats, vegeu «Cyrano de Bergerac (desambiguació)».
Cyrano de Bergerac és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Michael Gordon, estrenada el 1950. Es tracta d'una de les nombroses adaptacions cinematogràfiques de l'obra de teatre d'Edmond Rostand, Cyrano de Bergerac. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cyrano, el carismàtic poeta i espadatxí, està enamorat de Roxane igual que el seu amic Christian, però aquest, que té tot l'atractiu que li manca a Cyrano, no sap com festejar-la. Cyrano va en ajuda del seu tímid amic prestant-li les seves paraules i sensibilitat per escriure cartes d'amor i poesia. Roxane s'enamora de la persona que escriu les cartes, convençuda que és Christian.

## Repartiment

* José Ferrer: Cyrano de Bergerac
* Mala Powers: Roxane
* William Prince: Christian de Neuvillette
* Morris Carnovsky: El Bret
* Ralph Clanton: Antoine Comte de Guiche
* Lloyd Corrigan: Ragueneau
* Virginia Farmer: Duenna
* Edgar Barrier: Cardenal de Richelieu
* Elena Verdugo: Orange Girl
* Albert Cavens: Vescomte de Valvert
* Arthur Blake: Montfleury
* Percy Helton: Bellerose
* Virginia Christine: Sor Marthe
* Don Beddoe: The Meddler

## Premis i nominacions
### Premis

* 1951: Oscar al millor actor per José Ferrer
* 1951: Globus d'Or al millor actor dramàtic per José Ferrer
* 1951: Globus d'Or a la millor fotografia per Franz Planer

### Nominacions

* 1951: Globus d'Or a la nova estrella femenina per Mala Powers
* 1951: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica

## Referències

* ↑ esadir.cat. Cyrano de Bergerac. esadir.cat.
* ↑ «Cyrano de Bergerac». The New York Times.
* ↑ «Jose Ferrer guanya l'oscar». The New York Times.
# Gavardo

Gavardo és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia. El 2017 tenia 12.098 habitants.
Conté les frazioni de Limone, Marzatica, Sopraponte, Soprazocco.

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
* Dades a ISTAT

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Botticino Arxivat 2018-07-16 a Wayback Machine. (en italià)
# Ternóvoie (Stari Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Ternóvoie».
Ternóvoie - Терновое (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 188 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Gianni Jeronimo Acquaviva

Gianni Jeronimo Acquaviva és el nom dels següents personatges:
* Gianni Jeronimo Acquaviva (nascut el 1521)
* Gianni Jeronimo Acquaviva (nascut el 1600)
* Gianni Jeronimo Acquaviva (nascut el 1673)
# Gianni Guigou

Gianni Bismark Guigou Martínez (Nueva Palmira, 22 de febrer de 1975) és un futbolista uruguaià, qui actualment juga al Nacional de Montevideo.
Va arribar a la Lliga italiana de futbol el 2000 a la Roma, i després del 2006 va jugar al Treviso a la Serie B. Actualment, juga a la lliga uruguaiana de futbol.

## Clubs

* 1994-2000: Nacional
* 2000-2003: Roma
* 2003-2004: AC Siena
* 2004-gener 2006: AC Fiorentina
* 2006: Treviso FC

## Internacional

* 41 partits amb la selecció de futbol de l'Uruguai entre 1999 i 2004.
* 2 partits jugats a la Copa del Món de Futbol de 2002 (titular contra Dinamarca i França).

## Referències

* ↑ «Relazione Semestrale al 31 Dicembre 2004» (PDF) (en italià). AS Roma, 23-03-2005. [Consulta: 9 novembre 2010].
# Convent de les Carmelites (Vic)

El Convent de les Carmelites és un edifici conventual de planta baixa i dos pisos entorn d'un claustre i d'una església eclèctica a la ciutat de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Aquesta consta d'una sola nau amb capelles laterals. Com a construcció annexa hi ha un edifici aïllat que primitivament era un panteó. En substitució de l'església de Santa Eulàlia, el 1900 s'inaugurà l'església actual junt amb el convent. L'edifici del Carrer Santa Teresa fou construït el 1871.

## Notes

* 1 2 «Església Convent de les Carmelites». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Fumata blanca i fumata negra

La fumata blanca i fumata negra (o fumata bianca e fumata nera en italià) és la columna de fum que surt de la Capella Sixtina quan acaba una ronda de votació per elegir un nou Papa. El color blanc del fum significa que hi ha hagut una votació amb èxit positiu; en cas contrari el fum és negre i s'anomena "fumata negra". Un cop finalitzada la fumata blanca, apareix al balcó de la Basílica de Sant Pere el cardenal protodiaca anunciant a la comunitat de creients Annuntio vobis gaudium magnum: habemus Papam ("Anuncio amb gran joia: tenim Papa") i presenta el nou pontífex.
Existeix també la fumata groga, que és simplement una de prova que es realitza a l'inici del Conclave, per assegurar-se del correcte funcionament de l'estufa i la xemeneia on es cremen les paperetes i altres documents. L'estufa que actualment es fa servir als conclaves és la mateixa des del 1939 i té impreses amb un punxó les dates dels conclaves realitzats des del moment de la seva introducció. Malgrat tota la preparació, moltes vegades el color de la fumata pot portar a error o dubtes, com en el cas de l'elecció de Joan Pau I, i va haver moments d'incertesa sobre el color del fum, el mateix va passar durant l'elecció de Benet XVI, per això s'ha introduït el so de les campanes de la Basílica de Sant Pere.

## Referències

* ↑ «Así se consigue la fumata blanca y la negra» (en castellà). abc.

## Vegeu també

* Habemus Papam
* Senyals de fum
# Territori d'Alabama

El Territori d'Alabama va ser un territori organitzat incorporat als Estats Units, extret que va existir del 15 d'agost de 1817 (quan es va extreure del Territori del Mississipi) al 14 de desembre de 1819, quan va ser admès a la Unió com l'Estat d'Alabama. Va ser designat per dues Lleis del Congrés, interdependents, els dies 1 i 3 de març de 1817, tot i que no van entrar en vigor fins al 10 d'aquell mateix any. St. Stephens en va ser la capital, i William Wyatt Bibb l'únic governador territorial, que es va convertir en el primer governador estatal en ser admès l'estat d'Alabama.
# Thivencelle

Thivencelle és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 813 habitants. Limita a l'est amb Saint-Aybert, al sud-est amb Crespin, al sud-oest amb Quarouble i a l'oest amb Condé-sur-l'Escaut.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 939 | 1.116 | 961 | 818 | 824 | 839 | 813 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2008 | Irène Zbiciak-Csordas |
| 2008-2009 | Michel Marquilly |
| 2009- | José Dubrulle |
# Genètica de la conservació

La genètica de la conservació consisteix en l'aplicació de teories i tècniques genètiques per a reduir el risc d'extinció d'espècies amenaçades.
El seu objectiu principal a llarg termini és preservar les espècies com a entitats dinàmiques amb la capacitat d'enfrontar-se als canvis ambientals. Algunes de les seves aplicacions bàsiques són: identificació d'espècies, resolució d'ambigüitats taxonòmiques, definició d'unitats de gestió dins de les mateixes espècies, deteccions d'hibridació, mesura de la variabilitat genètica en espècies amenaçades, gestió genètica de poblacions petites, anàlisis de la viabilitat de les poblacions, tria de poblacions i llocs per a la reintroducció.

## Vegeu també

* Biologia de la conservació
* Conservació
# Coronaca

Coronaca és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 170 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coronaca tenia 170 habitants, 76 habitatges i 50 famílies. La densitat de població era de 39,1 habitants/km².
Dels 76 habitatges en un 22,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,2% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 31,8% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.500 $ i la renda mediana per família de 50.114 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.000 $ mentre que les dones 18.882 $. La renda per capita de la població era de 18.219 $. Cap de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coronaca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coronaca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Crisògon d'Aquileia

Crisògon d'Aquileia (Aquileia?, Friül, segle iii - Aquileia, 303) fou un bisbe d'Aquileia. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Vida i llegenda

Crisògon fou bisbe d'Aquileia, mort màrtir durant el regnat de Dioclecià. El seu culte es va difondre ràpidament, amb un titulus (lloc de culte) instituït a Roma, probablement, per Silvestre I (314-335).
Cap al segle VI s'elaborà una llegenda a Roma, possiblement per vincular-lo a la ciutat, segons la qual Crisògon havia nascut a Roma i hi era vicarius Urbis i mestre de santa Anastàsia de Roma. Empresonat durant una persecució, fou portat a Aquileia davant l'emperador, i hi fou decapitat. El seu cos hauria estat llençat al mar, que el tornaria a la platja, on fou trobat pel sacerdot Zoil, que el va sebollir.
Segons la llegenda, va morir un 23 de novembre: les esglésies occidentals el celebren el 24 de novembre, i les d'orient, el 16 d'abril.

## Enllaços externs

* "St Patrick's Church: Saint Chrysogonus" Arxivat 2007-11-05 a Wayback Machine.
# Crisòpolis

* Per a altres significats, vegeu «Eíon».
Crisòpolis (en grec antic, Χρυσόπολις Chrisopolis) era una antiga ciutat de la costa occidental de Bitínia, a la Propòntida, al Bòsfor traci, una mica al nord de Calcedònia, segons diu Esteve de Bizanci.
El seu nom vol dir 'ciutat daurada' i es donen dues explicacions. La primera diu que era el lloc on l'Imperi Persa hi guardava l'or que recollia dels impostos locals, i l'altra diu que la va fundar Crises, el fill d'Agamèmnon. Correspon a la ciutat otomana d'Üsküdar (antiga Scutari) enfront d'Istanbul.

## Història

Va ser un dels llocs on van parar els deu mil l'any 400 aC en el seu viatge de retorn des de Pèrsia. Polibi diu que els que volien anar de Calcedònia a Bizanci no ho podien fer en línia recta degut als corrents del Bòsfor, i es desplaçaven obliquament fins a Crisòpolis. Els atenesos, seguint el consell d'Alcibíades, cobraven en aquest lloc un peatge a les naus que anaven al Pont. Plini el Vell diu que Crisòpolis fuit ('va ser'), possiblement perquè a la seva època no estava poblada.
L'any 324 dC hi va tenir lloc l'anomenada batalla de Crisòpolis, entre els dos emperadors de l'època: Constantí i Licini. Posteriorment, l'any 1071, sota el regnat de Miquel VII Ducas, va ser cremada pels normands.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Chrysopolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ Norwich, John Julius. Byzantium: the apogee. Nova York: Knopf, 2011, p. 360. ISBN 9780394537795.
# Fútbol, amor y toros

Fútbol, amor y toros és una pel·lícula espanyola de 1929 dirigida per Florián Rey i protagonitzada per Guerrita, Ricardo Núñez Lissarrague i Modesto Rivas. Va ser la primera pel·lícula sonora de Florián Rey, que va quedar insatisfet amb els resultats de l'enregistrament i va realitzar la seva següent pel·lícula a França.

## Sinopsi

Ricardo, porter del club de futbol Triana, s'enamora de María Jesús, filla d'un ramader que havia estat torero i que s'oposa a les seves relacions.

## Repartiment

* Guerrita com a cantant flamenc.
* Ricardo Núñez Lissarrague
* Modesto Rivas
* Carlos Rufart
* Blanca Suárez

## Referències

* ↑ Mira, Alberto. Historical Dictionary of Spanish Cinema (en anglès). Scarecrow Press, 2010, p. 261. ISBN 978-0-8108-7375-9.
* ↑ Fútbol, amor y toros, a Fotogramas

## Enllaços externs

* Fútbol, amor y toros”, la primera película sonora española de la historia per Bravo Mayor, Luis Javier A: Cuadernos de Fútbol: Primera revista de historia del fútbol español, ISSN-e 1989-6379, Vol. 83, Nº. 1, 2017
# Fúrmanov

Fúrmanov, rus: Фурманов, és una ciutat de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia. Es troba a 28 km al nord d'Ivànovo. La situació demogràfica de Fúrmanov va deteriorar-se durant la dècada de 1990. El 2001 el creixement natural acusava un dèficit de 13,6 per mil a causa de la baixa taxa de natalitat (8,4 per mil) i l'alta taxa de mortalitat (22 per mil). Rep el seu nom per Dmitri Fúrmanov, revolucionari rus que hi va néixer.
# Llorenç Tomàs

* No confondre amb altres Llorenç Tomàs
Llorenç Tomàs (Barcelona, 1868? - 30 de gener de 1916) fou un advocat i naturalista català.
Especialista en geologia i paleontologia, des del 1906 va ser membre de la Institució Catalana d'Història Natural, de la qual va ser president uns mesos el 1911 i el 1912. Va ser professor de geologia als Estudis Universitaris Catalans en substitució de Norbert Font i Sagué.
Va publicar diferents obres, com Sobre la formació d'anhidrita (1909), Les sals de potassi de Súria (1911-15) o Els minerals de Catalunya (1919-20).
Es va casar amb Antònia Socias i Romeu.

## Referències

* ↑ «Llorenç Tomàs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Directori de les societats filials: (1907-2007). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2009. ISBN 978-84-92583-11-9 [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ «Esquela» p. 2. La Vanguardia, 25-03-1924. [Consulta: 30 abril 2019].
# Pineville (Carolina del Nord)

Pineville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 4.267 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pineville tenia 3.449 habitants, 1.632 habitatges i 744 famílies. La densitat de població era de 373 habitants per km².
Dels 1.632 habitatges en un 19,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,1% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 54,4% no eren unitats familiars. En el 42,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,5% tenia menys de 18 anys, un 13% entre 18 i 24, un 42,2% entre 25 i 44, un 16,1% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.261 $ i la renda mediana per família de 45.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 $ mentre que les dones 29.508 $. La renda per capita de la població era de 21.958 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pineville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pineville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Société de philosophie chrétienne

La Société libre de philosophie chrétienne (en català, Societat lliure de filosofia cristiana) (sovint anomenada Société de philosophie chrétienne, en català Societat de filosofia cristiana) és una societat científica i religiosa fundada per l'abat Grégoire el 1795.
La Société libre de philosophie chrétienne va ser creada el maig de 1795 per Henri Grégoire, més conegut amb el nom d'abat Grégoire. Aleshores bisbe constitucional de Blois, s'havia envoltat d'altres membres de l'Església constitucional així com de laics, sovint jansenistes i sempre gal·licans, per tal de reprendre una activitat religiosa i intel·lectual després de l'onada descristianitzadora del Terror. Aquesta societat tenia per objectiu reprendre l'estudi de les ciències religioses interrompudes per la Revolució francesa, així com federar els membres de l'Església constitucional i lluitar contra la Teofilantropia i el culte de l'Ésser Suprem. Segons l'abat Grégoire, aquesta societat reunia membres «desitjosos de fer del bé, evitant de fer soroll».
Composta de cinquanta membres, la societat es reuneix en principi a París, rue Pierre-Sarrazin, amb el bisbe d'Estrasburg, Jean-Pierre Saurine, després a la rue Saint-Jacques, amb el bisbe de Rodez, Claude Debertier. Efectuava també sovint, visites a l'antiga abadia de Port Royal des Champs, ja que apel·lava obertament a l'heretatge gal·lican dels jansenistes.
La Societat disposava d'un òrgan de premsa, els Annales de la religion, fent tirades d'aproximadament 3000 exemplars, que difonia les seves idees. Aquest diari aparegué de 1795 a 1803.
Va acabar les seves activitats a causa del Concordat del 1801, que va obligar tots els bisbes constitucionals a dimitir. La majoria dels membres d'aquesta societat varen restar tanmateix units en el seu rebuig al Concordat, la seva voluntat d'una Església gal·licana i el seu republicanisme irreductible.

## Bibliografia

* Rita Hermon-Belot, L'abbé Grégoire, la politique et la vérité, Seuil, 2000 - ISBN|2020374927
* Bernard Plongeron, L'abbé Grégoire et la république des savants, Editions du CTHS, 2001 - ISBN|2735504948

## Vegeu també

* Annales de la religion
* Henri Grégoire
* Gallicanisme
* Constitució civil del clergat
# Korji

Korji - Коржи (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia a la vora del riu Sredni Txelbas, afluent del Txelbas. És a 33 km al sud de Leningràdskaia i a 111 km al nord de Krasnodar.
# Robert Naeye

Robert Naeye, (Woluwe-Saint-Lambert, 22 de juny de 1917 - Schaerbeek, 9 de setembre de 1998) fou un ciclista belga, que va destacar en les curses de sis dies en què va aconseguir quatre victòries.
Un cop retirat va dirigir diferents equips entre el que destaca el Peugeot.

## Palmarès

* 1947
** 1r als Sis dies de París (amb Achiel Bruneel)
* 1949
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Maurice Depauw)
* 1950
** 1r als Sis dies de Múnic (amb René Adriaenssens)
* 1951
** 1r als Sis dies de Saint-Étienne (amb Ernest Thyssen)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Tideu (desambiguació)

Tideu és el nom dels següents personatges:
* Tideu, heroi mitològic grec
* Tideu de Quios, polític grec de Quios
* Tideu d'Atenes, general atenenc
# Tetraleurodes andropogoni

Tetraleurodes andropogoni és un hemípter del gènere Tetraleurodes de la família dels Aleiròdids.
L'espècie va ser descrita científicament per primera vegada per Dozier el 1934.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# Coordinació dels Moviments de l'Azawad

La Coordinació dels Moviments de l'Azawad (CMA) és una aliança de grups rebels creats en 2014 durant el conflicte al nord del Mali.

## Organització

La formació del CMA es va anunciar el 28 de d'octubre de 2014. Aquesta aliança ha estat presidida inicialment per Bilal Ag Acherif, i després des del 16 de desembre de 2016, per Alghabass Ag Intalla., Mentre presidia la CMA, Sidi Brahim Ould Sidatt va ser assassinada a Bamako el 13 d'abril de 2021.
El CMA compta amb els grups següents :
* El Moviment Nacional per l'Alliberament de l'Azawad (MNLA)
* L'Alt Consell per la Unitat de l'Azawad (HCUA)
* Una ala del Moviment Àrab de l'Azawad (MAA)
D'altres grups reclamen formar part del CMA, però sense ser reconeguts pels grups fundadors:
* La Coalició del Poble per l'Azawad (CPA)
* Una ala de la Coordinació dels Moviments i Front Patriòtic de Resistència (CM-FPR2)
* El Moviment per la Salut de l'Azawad (MSA)
El Front Popular de l'Azawad (FPA) era integrat inicialment en la CMA abans de retirar-se el 29 de novembre de 2014.

## Referències

* ↑ Mali: les mouvements de l'Azawad créent une coordination militaire, RFI, 29 octobre 2014.
* 1 2 3 4 5 6 7 Alghabass Ag Intalla : « les combattants qui s'engagent savent qu’ils peuvent mourir au combat. Ce ne sont pas des chômeurs que nous envoyons pour toucher un salaire» Arxivat 2017-02-17 a Wayback Machine., Journaldumali.com, 16 février 2016.
* 1 2 3 4 5 RFI : Mali: signature de l'accord de paix, sans les principaux groupes rebelles
* ↑ Mali: Démission du FPA de la coordination des Mouvements de l'Azawad : Le MNLA plus que jamais seul Arxivat 2018-03-20 a Wayback Machine., Mali Actu.net, 5 décembre 2014.
# Coordinadora Gesto por la Paz d'Euskal Herria

La Coordinadora Gesto por la Paz d'Euskal Herria o Euskal Herriko Bakearen Aldeko Koordinankundea és una plataforma pacifista, cívica, unitària, pluralista i independent de qualsevol partit polític o institució. Des de 1986 constitueix una resposta organitzada de la societat civil del País Basc enfront de la violència d'ETA.
El seu projecte per a aconseguir la pau inclou com actuacions principals: incrementar la mobilització ciutadana, conscienciar la societat de la seva responsabilitat en la necessària resposta pacífica, vetllar perquè l'erradicació de la violència des de les institucions públiques es doni dintre de la legalitat i el respecte als drets humans i fomentar una cultura de pau. Com a forma de protesta, té establerta la realització de concentracions silencioses de 15 minuts, en desenes de localitats basques l'endemà de produir-se una mort provocada per un acte violent.
El 1993 fou guardonada amb el Premi Príncep d'Astúries de la Concòrdia.

## Referències

* ↑ «Gesto por la Paz - Principios fundamentales». Arxivat de l'original el 2022-07-17. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Fundación Príncipe de Asturias: PREMIO PRÍNCIPE DE ASTURIAS DE LA CONCORDIA 1993.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina Oficial de Gesto por la Paz
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de la Concòrdia 1993 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.