OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Concòrdia (Pakistan)

Concòrdia és el nom de la confluència de la Glacera de Baltoro amb la Glacera de Godwin-Austen, al cor de la serralada del Karakoram. Es troba a la regió del Baltistan, als Territoris del Nord del Pakistan. El nom li fou donat per exploradors europeus per la semblança del lloc amb la confluència de dues glaceres als Alps Bernesos, subserralada dels Alps.
El 1890 Robert Lerco va ser la primera persona en informar que havia arribat a Concordia. El 1892 ho va fer William Martin Conway.
Al voltant d'aquest punt es troben alguns dels pics més alts del món, destacant el K2, segona muntanya més alta de la Terra. Quatre dels 14 vuit mils del món es troben a la regió, així com molts altres pics d'importància.
Concòrdia és el millor lloc d'acampada pels muntanyencs que fan senderisme per la zona. Ofereix la possibilitat de caminar fins al camp base de diversos pics: K2 (3 hores), Broad Peak (dues hores) i Gasherbrum (tres hores). La ruta habitual de senderisme per arribar a Concòrdia parteix de Skardu i es pot tornar pel mateix camí o bé pel pas Gondongoro (5.450 metres).

## Cims importants de la zona

* K2. 2n cim més alt de la Terra amb 8.611m
* Gasherbrum I. 11è cim més alt de la Terra amb 8.080m
* Broad Peak. 12è cim més alt de la Terra amb 8.047m
* Gasherbrum II. 13è cim més alt de la Terra amb 8.035m
* Gasherbrum III. 15è cim més alt de la Terra amb 7.952m
* Gasherbrum IV. 17è cim més alt de la Terra amb 7.925m
* Masherbrum (K1). 22è cim més alt de la Terra amb t 7.821m
* Chogolisa. 36è cim més alt de la Terra amb 7.665m
* Muztagh Tower. 7.273m
* Snow Dome. 7.160m
* Biarchedi. 6.781 m
* Pic Mitre. 6.010m

## Referències

* ↑ William Martin Conway: Climbing and Exploration in the Karakoram Himalayas, S. 317. (Google-Books)
* ↑ «‘The Ghosts of K2’ Adds Twists to the Early K2 Saga», 10-11-2015.
* ↑ exploreunbound. «Climb Broad Peak in the Karakoram Range» (en anglès americà), 12-11-2020. [Consulta: 3 setembre 2023].

## Vegeu també

* Glacera de Baltoro
* Vuit mil

## Enllaços externs

* Fotografies des de Concòrdia per Kelly Cheng
* Vista aèria de Concòrdia, amb els noms de les muntanyes
# Resolució 1168 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1168 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de maig de 1998. Després de recordar les resolucions 1031 (1995), 1035 (1995), 1088 (1996) 1103 (1997), 1107 (1997) i 1144 (1997), el Consell va enfortir la International Police Task Force (IPTF) a Bòsnia i Hercegovina fins a 30 llocs amb una força total de 2.057 efectius.
Es necessitava més formació per a la policia local a Bòsnia i Hercegovina, especialment pel que fa a la gestió d'incidents, la corrupció, la delinqüència organitzada i el control de drogues. El Consell va reconèixer que la reforma de la reforma judicial i la reforma policial estava estretament vinculada.
La resolució va autoritzar un augment addicional del nombre de llocs de la IPTF de fins a 30 persones, amb una força total de 2.057, com a part de la Missió de les Nacions Unides a Bòsnia i Hercegovina (UNMIBH). Va donar suport a millores en l'estructura de l'IPTF i va animar els Estats membres a aportar equipament, formació i altres ajudes a les forces policials locals a Bòsnia i Hercegovina. La resolució conclou reconeixent que l'establiment d'una capacitat de seguretat pública indígena era essencial per enfortir l'estat de dret del país i la reforma legal.

## Referències

* ↑ «Security Council authorises additional police monitors for training of local police in Bosnia and Herzegovina». United Nations, 21-05-1998.
* ↑ United Nations Dept. of Public Information. UN peacekeeping, 50 years, 1948–1998. United Nations Dept. of Public Information, 1998, p. 70.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Opal

* No s'ha de confondre amb Òpal.
«Opal» té aquests significats:
* Opal (Wyoming), població dels Estats Units a l'estat de Wyoming.
* Opal Butterfly, banda de música de Londres.
* Opal Cliffs, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
# Damió

* Per a altres significats, vegeu «Damó».
Damió (en llatí Damio) fou un llibert de Clodi fill que l'any 58 aC va impedir a Pompeu que sortís de casa seva per ajudar a Ciceró. Podria ser el mateix Vetti Damió a casa del que Ciceró es va amagar de les persecucions dels seguidors de Clodi.

## Referències

* ↑ Damio a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 934
# Ramona Andreu

Ramona Andreu Parra (València, 3 de maig de 1842 –València, 9 de desembre de 1902) va ser una impressora valenciana. Va estar casada amb el també impressor Salvador Amargós.
A la mort del seu marit, Ramona Andreu va prendre el negoci en 1878. L'any 1879 s'imprimia en el seu taller, situat al carrer de l'Encarnació núm.16, la revista Les Astes del Toro. L'any 1894 l'hi va traspassar a la seua filla, Concepción Amargós.

## Referències

* ↑ «Guía Impresoras Valencianas - Destacamos - Generalitat Valenciana». bv.gva.es. [Consulta: 13 març 2020].
* ↑ Serrano y Morales, José Enrique, 1851-1908.; Diccionario de las imprentas que han existido en Valencia.. Reseña histórica en forma de diccionario de las imprentas que han existido en Valencia desde la introducción del arte tipográfico en España hasta el año 1868. Ajuntament de Valencia, 2000. ISBN 84-95171-60-0. OCLC 48637502.
# Gens (família)

Principals gens romanes :
* Gens Emília
* Gens Clàudia
* Gens Cornèlia
* Gens Fàbia
* Gens Júlia
* Gens Mànlia
* Gens Postúmia
* Gens Servília
* Gens Sulpícia
* Gens Valèria
La Gens (en llatí plural gentes) és una paraula llatina que originalment, a la societat romana, era equivalent a un grup famíliar patrilineal que portava el mateix nomen gentilicum.
Tenia un significat més ampli que la simple unió de la família, i més concret que els llaços que formaven un estat o una tribu. La gens romana era una unió social que sabia teòricament que descendia d'un avantpassat comú. Sext Pompeu Fest diu que un membre d'una gens hauria pogut remuntar la llista dels seus avantpassats fins a trobar l'avantpassat original que donava el nom comú a tota la gens. De fet, era gairebé impossible de rastrejar aquest ancestre comú. La relació entre tots els membres d'una gens s'anomenava gentilitas.
Més tard les gens originals es van dividir en famílies, sorgides a partir d'un dels membres de la gens. Al final de la república les gens romanes van perdre el seu significat de llinatges, ja que els lliberts també van agafar el nom familiar, però no per això eren gentils (membres de la gens), ja que segons Escevola per ser gentil calia:
* Portar el nom d'una gens
* Haver nascut d'un home lliure
* No tenir ancestres esclaus
* No tenir cap disminució
També es va aplicar el nom a comunitats polítiques, com gens latinorum, i els gens campanorum, que equivaldria al concepte modern de nació, generalment nacions sense estat.

## Referències

* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, s.v. Gentilis
* ↑ Smith, William (ed.). «Gens». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 29 maig 2022].

## Vegeu també

* Nom romà
* Llinatge
* Cognom
* Císpia

## Enllaços externs

* L'origen de la família, la propietat privada i l'estat
Viccionari
# William Martin Murphy

William Martin Murphy va ser un home de negocis, polític i editor de premsa irlandès (Bantry, Comtat de Cork, 21 de novembre de 1844 - Dublín, 25 de juny de 1919).

## Biografia

Educat al Belvedere College, quan el seu pare, un contractista de la construcció, va morir; es va fer càrrec de l'empresa familiar. La seva visió per als negocis va fer expandir el negoci, i va construir esglésies, escoles i ponts a tota Irlanda, així com ferrocarrils i tramvies a Gran Bretanya i l'Àfrica. Va ser elegit diputat pel Partit Nacionalista St. Patrick's, Dublín, el 1885. Va ser membre de l'agrupació the Bantry Band, un grup de polítics que provenien de la zona de la badia de Bantry. The Bantry Band va ser dita despectivament també the Pope's brass band. El seu membre més famós va ser Tim Healy MP. També va formar part Timothy Michael Harrington, qui fora alcalde de la ciutat de Dublín.
Quan el Partit Parlamentari Irlandès es va dividir el 1890, Murphy es va posicionar al costat de la majoria en contra de Parnell. Però Dublín es va convertir en un bastió de Parnell i a les eleccions generals de 1892 Murphy va perdre el seu escó enfront del candidat de Parnellite, William Field. Va fer dos intents de tornar al Parlament, en la circumscripció de Comtat de Kerry el 1895 i a la de Comtat de Mayo l'any 1900, però tots dos van ser infructuosos.
El 1904 va comprar tres diaris de Dublín i els va substituir el 1905 amb l'Irish Independent. El 1906 va fundar el seu dominical, el Sunday Independent. Aquest any va refusar ser Cavaller del Rei Eduard VII. Va enfrontar als treballadors contra els sindicats, dirigits per James Larkin, de l'oposició, que va culminar en el tancament patronal de 1913. Això, juntament amb la seva crítica de l'Home Rule li va fer extremament impopular a diversos sectors. Després de l'apogeu de l'Easter Rising, va comprar els edificis en ruïnes a l'Abbey Street, com a seu de les oficines del seu diari. Va adquirir els grans magatzems Clery, la Dublin United Tramways Company, i d'altres grans negocis.
Va escriure el llibre The Home Rule Act, publicat el 1914.

## Referències

* ↑ «James_Larkin». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 febrer 2013].
* Morrissey, Thomas: William Martin Murphy, Life & Times (2011) ISBN 1906359628
* Maume, Patrick: The Irish Independent and Empire, 1891-1919 in Simon Potter (ed.) Newspapers and Empire in Ireland and Britain: Reporting the British Empire c.1857-1921 (Dublin, Four Courts Press, 2004) pp. 124–42.
* Maume, Patrick: The Irish Independent and the Ulster Crisis 1912-21 in Alan O’Day and D.G. Boyce (eds.) The Ulster Crisis 1885-1921 (London; Palgrave/Macmillan, 2006) pp. 202–28.
* Callanan, Frank: T. M. HEALY (Cork University Press, 1996): pp. 7–8, 107, 159, 173, 231, 246
# Al-Khwarizmi

Al-Khwarizmi és el nom dels següents personatges:
* Muhàmmad ibn Mussa al-Khwarazmí (780-850), matemàtic, geògraf i astròleg/astrònom creador dels termes àlgebra i algorisme
* Abu Bakr al-Khwarizmi (934-1002), escriptor persa en llengua àrab
* Abu-r-Rayhan Muhàmmad ibn Àhmad al-Biruní, conegut com al-Biruní o al-Khwarizmí (973-1048), filòsof i científic persa
# Resolució 1162 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1162 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 d'abril de 1998. Després de recordar les resolucions 1132 (1997) i Resolució 1156 (1998) sobre la situació a Sierra Leone, el Consell va autoritzar el desplegament de 10 funcionaris de l'enllaç militar i de seguretat de les Nacions Unides per conèixer la situació al país.
El Consell de Seguretat va acollir amb satisfacció els esforços del president de Sierra Leone, Ahmad Tejan Kabbah, per restablir la pau, l'estabilitat i la governança. Els observadors de la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOWAS) i les Nacions Unides han tingut un paper important. La resolució va autoritzar el desplegament de fins a 10 persones d'enllaç i assessorament de seguretat fins a 90 dies sota l'autoritat de l'Enviat Especial del Secretari General de les Nacions Unides per informar sobre la situació militar, per ajudar al Grup de Monitorització de la Comunitat Econòmica d'Estats d'Àfrica Occidental (ECOMOG) i el disseny d'un pla de desarmament. Aviat hi haurà una decisió sobre el desplegament de tropes de les Nacions Unides, inclosos observadors de drets humans, després de l'enfortiment de l'oficina del Enviat Especial a la capital Freetown.
Finalment, es va instar els Estats membres a proporcionar assistència humanitària a Sierra Leone després d'un recurs, participar en la reconstrucció del país i contribuir a un fons fiduciari creat per donar suport a les operacions de manteniment de la pau a Sierra Leone.

## Referències

* ↑ «Security Council authorises deployment of up to 10 military liaison and security advisory personnel to Sierra Leone». United Nations, 17-04-1998.
* ↑ «Fourth Report of the Secretary-General on the situation in Sierra Leone». United Nations, 18-03-1998.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra Civil de Sierra Leone

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Casa Josep Andreu

La Casa Josep Andreu és una obra modernista de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Casa entre mitgeres. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana presenta un eix central amb proporcions verticals. A la planta hi ha un portal central, un lateral i una finestra, tots tres d'arc escarser amb emmarcaments de pedra.
La façana és d'obra vista, formant relleus que emmarquen les obertures. Al primer pis hi ha una balconada amb dos portals i al segon tres balcons. Les llosanes són de pedra i les baranes de ferro forjat complex.
Cal remarcar que la façana queda coronada per una falsa barana amb elements decoratius vegetals d'estuc.

## Història

L'antic camí de Gurb sorgí com la prolongació del carrer de les Neus vers el segle xii i on s'anaren transformant les masies i edificacions en cases entre mitgeres que seguien el traçat natural del camí. Al segle xv es construí l'església gòtica dels Carmelitans prop de l'actual carrer Arquebisbe Alemany, enderrocada el 1655 en convertir-se la ciutat en plaça fortificada contra els francesos durant la guerra dels Segadors. Als segles XVII-XVIII es construí l'actual convent i l'església dels Carmelitans calçats. Al segle xviii la ciutat experimenta un fort creixement i aquests carrers itinerants es renoven formant part de l'Eixample Morató. Al segle xix, amb la urbanització de l'Horta d'en Xandri entre el carrer Gurb i de Manlleu també es renova. Actualment el carrer viu una etapa d'estancament i convindria revitalitzar-lo
L'edifici actual és de 1914 i és important, ja que és representatiu de l'estil modernista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Josep Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Dering Harbor

Dering Harbor és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 13 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dering Harbor tenia 13 habitants, 6 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 20,9 habitants/km².
Dels 6 habitatges en un 16,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,4% tenia menys de 18 anys, un 23,1% entre 18 i 24, un 7,7% entre 25 i 44, un 30,8% de 45 a 60 i un 23,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 120 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 98.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 43.185 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dering Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 25 gener 2021].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dering Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ramona Berni i Toldrà

Ramona Berni i Toldrà (Mollerussa, 3 de juny de 1887 - Barcelona, 22 d'abril de 1968) fou una militant anarcosindicalista catalana.
Pertanyia a una família de pagesos humils del Pla d'Urgell. En la dècada de 1910 es va traslladar a Barcelona, on va treballar de teixidora i s'afilià al Sindicat Fabril i Tèxtil de la CNT, on fou una de les principals propagandistes del sindicat juntament amb la seva amiga Pepita Not. El 1918 va conèixer Ricardo Sanz García, futur company de Pepita i també dirigent sindical.
Amb Pepita Not i Ricardo Sanz el 1923 va entrar a formar part del grup Los Solidarios, creat com a defensa contra els pistolers del Sindicat Lliure. També formaren part del grup Buenaventura Durruti, Joan Garcia Oliver, Francisco Ascaso i altres. En aquest grup va desenvolupar tasques d'enllaç i comunicació. Fou detinguda breument per la policia el 28 de febrer de 1924 després de l'assassinat del dirigent de Los Solidarios Gregorio Suberbiela.
Després de la proclamació de la Segona República Espanyola continuà la seva activitat propagandística sindical, participant a diversos mítings de la CNT a Igualada (1931), Lleida i Canet de Mar (1932). Després de la revolta de l'Alt Llobregat es va instal·lar a Manresa (segons algunes fonts el 1934, altres el 1936), on va treballar com a teixidora a la Fàbrica Bertrand i Serra i va viure al passatge Sansa de la mateixa ciutat. Durant la guerra civil espanyola la fàbrica fou col·lectivitzada i va participar en tasques sindicals. La seva darrera aparició pública fou en un míting al Kursaal de Manresa el 1938.
En acabar la guerra civil es va exiliar, potser a França, encara que no consta el seu pas per cap dels camps de concentració francesos. Es desconeix la data de la seva mort.

## Referències

* 1 2 Manresanes que han fet història
* ↑ Biografia per Meritxell Guàrdia i Serentill
# Comtat de Miranda del Castanyar

El Comtat de Miranda del Castanyar és un títol nobiliari espanyol concedit per Enric IV de Castella el 1457 a Diego López de Zúñiga, senyor de Puebla de Santiago del Campo Aranyuelo i Candeleda. El seu nom es refereix al municipi de Miranda del Castanyar, a Salamanca. Té assignada Grandesa d'Espanya originària.

## Història

El títol es va transmetre per línia masculina fins que, María de Zúñiga Avellanedo y Bazán, VI marquesa de Miranda del Castanyar, es va casar amb el seu oncle carnal Juan López de Zúñiga Avellaneda y Bazán, I Duc de Penyaranda de Duero, passant a ser un més dels títols del Ducat de la Casa de Penyaranda.
A la mort de Felipe López Pacheco (1798), últim marquès de Villena descendent directe de Diego López Pacheco, la comtessa de Miranda, María del Carmen Josefa Zúñiga, reclamà el senyoriu de Belmonte, el comtat de San Esteban de Gormaz i el marquesat de Moya, posant un plet a l'hereu del títol de marquès de Villena, Diego Fernández de Velasco, qui també era duc de Fredes. El plet es va resoldre positivament per a la comtessa de Miranda en l'audiència de Càceres en 1816.
Va ser amb la XVII marquesa de Miranda del Castañar, María Francisca de Sales Palafox Portocarrero i Kirkpatrick, germana de l'emperadriu de França Eugenia de Montijo, en casar-se amb Jacobo Luis Fitz-James Stuart, XV Duc d'Alba de Tormes, amb la qual el marquesat s'integra en els títols de la Casa d'Alba, on ha romàs fins avui.

## Estructura territorial del Comtat

Al segle xviii el Comtat de Miranda es dividia en dos "quartos", els de Lo Llano i de la Sierra, als quals s'afegien la vila de Miranda del Castanyar, que se situava entre tots dos. La divisió del Partit de Miranda que recull Floridablanca és la següent (es posen les denominacions originals que posseeixen en el document de 1789):
* Vila de Miranda del Castanyar
* Quarto de lo Llano: La Aldehuela (despoblat), Carrega-manxol (despoblat), Madroñal, Molinet, Pela-Mullats (despoblat), Pinedas, Santa María del Pla, Santibáñez de la Serra.
* Quarto de la Sierra: Rierol-mort, El Casarito, El Cabaco, Cereceda, Garci-Bou, La Nava, Val d'Àguila (despoblat).

## Notes

* ↑ Enigmas de la Puebla de Naciados: su nombre ¿Por qué a partir de esa fecha del 1634 desaparece la denominación de Puebla de Santiago del Campo de Arañuelo y es sustituida por la de Puebla de los Naciados, cuando ya hacía siglos que los musulmanes habían desaparecido de la comarca? Arxivat 2011-10-13 a Wayback Machine.
* ↑ España dividida en provincias e intendencias, y subdividida en partidos corregimientos, alcaldías mayores, gobiernos políticos y militares, así realengos como de órdenes, abadengo y señorío.

## Enllaços externs

* Genealogia dels comtes de Miranda del Castañar.
# Genrō

El genrō (元老) va ser una designació no oficial donat a certs estadistes japonesos jubilats de prestigi, considerats com els "pares fundadors" del Japó modern, i van servir com a consellers extraconstitucionals informals de l'emperador, durant l'Imperi del Japó (1868-1945).
La institució del genrō es va originar amb el consell tradicional de majors (rōjū) establert pel shogunat Tokugawa (1603-1868), però, el terme va començar a nomenar a partir d'un diari en 1892. El terme era confós ocasionalment amb el genrōin (Cambra de gent gran), un cos legislatiu que va existir entre 1875 i 1890, però, el genrō no es va establir o es va dissoldre de manera definitiva.
Els líders que van experimentar la Restauració Meiji van ser escollits per l'emperador Meiji amb el nom de genkun (元 勲), i actuaven com a consellers imperials. Amb l'excepció de Saionji Kinmochi, tots els genrō provenien de famílies samurai de mitjana o baixa categoria, quatre cadascun de Satsuma i Chōshū, dos dels antics dominis que van ser decisius en l'enderrocament de l'antic shogunat Tokugawa en la guerra Boshin de la Restauració Meiji de 1867 i 1868. Els genrō tenien el dret d'escollir i nominar als primers ministres davant l'emperador per a la seva aprovació.
Els primers set genrō van ser antics membres del Sangi (Consell Imperial) que va ser abolit en 1885. També són coneguts per alguns historiats com l'oligarquia Meiji, malgrat que no tots els oligarques Meiji eren genrō.
La institució va expirar el 1940, amb la mort del darrer genrō, Saionji Kinmochi.

## Llista de genrō

* Itō Hirobumi (Chōshū)
* Kuroda Kiyotaka (Satsuma)
* Ōyama Iwao (Satsuma)
* Inoue Kaoru (Chōshū)
* Saigō Tsugumichi (Satsuma)
* Matsukata Masayoshi (Satsuma)
* Yamagata Aritomo (Chōshū)
* Katsura Tarō (Chōshū)
* Saionji Kinmochi (Kuge)

## Referències

* Gordon, Andrew (2003). A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present. Oxford University Press. ISBN 0-19-511061-7.
* Jansen, Marius B. (2000). The Making of Modern Japanv. Belknap Press. ISBN 0-674-00991-6.
* Omura, Bunji (1937, reedición de 2004). The Last Genro: Prince Saionji, Japan's "Grand Old Man". Kegan Paul. ISBN 0-7103-0917-1.