OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Paul Aimé Gobel

Jean-Paul Gobel (Tonon, Alta Savoia, 14 de maig de 1943) és un religiós catòlic francès, bisbe i nunci apostòlic a diferents països.

## Biografia

Fou ordenat sacerdot el 1969 a la diocesi d'Annecy. Va continuar els seus estudis a l'Acadèmia Pontifícia Eclesiàstica (escola de la diplomàcia de la Santa Seu) a Roma.
El 1974, va començar la carrera diplomàtica com a secretari de nunciatura a Austràlia i Papua Nova Guinea. A continuació, va ocupar diversos càrrecs, entre ells a Moçambic, Nicaragua, Burundi i Hong Kong. El 1976 el papa Pau VI el va nomenar Prelat d'Honor de Sa Santedat
El 7 de desembre de 1993 el papa Joan Pau II el va nomenar nunci apostòlic a Geòrgia, Armènia i Azerbaidjan així com arquebisbe titular de Calatia. Va ser consagrat bisbe el 6 de gener de 1994 pel mateix papa.
El 6 de desembre de 1997 va ser destinat a l'Àfrica occidental, com a nunci apostòlic per Senegal, Guinea Bissau, Mali, Mauritània i Cap Verd amb seu a Dakar. El 31 d'octubre de 2001 deixà el càrrec quan fou nomenat nunci apostòlic a Managua (Nicaragua), que deixà el 10 d'octubre de 2007 per responsabilitzar-se de la força sensible nunciatura de l'Iran, amb seu a Teheran.
El 5 de gener de 2013 fou transferit al Caire com a nunci apostòlic a Egipte i després davant la Lliga Àrab. Es va jubilar el gener de 2015.

## Referències

* ↑ Annuario Pontificio per l'anno 1987, Città del Vaticano 1987, S. 1875.
* ↑ Santo Padre nombra a arzobispo alemán nuevo Nuncio Apostólico en Nicaragua, aciprensa
* ↑ Neue Papst-Botschafter für Ägypten und Guatemala Arxivat 2013-04-21 at Archive.is, Ràdio Vaticana, 5 de gener 2012

## Bibliografia

* «Le Français Jean-Paul Gobel, nouveau nonce en Iran» (en francès). La Croix, 10-10-2007.
# EMBiology

EMBiology és una base de dades bibliogràfica que se centra en la indexació de la literatura en les ciències de la vida en general. La cobertura inclou la recerca fonamental i la recerca aplicada.
Va ser creada el juny de 2005, per l'editorial Elsevier. Està dissenyada per ser més petit que EMBASE, amb resums i la indexació de 1.800 revistes no cobertes per la base de dades més gran. Tanmateix, hi ha certa superposició. Per tant, està dissenyada específicament per a les institucions acadèmiques que van des de petites a mitjanes i totes les companyies biotecnològiques i farmacèutiques.
Amb cobertura mundial i cobertura de fitxers posteriors a 1980, aquesta base de dades conté més de quatre milions de registres bibliogràfics, amb 250.000 registres addicionals anuals. Té cobertura per cobrir la indexació de 2.800 títols actius; es tracta de revistes acadèmiques revisades, publicacions comercials i revistes que només estan en format electrònic. Un diccionari de sinònims de ciències de la vida conegut com a EMTREE (vegeu la secció a continuació), i un vocabulari de taxonomia d'organismes de 500.000 termes també formen part d'aquesta base de dades.
El vocabulari de l'organisme prové de les taxonomies descrites pel National Center for Biotechnology Information (NCBI) i pel Integrated Taxonomic Information System (ITIS). Altres recerques de recursos d'Internet que estan disponibles són els números de registre CAS, els números de la comissió enzimàtica, Cross Archive Searching (ARC), ChemFinder, la informació de seqüència molecular, Resource Discovery Network (RDN) i Scrius.
La cobertura de temes inclou biologia molecular, biotecnologia, genètica, bioquímica, microbiologia, biologia cel·lular, biologia del desenvolupament, agricultura, ciència alimentària, ciències vegetals, zoologia, ciències mediambientals, ecologia, toxicologia, ciències de laboratori (investigació fonamental) i ciència en el camp (ciències aplicades).

## Emtree

Emtree és un diccionari de sinònims de ciències de la vida publicat per Elsevier dissenyat per donar suport a EMBASE i a EMBiology. Aquesta base de dades conté descripcions de tota la terminologia biomèdica, indexació de fàrmacs i malalties amb 56.000 termes de cerca i 230.000 sinònims.

## Referències

* ↑ Description of EMBiology «Ovid and Elsevier announce exclusive partnership...» (Online). Ovid Technologies, Inc., 2005. Arxivat de l'original el 2011-09-29. [Consulta: 30 gener 2011]. Press release
* ↑ News release. «Ovid, Elsevier Launch EMBiology» (Online). All business.com, 01-07-2005. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ «Open access journals listed in EMBiology» (Online). Ovid Technologies, 09-01-2006. Arxivat de l'original el 2011-07-13. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ Weekly News Digest. «Ovid Expands Electronic Content» (Online). Information Today, 10-10-2005. [Consulta: 30 gener 2011].
* ↑ «EMTREE the Life Science Thesaurus» (Online). Elsevier. [Consulta: 30 gener 2011].

## Enllaços externs

* Guia de camp Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine. per EMBiology. Ovid Tecnologies. 20 de setembre de 2005. (Accedit: 30/01/2011).
# Moulin Rouge (París)

El Moulin Rouge és un cabaret de París. Va ser fet construir l'octubre de 1889 per l'empresari terrassenc Josep Oller i Roca, qui ja tenia l'Olympia de París, associat amb l'alsacià Charles Zidler. Sempre ha estat situat al mateix lloc: el boulevard de Clichy a Pigalle (18è districte), a prop de Montmartre.
El cabaret és conegut sobretot pel seu espectacle de French cancan, amb una mitjana de 600.000 espectadors cada any.
El seu estil i el seu nom han estat imitats i manllevats a tot el món. El Molino de Barcelona n'és un exemple. Va donar nom a la pel·lícula Moulin Rouge!.
La matinada del 25 d'abril va patir un despreniment on va caure part de l'estructura.

## Referències

* ↑ http://www.vilaweb.cat/www/noticia?p_idcmp=3641228%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Les ailes du mythique Moulin Rouge se sont effondrées en pleine nuit à Paris» (en francès), 25-04-2024. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «Vídeo | Las aspas del Moulin Rouge de París se caen en plena madrugada» (en castellà). El País, 25-04-2024. [Consulta: 25 abril 2024].

## Vegeu també

* Moulin Rouge (pel·lícula de 1928)
* Moulin Rouge (pel·lícula de 1934)
* Moulin-Rouge
* Moulin Rouge (pel·lícula de 1952)
* Moulin Rouge! (pel·lícula)
# Tnine Amellou

Tnine Amellou (en àrab اثنين أملو, Iṯnīn Amllū; en amazic ⵜⵏⵉⵏ ⴰⵎⵍⵍⵓ) és una comuna rural de la província de Sidi Ifni, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.674 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Diputació Provincial de Catalunya

Durant la vigència de la Constitució de Cadis, el període anterior a la divisió territorial en províncies, Catalunya era representada per una sola diputació provincial: la Diputació Provincial de Catalunya.
Sota l'autoritat del capità general Lacy, es va substituir la Junta Superior per la Diputació Provincial de Catalunya, que es va constituir el 30 de novembre de 1812 i que l'any següent va reclamar a les Corts espanyoles la simbòlica Casa de la Diputació.
Amb el retorn de Ferran VII i la restauració de l'absolutisme l'any 1814, van desapareixent les institucions sorgides de la Constitució de Cadis, entre les quals la Diputació Provincial de Catalunya, que va ser recuperada l'any 1820 a l'inici del Trienni Constitucional.

## Referències

* ↑ «La restauració de la Diputació de Catalunya». Generalitat de Catalunya, 10-10-2015. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 octubre 2015].
# Dhala

Dhala (Dali) és una ciutat del Iemen situada a uns 80 km al nord d'Aden, al peu del vessant sud-est del Djabal Djihaf, i a uns 15 km al sud de Qatabah i de l'antiga frontera entre el Iemen del Nord i el Iemen del Sud. És una ciutat petita de pocs milers d'habitants on resideix l'emir de la tribu amiri que habita la regió anomenada Shafil.

## Emirat de Dhala

El segle xviii el governador, un mameluc dels sultans zaidites del Iemen, es va independitzar, i va restablir l'orde a la comarca, sent reconegut com a cap pel xeic de la tribu dels amiris. Va agafar el títol d'emir i va fixar la seva residència a Dhala, que va donar nom a l'emirat. El 1904 va signar un tractat amb els britànics i va passar a formar part del Protectorat Occidental d'Aden. El 1944 l'emir Nasir va signar una convenció amb el govern britànic per la qual les autoritats de la colònia dirigirien la guàrdia tribal de l'emir i es construiria una pista d'aterratge militar permanent i una escola (que va tenir una mitjana de 50 alumnes). El 1961 l'emirat tenia uns 27000 habitants. Va formar part (1959) de la Federació d'Emirats Àrabs del Sud (de la que fou membre fundador) i després (1962) de la Federació d'Aràbia del Sud i el 1967 va caure en mans del govern marxista que havia proclamat la República Popular del Iemen del Sud. La introducció de l'escolarització i la sanitat van afluixar els llaços tribals; la zona va quedar dins la governació II (muhafazah II). El 1990 el Iemen del Nord i el Iemen del Sud es van unir i el seu territori va constituir el nucli de la governació de Dhala.

## Dinastia amiri de Dhala

* Shafawl al-Amiri
* Ahmad ben Shafawl al-Amiri
* Al-Hasan ben Ahmad al-Amiri
* Abd al-Hadi ibn al-Hasan al-`Amiri
* Musaid ben al-Hasan al-Amiri
* Shafawl ben Abd al-Hadi
* Ali ben Muqbil al-Amiri 1872-1873
* Muhammad ben Musaid al-Amiri 1873
* Ali ben Muqbil al-Amiri (segona vegada) 1873-1874
* Abd Allah ben Muhammad al-Amiri 1874-1878
* Alí ben Muqbil al-Amiri (segona vegada) 1878-1886
* Shaif ben Sayf al-Amiri 1886-1911
* Nasir ben Shaif al-Amiri 1911-1920
* Haydara ben Nasir al-Amiri 1920-1928
* Nasir ben Shaif al-Amiri (segona vegada) 1928-1947
* Ali ben Alí al-Amiri 1947-1954
* Shafawl ben Alí al-Amiri 1954-1967
# Dhalkisor

Dhalkisor o Dwarkeswar és un riu de Bengala Occidental. Neix a les muntanyes Tilabani, i corre cap al sud-est entrant al districte de Bankura i segueix cap al districte de Bardwan al que entra a pocs quilòmetres de Katalpur. Segueix al sud-est i passa Jahanabad sortint del districte a Berari. Després és conegut com a Rupnarayan, el qual s'uneix al cap de poc al riu Hugli.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Districte de Mecanhelas

El districte de Mecanhelas és un districte de Moçambic, situat a la província de Niassa. Té una superfície de 3.292 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 162.280 habitants. Limita al nord amb el districte de Mandimba, a l'oest amb a República de Malawi, al sud amb el districte de Milange de la província de Zambézia i a l'est amb el districte de Cuamba.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Chiuta e Mecanhelas), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Chiuta:
** Entre-Lagos e
** Mataquesso
* Posto Administrativo de Mecanhelas:
** Chissaua
** Insaca (Vila)
** Insaca i
** Intaria

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Distància de Fraunhofer

En propagació d'ones, la distància de Fraunhofer, que duu el nom de Joseph von Fraunhofer, és definida com:
    $d={{2D^{2}} \over {\lambda }},$
on D és la dimensió més gran del radiador (en el cas de l'antena d'espira, el diàmetre) i ${\lambda }$ és la longitud d'ona de l'ona ràdio. Aquesta distància proporciona el límit entre el camp proper i el llunyà.

## Referències

* ↑ Selvan, Krishnasamy T.; Janaswamy, Ramakrishna «Fraunhofer and Fresnel Distances : Unified derivation for aperture antennas.» (en anglès). . IEEE - Antennas and Propagation Magazine, 59, 7, p. 12 - 15 [Consulta: 20 març 2019].

## Vegeu també

* Nombre de Fresnel
* Difracció de Fresnel i Difracció de Fraunhofer
# Dobrianka

Dobrianka (en rus: Добрянка) és una ciutat de Rússia, es troba al territori de Perm. El 2023 tenia 28.545 habitants.

## Història

Dobrianka és una de les viles més antigues del territori de Perm. Es menciona per primer cop el 1623. El 1752 es construí una planta siderúrgica en la desembocadura del riu Dobrianka i posteriorment es desenvolupà una vila al seu voltant. El 1928 Dobrianka rebé l'estatus d'assentament urbà i el 1943 el de ciutat.

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — arxiu comprimit «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — arxiu comprimit «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013».
# Après le bal (pel·lícula)

Après le bal és un curtmetratge mut francès del 1897 dirigit per Georges Méliès. Va ser produït per la Star Film Company de Méliès i numerat el 128 als seus catàlegs.

## Argument

Una criada ajuda la seva dama a despullar-se (amb la nuesa simulada per un bodystocking). La minyona ajuda la dona a banyar-se, abocant-li aigua, i finalment la cobreix i l'asseca amb una bata.

## Producció

Méliès no va ser el primer cineasta que va incloure nuesa simulada en una pel·lícula; Eugène Pirou ja havia fet una pel·lícula en la mateixa línia a finals de 1896, Le Bain de la Parisienne. (La pel·lícula de Méliès també es coneix de vegades amb aquest títol.) Es creu que Henri Joly, qui havia fet pel·lícules per Charles Pathé, va filmar temes igualment atrevits ja el 1895. En la versió. de Méliès, Jehanne d'Alcy és la banyista, amb Jane Brady, una actriu de music hall, com a la cambrera.
Méliès, d'Alcy i Brady van fer Après le bal a l'aire lliure, amb el teló de fons escampat en una paret d'un jardí de préssec (un mur à peaches) a la propietat familiar de Méliès. El primer estudi de vidre de Méliès ja s'havia construït, però no estava del tot llest per utilitzar-se, ja que encara s'estaven reforçant les parets. Segons els records de d'Alcy, segons va informar a la seva néta Madeleine Malthête-Méliès, la sorra fosca va substituir "l'aigua" perquè d'Alcy tenia fred amb el seu bodystocking.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 338. ISBN 9782732437323.
* 1 2 3 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France. Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 55. ISBN 2903053073. OCLC 10506429.
* ↑ Frazer, John. Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès. Boston: G. K. Hall & Co., 1979, p. 64. ISBN 0816183686.

## Enllaços externs

* Après le bal a Dailymotion
# Malaincourt

Malaincourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 90 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Malaincourt era de 90 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 8 estaven desocupats. 43 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 40 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 6 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 8 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Malaincourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 12 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 43 eren actives i 9 eren inactives. De les 43 persones actives 40 estaven ocupades (25 homes i 15 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 9 persones inactives 1 estava jubilada, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials.
L'any 2000 a Malaincourt hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 404 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Malaincourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Malaincourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# El tràngol de l'Obèlix

El tràngol de l'Obèlix o El tràngol d'Obèlix (títol original en francès: La Galère d'Obélix) és el trentè àlbum de la sèrie Astèrix el gal. Va ser el sisè publicat després de la mort de René Goscinny, quedant Albert Uderzo encarregat del guió i del dibuix. Va ser publicat en francès el 1996 i el 2005 comptava 2.700.000 exemplars venuts només a França.

## Sinopsi

Malgrat la prohibició de Panoràmix, Obèlix decideix beure d'amagat de la poció màgica i com a efecte secundari acaba convertint-se en granit. En un intent de tornar-lo a la normalitat, accidentalment el druida el fa tornar al físic de la infantesa. L'única solució que se li acut, és trobar la mítica Atlantida en un intent de tornar Obèlix a l'edat adulta.
Mentrestant uns esclaus fugitius, roben la galera de Juli Cèsar i van a la recerca del poble dels gals buscant la llibertat.

## Curiositats

* El líder dels esclaus fugitius, anomenat Espartakis és una caricatura de Kirk Douglas, que va interpretar Espartac en la seva adaptació cinematogràfica.
* Un dels esclaus, d'origen bretó, és nebot de Noiquintorax, que había aparegut a Astèrix a Bretanya.
* Tot i que Obèlix había begut unes gotes de poció màgica a l'album Astèrix i Cleopàtra fins a aquest volum no sabem el motiu pel qual té prohibit beure'n.
* El summe sacerdot de l'Atlàntida és una caricatura de Jean-Paul Rouland, locutor de ràdio, televisió, dramaturg i pintor francès.

## Referències

* ↑ Títol en català: El tràngol de l'Obèlix
* ↑ Títol en català: El tràngol d'Obèlix
* ↑ «Largo & Co, de l'or en bulles» (en francès). Challenges, 03-11-2005, pàg. 53. ISSN: 0751-4417.
* ↑ «La Galère d’Obélix» (en francès). asterix.com. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «Spartakis» (en francès). asterix.com. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «Hyapados» (en francès). asterix.com. [Consulta: 8 abril 2023].
# Moulin-Rouge

Moulin-Rouge és una pel·lícula musical francesa de 1940 dirigida per Yves Mirande i André Hugon. No té relació amb cap altra pel·lícula homònima.

## Argument

A finals de la dècada de 1930, dos amics que estan en la misèria tenen l'ambició de sortir de la seva mediocritat de manera honesta. Un d'ells ho aconsegueix convertint-se en un artista de music-hall, i contracta l'altre com a gerent.

## Repartiment

* Lucien Baroux: Loiseau
* René Dary: Lequérec
* Annie France: Lulu
* Simone Berriau: amiga de Colorado
* Geneviève Callix: Eva
* Pierre Larquey: Perval
* Maurice Escande: Colorado
* Marcel Vallée: Davin
* Joséphine Baker: princesa Tam-Tam
* Noël Roquevert: promotor

## Producció

La producció va començar com un aparador per als talents de l'artista afroamericana Joséphine Baker, però tant la seva manera provocadora de ballar com les insinuacions de mestissatge a la història van causar una revisió integral de la pel·lícula abans de ser estrenada als Estats Units el 1944, sota el títol Princess Tam Tam. Originalment, la història narrava els esforços d'un autor famós (Albert Prejean) per tal de fer passar una camperola africana (Joséphine Baker) com a princesa índia. En la nova versió, però, àmpliament censurada i redissenyada, l'argument va canviar i se centrava en les desventures d'un aspirant a cantant de music-hall (Rene Dary), qui aconsegueix una feina com a conserge al cabaret Moulin Rouge, fent que el protagonisme de Joséphine Baker es reduís a unes quantes actuacions.

## Referències

* ↑ Moulin-Rouge a Unifrance (francès)
* ↑ Moulin-Rouge a The Movie Database (TMDB) (anglès)
* ↑ Moulin-Rouge a AllMovie (anglès)
# Tnine Aglou

Tnine Aglou (en àrab اثنين أگلو, Iṯnīn Aglū; en amazic ⵜⵏⵉⵏ ⴰⴳⵍⵓ) és una comuna rural de la província de Tiznit, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.240 persones.
La vila allotja la "Ribat al-Murabitin" una de les ribats més antigues del Marroc on el fundador de la dinastia almoràvit, Abdallah ibn Yasin va estudiar amb Uggwag ibn Zalwi, qui hi és enterrat.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Video 8

El Video8 és un tipus de cinta introduït per Sony el 1985 per reemplaçar la seva pròpia cinta de Betamax i la seva competència de JVC VHS.

## Història

El 1984 Sony, per competir amb l'èxit comercial del format VHS, va decidir redissenyar el format de les cintes de vídeo per millorar vídeo, àudio i grandària. D'aquesta manera, el 1985 va comercialitzar la cinta de 8 mm amb el nom Video8, així com una àmplia gamma de videocàmeres de mà i professionals, tant per a la televisió, com per al consumidor habitual.
El 1986 era un format usat en tota Amèrica en la seva versió NTSC i a zones d'Europa i Rússia, amb la seva versió PAL/SECAM com a mitjà d'emmagatzematge en vídeo amateur i com a equip de televisió portable.
El 1989, després de suspendre el seu format Betamax, va començar a distribuir la seva línia de càmeres Handycam, fetes per al consumidor amb el propòsit que aquest gravés els seus moments especials en un format de gran qualitat. El mateix any Sony va llançar els seus vídeos d'alta qualitat Sony Hi8 i va millorar, així, la qualitat del Video8.

## Especificacions tècniques

Aquest tipus de cinta és de grandària similar al d'un casset, només una mica més ample. L'amplada de la cinta és de 8 mm, amb un sistema d'exploració helicoidal en FM similar al del VHS, només que amb una freqüència més alta per a una major qualitat d'àudio i vídeo. A diferència del VHS, que només projecta 150 línies horitzontals, i el Betamax, que només projecta 200 línies, el Video8 projecta 250 línies horitzontals en NTSC i PAL/SECAM, i augment, d'aquesta manera, la seva definició de vídeo.
La banda d'àudio, a diferència de les cintes abans esmentades (que fan servir la banda d'àudio a la vora de la cinta), aquest utilitza la banda al centre i obté un major rang de freqüència i qualitat.

## Bibliografia

* K. F. Ibrahim. Newnes Guide to Television and Video Technology: The Guide for the Digital Age - from HDTV, DVD and flat-screen technologies to Multimedia Broadcasting, Mobile TV and Blu Ray. Elsevier, 14 setembre 2007, p. 424–. ISBN 978-0-08-055066-4.
* Eugene Trundle. Newnes Guide to Television and Video Technology. Newnes, 2001, p. 353–. ISBN 978-0-7506-4810-3.

## Vegeu també

* Digital8
* Betamax
* Videocàmera de mà
* Vídeo CD
* Gravador DVD

## Enllaços externs

* MediaCollege.com The VHS-C Format
* panasonic.com VHS-C FAQ Arxivat 2006-10-17 a Wayback Machine.