OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meierita

La meierita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Walter M. Meier (1926–2009), un pioner en la investigació de les zeolites.

## Característiques

La meierita és un silicat de fórmula química Ba$_{44}$Si$_{66}$Al$_{30}$O$_{192}$Cl$_{25}$(OH)$_{33}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014, sent publicada per primera vegada el 2016. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la meierita pertany a «09.GF - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; altres zeolites rares» juntament amb els següents minerals: terranovaïta, gottardiïta, lovdarita, gaultita, chiavennita, tschernichita, mutinaïta, tschörtnerita, thornasita i direnzoïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament d'història natural del Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número de catàleg: m56744.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al llac Wilson, situat al mont Itsi, dins el districte miner de Watson Lake (Yukon, Canadà), on es troba en forma de grans de fins a 200 μm de diàmetre, tancats dins de grans cristalls gil·lespita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Meierite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 desembre 2021].
# Melchior von Diepenbrock

Melchior, Freiherr von Diepenbrock (nascut el 6 de gener de 1798 a Bocholt, Westphalia; mort al Castell de Johannesberg a Jauernig, el 20 de gener de 1853) va ser un cardenal alemany que serví com a Príncep-Bisbe de Breslau.

## Biografia

Assistí a l'acadèmia militar de Bonn i prengué part a la campanya contra França al 1815 com a oficial de la milícia. En tornar se sentí molt atret per la personalitat de Johann Michael Sailer, amic de la família, en aquella època professor de la Universitat de Landshut a Baviera, i estudià finances públiques. Quan Sailer va ser fet bisbe de Ratisbona, Diepenbrock el seguí allà, estudiant teologia i va ser ordenat prevere el 27 de desembre de 1823.
Al 1835 va ser nomenat degà de la catedral i vicari general pel successor del bisbe Sailer. El seu coneixement dels llenguatges moderns i la seva habilitat administrativa, conjuntament amb el seu enteniment de la vida interior i el seu caràcter ascètic, allisaren el camí per a la seva elevació a la seu episcopal de Breslau, a la que va ser elegit el 15 de gener de 1845. Inicialment declinà l'honor, però finalment acceptà per obediència al mandat del Papa Gregori XVI.
Des de l'inici del seu pontificat va haver de fer front a moments polítics tensos. Va haver una fam a la Silèsia Superior. La Revolució de 1848 el mostrà com un dels seguidors més lleials del govern, la llei i l'ordre. La carta pastoral que emeté en aquella ocasió va ser, per ordre del rei, llegida a totes les esglésies protestants del reialme. Lliurà les seves forces a la preparació del clergat, obrí un seminari preparatori i millorà les condicions del seminari superior. Va ser vigilant de la disciplina eclesiàstica i, quan era necessari, va fer servir mesures severes per enfortir-la. Reintroduí retirs pels preveres i missions per al poble.
Al 1849 va ser nomenat delegat apostòlic per a l'exèrcit prussià. Va ser creat cardenal al consistori del 20 de setembre de 1850, i rebé la púrpura el 4 de novembre. Aquest fet donà ocasió d'una de les manifestacions públiques més magnificients mai no vistes a Alemanya. Va morir el 20 de gener de 1853.
Al seu testament llegà els seus bens a la diòcesi.

## Obres

Va ser un remarcat predicador i poeta. Les seves principals publicacions són "Ram espiritual, reunit als jardins de la poesia espanyola i alemanya""(Sulzbach, 1826); "Vida i obra de Heinrich Suso"" (Ratisbona, 1829); "Sermons" (Ratisbona, 1841); "Cartes pastorals" (Munster, 1853) i "Cartes personals" (Frankfurt, 1860)

## Referències

* Chowanetz, Life of Cardinal von Diepenbrock (Osnabruck, 1853)
* Forster, Life of Cardinal von Diepenbrock (Ratisbon, 1859)
* Cardinal von Diepenbrock (Bonn, 1878)
* Karker in Kirchenlexikon

## Enllaços externs

* «Melchior, Baron von Diepenbrock». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
* Melchior Diepenbrock Arxivat 2007-10-27 a Wayback Machine. - Encyclopedia of Revolutions of 1848
# Baran

«Baran» té aquests significats:

## Persones

* Paul Alexander Baran (1909-1964) economista marxista nord-americà
* Paul Baran (1926-2011), informàtic considerat un dels pares d'internet
* Stanisław Franciszek Baran (1920-1993), futbolista polonès
* Ram Baran Yadav (1948-…), polític nepalès
# Baran bo Odar

Baran bo Odar (Olten, Suïssa, 18 d'abril de 1978) és un director, guionista i productor de nacionalitat alemanya.
Tot i haver participat en diversos films des de 2005, Odar és conegut pel gran públic per haver dirigit, juntament amb Jantje Friese, les sèries d'èxit de Netflix Dark i 1899.

## Filmografia
### Llargmetratges

* 2006: Unter der Sonne
* 2010: Das letzte Schweigen
* 2014: Who Am I: Kein System ist sicher
* 2017: Sleepless

### Curtmetratges

* 2005 : Quietsch

### Sèrie televisada

* 2017-2020: Dark (26 episodis)

## Referències

* ↑ «Baran bo Odar». [Consulta: 25 octubre 2020].
# Becadell

Becadell, també anomenat cegard, cegall, bequerut, becassina, és el nom comú que s'aplica a una sèrie d'ocells limícoles que comparteixen, en major o menor grau, una sèrie de característiques. Si bé la major part de les espècies pertanyen a la família dels escolopàcids (Scolopacidae) i són molt pròximes filogenèticament a les becades, els becadells pintats pertanyen a la família dels rostratúlids (Rostratulidae), més properes als jacanes. En qualsevol cas, dins l'ordre dels caradriformes (Charadriiformes).
* Són ocells que s'alimenten generalment d'invertebrats que cerquen al fang amb llurs llargs becs.
* Tenen potes relativament curtes i un plomatge en general molt críptic, a excepció dels mascles dels becadells pintats.

## Relació de becadells

* Becadells de la família dels escolopàcids (Scolopacidae):
** Els becadells de Nova Zelanda del gènere Coenocorypha, amb quatre espècies vives.
** El becadell sord de gènere Lymnocryptes, amb una espècie.
** Els becadells típics del gènere Gallinago, amb 17 espècies.`
* Becadells pintats de la família dels rostratúlids (Rostratulidae):
** Becadells pintats del gènere Rostratula, amb dues espècies.
** Becadells pintats del gènere Nycticryphes, amb una espècie.

## Referències

* ↑ «Becadell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Melanochromis lepidiadaptes

Melanochromis lepidiadaptes és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Maréchal, C., 1991. Melanochromis p. 258-265. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Metròpolis d'Acarnània

Metròpolis d'Acarnània (en grec antic Μητρόπολις) era una ciutat de l'interior d'Acarnània al sud d'Estratos en la via cap a Conope, a Etòlia.
Va caure en mans de la Lliga Etòlia al segle iii aC però Filip V de Macedònia la va incendiar en la seva campanya contra els etolis l'any 219 aC. Se la menciona com una de les ciutats d'Acarnània en una inscripció trobada a Àccium, probablement anterior a l'època d'August.
Correspon a la moderna Lygovítzi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Metropolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 desembre 2020].
# Bembibre

Bembibre és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó, dins la comarca d'El Bierzo. Està formada per les pedanies de:
* Bembibre
* San Román de Bembibre
* Losada
* Arlanza
* Viñales
* Santibáñez del Toral
* San Esteban del Toral
* Rodanillo
* Labaniego

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 11.104 | 11.063 | 11.050 | 10.734 | 10.463 | 10.486 | 10.217 | 9.989 | 10.059 | 10.092 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].

## Enllaços externs

* Bembibre Digital
* Pàgina no oficial
* Mapa basat en satèl·lits i geografia local Arxivat 2008-03-17 a Wayback Machine.
# Benzaldehid

El benzaldehid és un compost de fórmula química (C₆H₅CHO) format per un anell de benzè enllaçat a un grup aldehid, és per tant l'aldehid aromàtic més senzill que pot existir. En condicions normals té l'aspecte d'un líquid incolor viscós (1,4 cP a 25 °C) que fa una olor característica que recorda l'ametlla. Això és perquè és el component principal de l'oli d'ametlla amarga, encara que també es pot trobar de manera natural a altres llocs, com a albercocs, cireres, llorer i algunes llavors. Té nombroses aplicacions industrials, des de l'alimentària, com a aromatitzant per a donar gust d'atmella, fins a la farmacèutica, química o del petroli, emprat sobretot com a dissolvent, additiu o precursor d'altres productes.

## Obtenció
### Biològica

S'obté a partir de l'amigdalina, un sucre que es troba als cors d'alguns fruits, com les ametlles, albercocs, cireres o pomes. Aquest glicòsid es trenca per l'acció de certs enzims donant una molècula de benzaldehid, dues de glucosa i una de cianur d'hidrogen.

### Sintètica

Per al seu ús industrial i comercial s'obté habitualment a partir de toluè, per exemple per oxidació. Altrament es pot obtenir a partir del benzè o de l'alcohol benzílic, entre d'altres. També és possible que la quantitat de benzaldehid d'una fruita o preparació (melmelades, salses, sucs, etc.) augmenti quan aquesta és sotmesa a alta pressió durant uns minuts perquè es conservin durant més temps, cosa que pot potenciar l'olor d'aquestes de manera artificial.

## Referències

* ↑ Indústria alimentària. de Mercè Raventós Santamaria. Edicions UPC, 2003. ISBN 9788483015612 (català)
# Barranc del Molinell

El barranc del Molinell o barranc dels Racons és un torrent fluvial del País Valencià que desemboca a la marjal de Pego-Oliva i després al mediterrani. Marca el límit dels termes de Dénia i Pego al sud i Oliva al nord. Igualment, la darrera part del seu recorregut fa de frontera comarcal entre la Safor i la Marina Alta, i de frontera provincial entre la província de València i la província d'Alacant.
El final del Molinell és conegut com una zona on en el passat la gent pobra malvivia en barraques. Històricament no s'ha urbanitzat per ser una zona inundable; no obstant això, hui dia la zona al costat meridional de la desembocadura s'han construït edificis, en un enclavament del terme de Dénia anomenat la platja de les Deveses o de Santa Anna.
La paraula molinell és un diminitiu de molí que s'ha quedat fossilitzat en este topònim, ja que hui la forma normal del diminitiu és amb el sufix -et. El riu rep eixe nom degut a l'existència d'un molí que hi havia a la vora, poc abans de desaiguar al mar.

## Referències

* ↑ «Uns topònims dianencs del segle XV», J. Ivars Cervera. Dins de Miscel·lània Germà Colón, vol. 7. P. 274, 1997. ISBN 84-7826-877-4
* ↑ Gaspar Escolano: Décadas de la historia de la insigne y coronada ciudad y reino de Valencia, 1879, vol. 2. Cap. XIX, p. 64
# Barret de castor

Un barret de castor és un barret fet amb feltre de pèls de castor. Aquests barrets estaven de moda a gran part d'Europa durant el període 1550-1850 gràcies al material suau però resistent que es podia tallar fàcilment per produir una varietat de formes de barret (incloent-hi el barret de copa alta). Els barrets de castor més petits s'anomenaven sovint beaverkins.

## Notes

* ↑ Nom que apareix en la descripció que fa Thomas Carlyle de la seva dona quan era petita.

## Referències

* ↑ «barret». DIEC2.
* ↑ Vilanova, Arnau de. Opera Medica Omnia vol. X.1. Rústica. Regimen sanitatis ad regem aragonum (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 1996. ISBN 9788479353384.
* ↑ Baladia, Xavier. L'avi Ninus (en castellà). Edicions La Campana S.L., 2015-11-18. ISBN 9788416457175.
* ↑ Wallace-Wells, David «Puritan Inc.» (en anglès). The New Republic, 2011.
* ↑ Carlyle, Thomas; Froude, James Anthony. Reminiscences by Thomas Carlyle. New York, Harper & brothers, 1881. «[...] dainty little cap, perhaps little beaverkin (with flap turned up) [...]»
* ↑ Brooks Picken, Mary. Courier Corporation. A Dictionary of Costume and Fashion: Historic and Modern, 1999, p. 160. ISBN 9780486141602.
# Berkey

Berkey és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 265 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Berkey tenia 265 habitants, 98 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 24,5 habitants per km².
Dels 98 habitatges en un 39,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,4% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 17,3% no eren unitats familiars. En el 15,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.500 $ i la renda mediana per família de 65.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.000 $ mentre que les dones 31.875 $. La renda per capita de la població era de 25.944 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Berkey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Berkey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Bernart de Tot lo mon

Bernart de Tot lo mon (fl. segona meitat del segle xiii) fou un trobador occità; se suposa que seria un joglar pel seu renom d'aire joglaresc.

## Vida

No es tenen dades d'aquest trobador. Se'n conserven només tres peces, i encara una mal conservada per deteriorament del manuscrit. Podria ser de Bruniquel, al Carcí i podria haver estat actiu a la cort d'Enric II de Rodez (tot i que hi ha discrepàncies entre els estudiosos sobre quin seria el comte Enric a qui adreça algun dels seus poemes; Enric I, II o III); en Be m'agrada⋅l temps de pascor al·ludeix al vescomte de Bruniquel i Lo plazers qu'als plazens plai està dedicat al comte Bernart IV d'Astarac i al comte de Comenges. Dels tres textos conservats, 69,1 és un sirventès-cançó; Lo plazers qu'als plazens plai es pot considerar un plazer i Mals fregz s'es els ricx croys mes és un sirventès. Les seves peces tenen tornades destinades a "les donzelles", contra la tradició trobadoresca d'adreçar la poesia a les dames casades.

## Obra

* (69,1) Be m'agrada⋅l temps de pascor
* (69,2) Lo plazers qu'als plazens plai
* (69,3) Mals fregz s'es els ricx croys mes

## Referències

* ↑ Vegeu Alfred Jeanroy, La poésie lyrique des troubadours, p. 285
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Carl Appel, Provenzalische Inedita aus pariser Handschriften. Leipzig, 1890

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Bernart de Tot-lo-mon és el número PC 69]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-069/69%20-%20Bernart%20Tot-lo-Mon.htm
* http://trobadors.iec.cat/veure_d.asp?id_obra=262
* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
# Bernart de la Barta

Bernart de la Barta (fl....1229...) fou un trobador occità. Se'n conserven quatre composicions.

## Vida

No es té cap vida ni documents d'arxiu que ens informin sobre aquest trobador. S'ha de suposar que era originari d'un lloc anomenat La Barta, però aquest tipus de topònim és abundant a Occitània i tampoc no permet identificar millor el trobador. De les quatre peces que s'han conservat, dues són peces dialogades amb altres trobadors però tampoc no són útils per establir la identitat de Bernart. El sirventès sí que ha estat datat de 1229 perquè és un atac contra el tractat de Meaux, pel qual Raimon VII de Tolosa es rendí a Lluís IX de França, posant fi a la croada contra els albigesos. Bernart defensa que una pau ha de ser justa i que la pau dels francesos i els clergues no és justa amb Raimon.

## Obra

* (25,1a = 58,1) Bernart de la Barta, ⋅l chausit (partiment amb un Arnaut)
* (58,2 =227,7) Bernart de la Bart' ancse'm platz (partiment amb Guilhem Peire de Cazals)
* (58,3) Eu non cugei a trestot mon viven (ms. Dc) / Ja no degra mais a tot [mon] viven (ms. F) (sirventès, conservat fragmentàriament)
* (58,4) Foilla ni flors, ni chautz temps ni freidura (sirventès)

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Christian Anatole, Le troubadour Bernat de la Barta, in: Annales du Midi : revue archéologique, historique et philologique de la France méridionale (1989), Vol. 101, Num. 187, pàg. 225-233
* Ricketts, Peter. "Foilla ni flors, ni chautz temps ni freidura de Bernart de la Barta: édition critique et traduction", in: La France latine, 142 (2006), pàg. 141–5

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Bernart de la Barta és el número PC 58]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-058/58%20-%20Bernart%20de%20la%20Barta.htm
# Bernart Martí

Bernat Martí és un trobador occità del segle xii. És, per tant, dels trobadors més primerencs. Se'n conserven nou composicions, enquadrades en el trobar clus, que segueixen la tendència moralitzadora i satírica de Marcabrú, marcades pel ressentiment social. La poesia amorosa és fresca i d'una originalitat notable. Cal destacar un sirventès contra Pèire d'Alvernha, en el qual l'acusa de vanitós i de poeta fictici i d'haver abandonat els vots religiosos ((63,6) D'entier vers far ieu non pes').
Ell mateix en la poesia Companho, per companhia (v. 38) s'anomena Bernart Martin lo Pintor

## Obres

* (63,1) Amar dei / Que ben es mezura (cançó)
* (63,2) A, senhors, qui so cuges (sirventès)
* (63,3) Bel m'es lai latz la fontana (cançó)
* (63,4) Ben es dreitz (drechs) qu'ieu fassa ueimai (cançó)
* (63,5) Companho, per companhia (cançó)
* (63,6) D'entier vers far ieu non pes (sirventès)
* (63,7) Farai un vers ab son novelh (sirventès)
* (63,7a) Quant la plueja e·l vens e·l tempiers (cançó)
* (63,8) Quan l'erb'es reverdezida (cançó)

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 1, pàg. 245-257 [Comentari i edició i traducció a l'espanyol de dues composicions]
* Fabrizio Beggiato, Il trovatore Bernart Martí, Modena, Mucchi, 1984
* Ernest Hoepffner, Les poésies de Bernart Marti, París 1929 (Les classiques français du moyen âge: 61),
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Bernart Martí és el número PC 63]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
* http://trobadors.iec.cat/autors_obres_d.asp?autor=Bernart%20Marti
* Obres completes a trobar.org (occità)
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-063/63%20-%20Bernart%20Marti.htm
# Micah Sanders

Micah Sanders és un personatge de ficció de la sèrie televisiva Herois interpretat per Noah Gray-Cabey. Aquest heroi té l'habilitat de controlar els aparells electrònics.

## Història

Micah és fill de la Niki Sanders i del D.L. Hawkins. És un nen molt intel·ligent i espvbilat per a la seva edat. Sovint és l'objecte de les baralles i disputes entre els seus pares, ja que cadascun vol protegir-lo de l'altre. El mafiós Linderman s'hi interessa, però la Niki no vol embolicar el seu fill en els temes d'aquest.

## Habilitats

En Micah pot controlar els aparells electrònics, de manera que quan el seu pare necessita diners, per exemple, fa que el caixer automàtic doni bitllets.
# Pilota de tec

La pilota de tec s'utilitza en el frontó valencià. Es fa amb un nucli de fusta, sobre el qual es col·lox una capa de borra feta de pell de cabra, de color blanc, més dures i pesades que les pilotes de badana, i més grosses que les de vaqueta. Pesade 50 a 36 gram i té un diamete de 4 a 5 centímetres.

## Referències

* ↑ Bover i Salvadó, Jordi; et alii. «pilota de tec». A: Diccionari general de l'esport. Barcelona: TERMCAT, 2010-2024.
* ↑ Barceló, Paco; Alabau, Juan Carlos. «La pilota de tec». Pilota Valenciana. Universitat de València. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Vocabulari del joc de Pilota. 2a edició 2018. València: Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2010 (Col·lecció Vocabularis, 4). ISBN 978-84-482-4146-9.