OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fibra sintètica

Les fibres sintètiques són el resultat de la recerca científica per tal de voler millorar les fibres naturals que proporcionen algunes plantes i animals. En general les fibres sintètiques es creen forçant, normalment per extrusió les fibres. Anteriorment al descobriment de les fibres sintètiques es feien fibres de la cel·lulosa vegetal. Les fibres sintètiques s'obtenen de tres fonts principals: la cel·lulosa, el petroli i els minerals.
Actualment les fibres sintètiques representen la meitat de les fibres que s'utilitzen. Dominen el mercat el nylon, polièsters, acrílics i poliolefines. Aquests quatre tipus de fibres representen el 98% en volum de la producció de fibres sintètiques, el polièster sol representa el 60%.

## Història

El 1845,Christian Schönbein descobrí accidentalment la nitrocel·lulosa. A partir d'aquest compost John Wesley Hyatt sintetitzà el cel·luloide, amb la qual cosa s'inciaà l'era dels polímers.
La primera fibra artificial, encara que no sintètica, ja que va ser obtinguda de la fusta natural, va ser la seda artificial que va passar a ser coneguda com a viscosa el 1894 i finalment com rayon el 1924. Un producte similar conegut com a acetat de cel·lulosa va ser descobert l'any 1865. El Nylon, va ser la primera fibra sintètica pròpiament dita. Va aparèixer als Estats Units durant la Segona Guerra Mundial en substitució de la seda de les mitges i també amb usos militars.

## Algunes fibres sintètiques

* Vinyon (1939)
* Saran (1941)
* Spandex (1959)
* Vinalon (1939)
* Aramids (1961) - conegut com a Nomex, Kevlar i Twaron
* Raió (1960's)
* Dyneema/Spectra (1979)
* PBI (Polybenzimidazole fiber) (1983)
* Sulfar (1983)
* Lyocell (1992)
* PLA (2002)
* M-5 (PIPD fiber)
* Orlon
* Zylon (PBO fiber)
* Vectran (TLCP fiber)
* Derclon

## Referències

* ↑ «Woodheadpublishing.com». Arxivat de l'original el 2014-01-02. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Fagònia

Fagònia, Fagonia és un gènere de plantes amb flors dins la família Zygophyllaceae. Rep el nom de Guy-Crescent Fagon, botànic i metge del rei Lluís XIV (1638-1718). Als Països Catalans està representat per l'espècie Fagonia cretica.

## Algunes espècies

| Fagonia acerosa Fagonia arabica Fagonia bruguieri Fagonia charoides Fagonia chilensis Fagonia cretica Fagonia densa Fagonia glutinosa Fagonia gypsophila Fagonia hadramautica Fagonia harpago Fagonia indica Fagonia laevis Fagonia lahovarii Fagonia latifolia Fagonia latistipulata | Fagonia longispina Fagonia luntii Fagonia mahrana Fagonia minutistipula Fagonia mollis Fagonia olivieri Fagonia orientalis Fagonia pachyacantha Fagonia palmeri Fagonia paulayana Fagonia rangei Fagonia scabra Fagonia scoparia Fagonia subinermis Fagonia villosa Fagonia zilloides |

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* http://132.236.163.181/index.html Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine. PlantSystematic
# Formiguer galtablanc

El formiguer galtablanc (Gymnopithys leucaspis) és un ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae). Habita la selva humida del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, nord-est del Perú i nord-oest del Brasil.

## Referències

* ↑ «formiguer galtablanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «Gymnopithys leucaspis: BirdLife International» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016. IUCN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22730404a93852627.en..
* ↑ Sclater, Philip Lutley «Descriptions of Six New Species of Birds of the Subfamily Formicarinæ.» (en anglès). Proceedings of the Zoological Society of London, 22, 1, 01-01-1854, pàg. 253–255. DOI: 10.1111/j.1469-7998.1854.tb07273.x. ISSN: 0370-2774.
# Forman

Forman és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 506 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forman tenia 506 habitants, 221 habitatges, i 129 famílies. La densitat de població era de 279,1 hab./km².
Dels 221 habitatges en un 24,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,7% hi vivien parelles casades, en un 2,7% dones solteres, i en un 41,6% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 25,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.875 $ i la renda mediana per família de 48.929 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.583 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 20.206 $. Entorn del 6,5% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Formamida

La formamida, també coneguda com a metanamida, és un compost químic, una amida derivada de l'àcid fòrmic. La seva fórmula química és CH₃NO. És un líquid clar miscible en l'aigua i fa olor d'amoníac. Es fa servir com punt de partida per a fer drogues farmacèutiques del tipus sulfa, herbicides, pesticides i per la fabricació d'àcid hidrociànic. S'havia utilitzat en la indústria paperera. És un solvent`per a molts compostos iònics.
La formamida es descompon parcialment en monòxid de carboni i amoníac a 180 °C. Quan s'escalfa molt la formamida es descompon en cianur d'hidrogen (HCN) i vapor d'aigua.

## Producció

En temps passats, l'àcid fòrmic es feia reaccionar amb amoníac per a produir format d'amoni, el qual proporcionava formamida per escalfament:
    HCOOH + NH₃ → HCOONH₄
    HCOONH₄ → HCONH₂ + H₂O
L'actual procés industrial per a donar formamida implica la reacció de monòxid de carboni ambamoníac:
    CO + NH₃ → HCONH₂
o el procés més important en dues fases implicant l'aminolisi del format de metil (format pel monòxid de carboni i el metanol):
    HCOOCH₃ + NH₃ → HCONH₂ + CH₃OH
amblapossibilitat de reciclar el metanol resultant per donar més format demetil, amb la reacció:
    CO + CH₃OH → HCOOCH₃

## Seguretat

La formamida és altament corrosiva ambcontacte amb la pell i els ulls i pot ser mortal si s'ingereix. La seva inhalació en gran quantitats pot requerir atenció mèdica. També és un teratogen. FSempre s'ha de manipular la formamida amb compte i amb guants i ulleres de protecció. >Hi hs un petit risc que es descompongui en cianur d'hidrogen i aigua.

## Referències

* 1 2 Hohn, A.. «Formamide». A: Kirk-Othmer Concise Encylclopedia of Chemical Technology. 4th. Nova York: John Wiley & Sons, Inc., 1999, p. 943–944. ISBN 978-0471419617.
* ↑ MSDS for formamide, hazard.com
* ↑ Lab use of formamide Arxivat 2009-10-14 a Wayback Machine., University of Bath
# Federal unicolor

El federal unicolor (Agelasticus cyanopus) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) que habita marjals i conreus del nord-est, est i sud del Brasil, nord i est de Bolívia, el Paraguai i nord-est i nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Federal unicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Federal safrà

El federal safrà (Xanthopsar flavus) és una espècie d'ocell de la família dels ictèrids (Icteridae) i única espècie del gènere Xanthopsar.

## Descripció

* Ocell que fa 19 – 21 cm de llarg, amb uns 43 g de pes. de bec cònic negre. Potes negres.
* Mascle de colors molt contrastats. Dors, ales i cua negre. Parts inferiors, carpó i bordell anterior de l'ala groc. Cap groc, amb clatell i línia entre l'ull i el bec negre.
* Femella amb color molt més apagats.

## Hàbitat i distribució

Viu als aiguamolls de les terres baixes de l'est del Paraguai, sud-est del Brasil, Uruguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Federal safrà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ Fitxa Xanthopsar flavus a Wikiaves Rev. 26/11/2013 (portuguès)
* ↑ Fitxa de Xanthopsar flavus a Birdlife International Rev. 26/11/2013 (anglès)
# Federal de capell castany

El federal de capell castany (Chrysomus ruficapillus) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita aiguamolls de les terres baixes, des de Guaiana Francesa, cap al sud, a través de lAmazònia, est i sud-est del Brasil fins l'est i sud-est de Bolívia, Paraguai, Uruguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Federal de capell castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Fatsani: A Tale of Survival

Fatsani: A Tale of Survival és una pel·lícula dramàtica de Malawi, de l'any 2020, dirigida per Gift Sukez Sukali. Segueix la vida d'una jove Fatsani que es veu obligada a vendre plàtans als carrers després que la seva escola es tanqui per problemes de sanejament. Va ser seleccionada com a proposta de Malawi a la millor pel·lícula internacional als 94è Premis de l'Acadèmia.
Va tenir una rebuda mixta, amb algunes crítiques a la qualitat de la producció, i qüestionant l'execució del guió per part d'alguns actors i la coherència de la història.

## Repartiment

El principal repartiment de la pel·lícula és el següent:
* Kelvin Maxwell Ngoma com a Lipenga
* Edwin Chonde com el Sr. Mussa
* Hannah Sukali com Fatsani
* Patrick Mhango com el Sr. Pilato Chipwanya

## Referències

* ↑ Fatsani: A Tale of Survival a Internet Movie Database (anglès)
* 1 2 Dennis Harvey. «‘Fatsani: A Tale of Survival’ Review: A Malawian Girl Fights for Educational and Economic Justice 1 editor = Variety», 18-12-2021. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Impressive patronage at 'Fatsani' movie premiere». The Times. Arxivat de l'original el 29 October 2021. [Consulta: 14 octubre 2021].
* ↑ «Malawi Oscars committee nominates Fatsani for Academy Award». Malawi24, 14-10-2021. [Consulta: 14 octubre 2021].
* ↑ Brian Itai. «Fatsani gets mixed ratings» (en anglès). Nation Online, 29-03-2022. [Consulta: 28 maig 2024].
# Ferroelectricitat

La ferroelectricitat és una propietat empírica de materials dielèctrics no centrosimètrics, que tenen com a mínim dos estats d'orientació enantiomorfs termodinàmicament estables, que poden ser intercanviats d'un a l'altre per influència d'un camp elèctric extern i l'única diferència és la direcció del vector de polarització. L'efecte físic observable és que el material presenta una polarització després que es retira el camp elèctric. Es pot explicar en funció d'una alimentació residual de dipols permanents. Un exemple és el titanat de bari. Els materials que retenen una polarització neta, un cop retirat el camp, es coneixen com a materials ferroelèctrics.

## Polarització

La majoria dels materials es polaritzen linearment per un camp elèctric extern; les no linearitats són insignificants. Això es diu polarització dielèctrica (vegeu el gràfic). Alguns materials, coneguts com a materials paraelèctrics, mostren una polarització no linear més pronunciada (vegeu el gràfic). La permitivitat elèctrica, que correspon al pendent de la corba de polarització, és així una funció del camp elèctric extern. A més de no ser linear, els materials ferrolèctrics mostren una polarització espontània de camp elèctric zero. Aquests materials s'anomenen piroelèctrics. La característica distintiva dels ferroelèctrics és que la direcció de la polarització espontània pot ser revertida per un camp elèctric aplicat donant un bucle amb histèresi.
Típicament, els materials mostren ferroelectricitat només sota una certa temperatura de transició de fase, que s'anomena temperatura de Curie, T$_c$, i són paraelèctrics per sobre d'aquesta temperatura.

## Vegeu també

* Paraelectricitat.
* Temperatura de Burns.
# Fortalesa de Soroca

La Fortalesa de Soroca (en romanès: Cetatea Soroca) és un fort històric de la República de Moldàvia, a la moderna ciutat de Soroca.

## Història

La ciutat té el seu origen en el lloc de comerç medieval genovès d'Olchionia, o Alchona. És coneguda per la seva fortalesa ben conservada, establerta pel príncep moldau Esteve III de Romania (en romanès: Ştefan cel Mare) el 130
El fort original de fusta, que defensava un gual sobre el Dnièster (moldau / romanès: Nistru), era un important nexe de la cadena de fortificacions que comprenia quatre fortaleses (per exemple, Akkerman i Khotín) al Dniester, dos forts al Danubi i tres forts a la frontera nord de la Moldàvia medieval. Entre el 1543 i el 1546, sota el domini de Petru Rareş, la fortalesa es va reconstruir en pedra com un cercle perfecte amb cinc baluards situats a distàncies iguals.
Durant la Gran Guerra Turca, les forces de John Sobieski van defensar amb èxit la fortalesa contra els otomans. Va tenir una importància militar vital durant la campanya de Pere I de Rússia el 1711. La fortalesa va ser saquejada pels russos en la guerra russo-turca (1735-1739). La fortalesa de Soroca és una atracció important a Soroca, ja que ha conservat cultures i ha conservat l'antiga Soroca en l'actualitat.

## Arquitectura

L'edifici actual presenta característiques elaborades de les fortificacions baixmedievals. Aquesta observació transmet la idea que el fort potser va ser construït per experts d'Europa Occidental o de persones transsilvanes que van viatjar a Europa occidental i van portar idees arquitectòniques de tornada a Moldàvia:
* Les parets no estan construïdes rectes, sinó en forma corba per resistir millor els projectils, igual que les quatre torres exteriors.
* També es poden notar torres rodones que permetien als defensors disparar des de millors angles i així protegir la base de les parets.
Tot l'edifici té un diàmetre de 30 metres i 4 metres per cada torre. Cada torre té 4 nivells, dels quals els dos primers inferiors es van utilitzar per a artilleria. Les parets tenen un gruix de 3 metres i podem trobar indicis d’una rasa anterior. La torre principal d'entrada tenia 3 portes, entre elles un portcullis que es tancava durant les batalles. L'espai estalviat al nivell superior permetia a la guarnició pregar en una petita capella.
Malgrat totes aquestes característiques, el fort va quedar obsolet a finals del segle xiv a causa de l'ús més estès de pólvora.

## Referències

* ↑ BULAT, Nicolae. Județa Soroca, file de istorie (en romanès). Chisinau: Editura ARC, 2000, p. 22–23. ISBN 9975-61-139-7.
* ↑ BULAT, Nicolae. Județa Soroca, file de istorie (en romanès). Chisinau: Editura ARC, 2000, p. 20–21. ISBN 9975-61-139-7.

## Enllaços externs

* Molddata.md: Cetatea Soroca (in Romanian)
* Cetatea Soroca (in Romanian)

## Galeria

* 1941 stamp
* 1995 stamp
* 1879 stamp
# Fotogramas de Plata 1957

El lliurament del 8è Premi Fotogramas de Plata (coneguts oficialment com a Placa San Juan Bosco), corresponent a l'any 1957 lliurat per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas al "millor intèrpret de cinema espanyol que hagi demostrat amb propietat un paper de destacats valors morals, fou entregada al guardonat el 27 d'abril de 1958 al Teatre de la Comedia de Madrid coincidint amb la 150a representació de l'obra Buenas noches, Bettina, per Antoni Nadal Rodó, director de la publicació.

## Candidatures
### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Albert Closas i Lluró | Un tesoro en el cielo | Guanyador |

## Referències

* ↑ Entrega de un premio a Alberto Closas, ABC, 29 d'abril de 1958
* ↑ Foto de l'entrega del guardó a fotogramas.es (pàgina 3 de 33)

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1957
* 2a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Raalte

Raalte (baix alemany Raolte) és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 36.848 habitants repartits per una superfície de 172,31 km² (dels quals 1,06 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

| Nom | Població |
| Raalte | 20.015 |
| Heino | 6.459 |
| Heeten | 4.231 |
| Luttenberg | 1.107 |
| Broekland | 617 |
| Nieuw-Heeten | 631 |
| Mariënheem | 633 |
| Laag Zuthem | 281 |
| Lierderholthuis | 176 |
| Total | 37.065 |
| Font: CBS ||

## Ajuntament

El consistori municipal consta de 25 regidors, repartits:
* CDA 8 regidors
* Gemeentebelangen 6 regidors
* PvdA 4 regidors
* VVD 3 regidors
* SP 3 regidors
* Lokaal Alternatief 1 regidor

## Enllaços externs

* www.raalte.nl
# El truco del manco

El truco del manco és una pel·lícula espanyola dirigida per Santiago Zannou, escrita pel mateix director juntament amb Iván Morales i protagonitzada per El Langui, MC del grup "La Excepción", l'any 2008, sobre el hip hop, la marginalitat als barris i la discapacitat.

## Argument

Quique Heredia, El Cuajo, és un paio agitanat, un vividor amb mig cos afectat per una paràlisi cerebral que li impedeix caminar amb facilitat. El Cuajo convenç al seu amic Adolfo, un mulat que viu en un barri dormitori i té un pare alcohòlic i malalt, per a muntar un estudi musical per a guanyar-se la vida usant el talent i la passió que els uneix, el hip-hop. El repartiment està format per actors no professionals, entre els quals destaca El Langui, líder del grup musical d'hip hop gitano "La Excepción", guardonat en 2006 per MTV Europa com el millor grup europeu en llengua espanyola.

## Repartiment

* El Langui ... Cuajo
* Ovono Candela ... Adolfo
* Javier I. Bustamante ... Chacho
* Elio Toffana ... Galleta
* Mala Rodríguez... Tsunami
* Juan Navarro ... Marquitos
* Joaquín Mbomio ... Moisés
* Fanny Gatibelza ... Cristina

## Premis

La pel·lícula va aconseguir els següents premis:
* Goya al millor director novell per Santiago Zannou
* Goya al millor actor revelació J.M. Montilla 'El Langui'
* Goya a la millor cançó original "A tientas"

## Referències

* ↑ 'El truco del manco' refleja la dura verdad de los barrios, El País, 21 de setembre de 2008
* ↑ "El truco del manco" lleva a los Goya el hip hop de la mano de La Excepción, Público, 9 de gener de 2009
* ↑ El truco del manco al web dels Premis Goya
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-02-28. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Vídeo de la Cançó

## Enllaços externs

* El truco del manco a YouTube
# RefSeq

La RefSeq —en anglès Reference Sequence, seqüència de referència— és una base de dades d'accés obert, anotada i curada manualment, que conté seqüències nucleotídiques (ADN, ARN) i els seus productes proteics. Està mantinguda pel National Center for Biotechnology Information (NCBI) i, a diferència del GenBank, proporciona només un únic registre per a cada molècula biològica natural (ADN, ARN o proteïna) per a diferents organismes, tant virus i bacteris com eucariotes.
Per a cada organisme model, la RefSeq té registres separats i enllaçats tant per a l'ADN genòmic com per als transcrits i proteïnes que se'n deriven. La RefSeq es limita a aquells organismes importants que tenen prou dades disponibles, mentre que el GenBank inclou totes les seqüències que s'hi han tramès sense cap mena de restricció pel que fa a l'organisme.

## Categories de RefSeq

| Categoria | Descripció |
| NC | Molècules genòmiques completes (p. ex., cromosomes) |
| NG | Regió genòmica incompleta |
| NM | mRNA |
| NR | ncRNA |
| NP | Proteïna |
| XM | mRNA model predit |
| XR | ncRNA model predit |
| XP | proteïna model predita |

## Notes

* ↑ Pruitt KD, Tatusova T, Maglott DR (2005)

## Vegeu també

* UniProt

## Enllaços externs

* RefSeq
# James Ussher

James Ussher, de vegades escrit Usher llatinitzat Iacobus Usserius (Dublín, 4 de gener de 1581 - 21 de març de 1656) fou arquebisbe anglicà d'Armagh, a Irlanda. És conegut per la seva cronologia en què situava la Creació l'any 4004 abans de Crist.

## Biografia

Nascut a Dublín, és famós per haver calculat "científicament" la data de la creació del món a partir de la Bíblia. Els seus càlculs es troben en el llibre Annales Veteris Testamenti, a prima mundi origine deducti, publicat el 1650: segons Ussher, Déu creà l'univers el 22 d'octubre del 4004 aC a les 18.00 h. Càlculs duts a terme per altres autors donen però les dates del 5199 aC o del 3760 aC.
Ussher fou ordenat sacerdot el 1601 i el 1607 esdevingué professor al Trinity College de Dublín, que havia freqüentat anteriorment com a estudiant. El 1625 fou nomenat arquebisbe d'Armagh i primat de l'Església anglicana de tota l'illa, criticant amb força els catòlics, que eren majoria a Irlanda. El 1642, amb l'esclat de la Guerra Civil Anglesa, Ussher es trobava a Anglaterra i llavors no tornà més a Irlanda. Encara que Ussher fos un reialista convençut, partidari del deposat rei Carles I, amb la seva mort Oliver Cromwell feu celebrar el funeral d'estat a l'abadia de Westminster.

## Referències

* ↑ «Westminster Abbey - James Ussher». [Consulta: 19 novembre 2014].

## Vegeu també

* John Lightfoot (teòleg)
* Calendari d'Ussher-Lightfoot
* Creacionisme
# Pau l'Ermità

Pau de Tebes, també conegut com a Pau l'Eremita, Pau l'Ermità o Pau l'Anacoreta (copte: Ⲁⲃⲃⲁ Ⲡⲁⲩⲗⲉ; àrab egipci: الانبا بولا, al-Anba Bola; àrab: الانبا بولا, al-anbā Būlā) (Egipte, ? - Tebaida, 341), fou un anacoreta, el primer dels eremites cristians. És venerat com a sant per diverses esglésies cristianes. No s'ha de confondre amb Pau el Simple, deixeble de sant Antoni el Gran.

## Llegenda

La llegenda narrada per sant Jeroni a les Vitae Patrum (Vita Pauli primi eremitae) és que, essent jove, Pau va marxar al desert de Tebes durant la persecució de Deci i Valerià I cap al 250. Va viure a les muntanyes d'aquest desert, en una cova propera a una font i una palmera; amb les fulles se'n vestia i amb la fruita en menjava. Visqué així durant 43 anys i llavors un corb va començar a portar-li un tros de pa diàriament. Va viure a la cova fins a la seva mort, gairebé als 113 anys.
Jeroni narra també la trobada amb Antoni abat: Antoni anà a visitar-lo i conversaren durant un dia i una nit. El segon cop que Antoni anà a visitar-lo, Pau era mort. Antoni el vestí amb una túnica que li havia donat Atanasi d'Alexandria i el sebollí, amb l'ajut de dos lleons que van cavar la fossa.

## Veneració

La seva festivitat se celebra el 15 de gener a l'Església Catòlica, i el 5 i el 15 de gener a l'Església Ortodoxa i el 2 de meshir (9 de febrer) a les esglésies orientals. Sant Antoni el qualificà com «el primer monjo». L'Orde de Sant Pau Primer Eremita es va fundar en honor seu.
A Barcelona era venerat com a patró secundari pel gremi d'esparters i estorers, ja que es deia que havia estat, al desert, el primer a teixir l'espart, fent-ne estores.

## Bibliografia

* Farmer, D. H.. Oxford dictionary of Saints (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 2004.
* Attwater, Donald; John, Catherine Rachel. The Penguin Dictionary of Saints (en anglès). 3a. Nova York: Penguin Books, 1993. ISBN 0-140-51312-4.

## Enllaços externs

* Catholic Encyclopedia: "Saint Paul of Thebes"
* St Jerome, The Life of Paulus the First Hermit
* S Paul the Hermit De la Llegenda àuria de Jacopo de Varazze