OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clàudia Galicia Cotrina

Clàudia Galicia Cotrina (Torelló, 17 d'abril de 1986) és una esportista catalana que competeix en ciclisme de muntanya i esquí de muntanya. A nivell professional és una arquitecta tècnica.
En esquí, s'ha proclamat campiona del món en sprint i subcampiona en equips.
Dels seus resultats en ciclisme destaquen dos víctòries a la Titan Desert o el subcampionat d'Europa en Camp a través en marató.

## Palmarès en esquí

* 2014
** 3a al Campionat d'Europa de cursa vertical"
** 1a al Campionat d'Espanya en Quilòmetre vertical
* 2015
** 3a al Campionat del món en relleus"
** 1a al Campionat d'Espanya en velocitat
* 2016
** 2a a la Copa del món"
** 3a al Campionat d'Europa"
* 2017
** 1a al Campionat del món en velocitat
** 2a al Campionat del món per equips"
** 1a al Campionat d'Espanya en velocitat

## Palmarès en ciclisme

* 2013
** 1a a la Titan Desert
* 2014
** 1a a la Titan Desert
** 1a a la Andalucia Bike Race
** 1a a La Rioja Bike Race
* 2015
** 1a a La Rioja Bike Race
* 2016
** 1a a La Rioja Bike Race
** 1a a La Tramun
** 1a a la Copa Catalana
* 2017
** 2a al Campionat d'Europa en Camp a través en marató
** 1a a La Rioja Bike Race
** 1a a la Volcat
** 1a a la Copa Catalana
* 2020
** 1a a la Titan Desert

## Referències

* ↑ Gomà, Alex «Campiona en temps record: Clàudia Galicia». revista.fosbury.cat [Consulta: 14 agost 2017]. Arxivat 14 August 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-08-14. [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ «Clàudia Galícia, la dificultat de compaginar feina i esport d'elit». ccma.cat, 05-06-2016 [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ «Clàudia Galicia, campiona del Món d'Esquí de Muntanya en Sprint». naciodigital.cat, 28-02-2017 [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ «Clàudia Galícia i Mireia Miró, subcampiones del món d'esquí de muntanya per equips». naciodigital.cat, 27-02-2017 [Consulta: 14 agost 2017].
* ↑ «Clàudia Galicia, subcampiona d'Europa de Cross Country Marathon (XCM)». ccma.cat, 13-08-2017 [Consulta: 14 agost 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina personal
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Necròpoli de Carrasqueira

La Necròpoli de Carrasqueira, també denominada Necròpoli de Vale de Fuzeiros, és un monument situat a la freguesia de Sâo Bartolomeu de Messines, al municipi de Silves, a l'Algarve, a Portugal.

## Història i descripció

La Necròpoli de Carrasqueira es troba a la costa d'un pujol del mateix nom, a Vale de Fuzeiros, i consta de cinc sepultures excavades en dos cingles, i disten les dues agrupacions només alguns metres entre si. Aquests afloraments es devien triar perquè són molt visibles en el paisatge.(1) El grup oriental està obert en gres roig, i es compon de dos sepulcres, amb cambres funeràries separades per una paret comuna, mentre que l'occidental conté tres sepultures individuals, excavades en gres de Silves. Les sepultures s'orienten sobretot de nord-oest per a sud-est. Aquest tipus d'enterrament es devia fer en fossa simple, tapada només per una llosa o dividida en diversos blocs, elements dels quals no han restat vestigis.(3)
El monument s'integra en el Circuit Arqueològic de Vilarinha, que també inclou les necròpolis de Pedreirinha i de Forneca, i l'alineament de Vilarinha.
Els tipus dels túmuls suggereix una fundació visigòtica, durant l'alta edat mitjana, segurament utilitzats per una comunitat propera, que s'hi establiria a causa de condicions favorables.(4) Els sòls de Vale Fuzeiro eren fèrtils, alimentats pel barranc do Baralha i la serra del nord oferia caça i fusta, utilitzada per al foc i la instal·lació d'edificis.(1)
La necròpoli es descobrí durant una investigació del Departament d'Arqueologia de l'Institut Portugués del Patrimoni Arquitectònic, en conjunt amb l'arqueòleg Mário Varela Gomes.(2) El 2005 hi feu treballs Luís Miguel Cabrita, amb l'alçat gràfic, fotogràfic i topogràfic dels túmuls.(2) La Cambra de Silves, el 27 d'agost de 2014 comença el procés de classificació de la necròpoli com a Monument d'Interés Municipal, mentre que l'ordenança n.º 23/2015, emesa pel municipi, va determinar la classificació del monument.(3)

## Referències

* ↑ «Necrópole de Vale de Fuzeiros / Carrasqueira». Património Cultural. Direcção-Geral do Património Cultural, 2016. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «Vale Fuzeiros - Carrasqueira». Portal do Arqueólogo. Direcção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ NOÉ, Paula. «Necrópole de Vale de Fuzeiros / Necrópole da Carrasqueira». Sistema de Informação para o Património Arquitectónico. Direcção-Geral do Património Cultural, 2017. [Consulta: 4 setembre 2021].
* ↑ «Rota dos Menires». Câmara Municipal de Silves. [Consulta: 4 setembre 2021].

## Bibliografia addicional

* CABRITA, Luís Miguel Guerreiro Cabrita. Povoamento alto medieval de São Bartolomeu de Messines, 2014, p. 187. ISBN 978-989-20-4596.

## Enllaços externs

* Pàgina sobre a Necrópole da Carrasqueira, no sítio electrónico The Megalithic Portal (anglès)
# Castell d'Olp

El Castell d'Olp és un edifici d'Olp, al municipi de Sort (Pallars Sobirà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les restes del que fou el castell o la Força d'Olp es troben sobre el penyal que domina el nucli inferior i més important del poble. D'aquest només resta la base d'una torre de planta quadrangular i un pany de mur, construït amb la pedra pissarrosa local i edificat directament sobre la roca.

## Història

Un document, datat el 1076, atribueix el "Castro D'Olp" al Comte Ramon IV de Pallars Jussà.
El 1130, el trobem en mans d'Artau III de Pallars Sobirà qui l'infeudà a Arnau Mir Garreta.
Joan de Santa Coloma, procurador del Comte de Foix i en nom d'aquest, prengué possessió del castell el 1435.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell d'Olp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Casa Maruny

La Casa Maruny és una obra modernista de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres format per planta baixa, dos pisos i golfes, amb teulada a dues vessants i carener paral·lel a la línia de façana. A la planta baixa hi ha la porta d'accés i dos balcons ampitadors; el primer pis és ocupat per una tribuna amb balcons laterals, el segon pis té una terrassa central amb balcó i dues finestres a banda i banda, i al tercer pis hi ha un conjunt de cinc finestres allindades. El coronament és amb ràfec recolzat en cartel·les de fusta. És remarcable la decoració floral de la façana, especialment a les motllures en relleu de les obertures i a les baranes dels balcons. A la porta d'accés hi ha esculpides testes d'una dona i d'un home, i a les finestres hi ha figures d'aus.

## Història

La tipologia de l'obra, que s'insereix dins del corrent modernista, permet datar-la vers els primers anys del segle xx. És de l'arquitecte Joan Casadó Tisans.

## Referències

* 1 2 «Casa Maruny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
* ↑ «Joan Casadó Tisans». Barcelona Modernista. [Consulta: 20 desembre 2022].
# Labropsis

Labropsis és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Labropsis alleni (Randall, 1981)
* Labropsis australis (Randall, 1981)
* Labropsis manabei (Schmidt, 1931)
* Labropsis micronesica (Randall, 1981)
* Labropsis polynesica (Randall, 1981)
* Labropsis xanthonota (Randall, 1981)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schmidt P. J. 1931. Fishes of the Riu-Kiu Islands. Trudy Tikhook. Kom. Akad. Nauk SSSR v. 1. 19-156.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Proasellus ruffoi

Proasellus ruffoi és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Etimologia

El seu nom científic honora la figura del professor Sandro Ruffo.

## Descripció

* És de color marronós i presenta ulls desenvolupats.
* L'estructura general dels pleopodis del mascle és molt similar als mateixos apèndixs d'algunes espècies de la península Ibèrica (com ara, Proasellus chappuisi i Proasellus ibericus).

## Hàbitat

És una espècie de superfície, la qual viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a una font de Villanova Monteleone (el nord-oest de l'illa de Sardenya, Itàlia).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 5 Argano, R. i Campanaro, A., 2004. Two new Proasellus (Crustacea, Isopoda, Asellidae) species from Sardinia: evidences of an old colonization wave of the island. Studi Trentini di Scienze Naturali, Acta Biologica 81: 49-52.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* 1 2 World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Manicastri C., Baldari F. & Argano R., 1983. Aspetti biogeografici del popolamento isopodologico della Sardegna. Lav. Soc. It. Biogeogr., n.s., VIII (1980): 251 - 269.
* ↑ Ketmaier V., Argano R., Cobolli M., De Matthaeis E. & Messana G., 2001. A systematic and biogeographical study of hypogean and epigean populations of the Proasellus coxalis group from Sardinia, Central Italy and Jordan: allozyme insights. J. Zool. Syst. Evol. Research, 38: 1-9.

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Closca (desambiguació)

«Closca» té aquests significats:
La closca és un tipus d'embolcall dur i rígid que principalment serveix de protecció de parts més toves de determinats éssers vius.
* La closca de diversos animals (p. ex., tortugues, crustacis, aràcnids)
* La closca de l'ou
* La closca (fruit) llenyosa de certs fruits, com en les nous, ametlles, avellanes, etc.
* La closca (anatomia) fent referència a la part superior del crani
# Necròpoli de Gomereta

La necròpoli de Gomereta és un jaciment arqueològic situat al lloc anomenat Tanca Prima des Camp des Clapers, de la possessió de Gomereta del municipi de Llucmajor, Mallorca. És un jaciment on s'han trobat en diverses ocasions urnes cineràries romanes de marès, amb motiu de tasques de rompuda del terreny.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 277. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 58. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ de Luna, J; i col «Jaciments arqueològics Tom VI» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 16 [Consulta: 1r gener 2013].
# Casa Martí Ventosa

La Casa Martí Ventosa és un edifici d'habitatges, protegit com a bé cultural d'interès local, a la façana portuària de la Barceloneta, en una parcel·la quadrangular que fa cantonada entre el Pg. Joan de Borbó i el carrer del Mar. L'immoble consisteix en una planta baixa comercial, un entresòl, cinc plantes pis i un àtic en teulada a vessant. No són perceptibles canvis substancials en els trets característics de les façanes. A més, el seu estat de conservació es pot considerar bo.
La planta baixa presenta nombroses obertures dels comerços sota un fris, majoritàriament allisat. L'accés a l'edifici en canvi, presenta dues pilastres estriades, capitells senzills i un frontó amb motius mariners. L'entresòl té nombroses finestres molt regulars i homogèniament distribuïdes. Per sobre, totes les plantes tenen una estructuració molt similar pel que fa a les morfologies i obertures. Destaca però, la gran balconada correguda que abraça els balcons de la cantonada. Aquesta darrera, de morfologia circular i seguida com una tribuna, dona sinuositat a tota la franja del xamfrà i es veu culminada en una tímida torre coronada per una petita cúpula. Però sens dubte, el tret més distintiu d'aquest immoble és la teulada en vessant de l'àtic i les nombroses obertures en mansarda. Aquest darrer tret es mou en uns paràmetres d'elegància i equilibri tot rememorant referents de l'arquitectura parisenca del segle xix totalment insòlita en aquest sector de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Casa Martí-Ventosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 març 2016].

## Enllaços externs

* «Casa Martí-Ventosa». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Tines Balmes Roges

Les tines Balmes Roges són un conjunt de tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegides com a bé cultural d'interès local. El conjunt de construccions consta de dos grups que es troben separats 42 metres. En total està format tres tines, dues barraques i dues edificacions auxiliars.

## Descripció

En el primer grup trobem una dues tines, una barraca i una edificació auxiliar. Tota la construcció és a peu pla i s'accedeix als dipòsits mitjançant una rampa que va fins al sostre de la barraca que queda entre les dues tines. El sostre de la barraca és pla i queda a nivell amb les entrades de les tines. Les dues tines són de planta circular. Els murs són de pedra amorterada i acaben just sota la roca de la balma, estalviant-se la construcció de cobertes. L'interior del dipòsit és recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. A l'entrada de les tines hi ha uns muntants, sense llinda, ja que tampoc hi ha coberta. Els brocs són a la barraca que hi ha entre les dues tines.
El segon grup està format per una tina i una barraca inserides en una edificació auxiliar que aprofita la balma de tancament. El conjunt presenta dues barraques i dues edificacions auxiliars. La barraca del primer grup, entre les dues tines, és de planta rectangular, els murs són de pedra seca, la coberta és de volta amorterada i plana a l'exterior. L'edificació auxiliar també és de planta rectangular. Les dues construccions estan adossades a la roca. Al segon grup la barraca és de planta irregular, els murs són de pedra amorterada i per un costat també aprofita la roca com a mur. La coberta és plana, feta amb troncs i lloses de pedra planes.

## Referències

* 1 2 3 «Tines Balmes Roges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Agustí Sales i Alcalà

Mossèn Agustí Sales i Alcalà (Valljunquera, Matarranya, 1707 - València, 1774) va ser un home il·lustrat, formà part del cercle de Gregori Maians, al llarg de la seua vida va escriure més de 42 obres publicant treballs sobre arquitectura religiosa i escrits polèmics contra dominicans i franciscans.
És el personatge més important nascut a Valljunquera. Doctor en teologia (1731), tingué una gran relació amb Gregori Maians —valencià i un dels grans humanistes europeus del segle xviii— i el seu cercle. Fou cronista de la ciutat i del Regne de València. Els escrits, en què disputà sovint amb dominics i franciscans, el portaren a ser denunciat davant del tribunal de la Inquisició.

## Referències

* ↑ «Agustí Sales i Alcalà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Galerada El Matarranya, Crònica de viatge, d'En Joaquim Montclús i Esteban, pàg. 184 (ISBN 978-84-96786-47-9
# Proasellus rouchi

Proasellus rouchi és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: França.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P., 1980. Un Asellide interstitiel de France: Proasellus rouchi n. sp. (Isopoda, Asellota) et considerations sur les especes de la lignee cavaticus. Crustaceana 38 (2): 183-193.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ La Liste rouge des espèces menacées en France - Crustacés d'eau douce de France métropolitaine (Dossier de presse - 7 juin 2012) Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Inventaire du Patrimoine Naturel de Provence-Alpes-Côte d'Azur Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Closes de Mornau i del Pernardell

Les Closes de Mornau i el Pernardell es localitzen als termes municipals de Pau, Peralada i Castelló d'Empúries, a la zona coneguda com Els Comuns. Se situen a banda i banda de la carretera de Castelló d'Empúries a Pau.
Aquest espai forma part dels terrenys ocupats pels antics estanys de Pau i actualment no presenta làmina d'aigua. La recuperació dels antics estanys és molt difícil, degut a la progressiva consolidació de l'ús agroramader i a la modificació de la regulació hidrològica dels terrenys. Aquesta zona humida té actualment una superfície de 45,42 Ha i presenta una elevada biodiversitat. El seu funcionament hídric es regula per la riera de Pedret i el rec Madral.
Les closes són un sistema agroramader de conservació de sòls i aigües, basat en un aprofitament pastoral. L'estructura tradicional d'una closa és un prat de dall o pastura de cobertura permanent en tota la superfície, tancat per arbres generalment de fulla caduca i amb un sistema de drenatges que permeten l'escolament de l'aigua, la inundació de la closa i la rentada de sals. Ocupen zones d'aiguamolls dessecats al segle xviii i es caracteritzen per tenir nivells freàtics elevats, sòls mal drenats i sovint salins o salino-sòdics. Tot i que actualment conformen prats o pastures i cultius extensius, havien estat utilitzades antigament per al cultiu de l'arròs.
La vegetació és formada sobretot per prats de dall, salicornars, canyissars i poblaments de jonques (Scirpus spp.), d'aigües salabroses. En aquesta zona humida són presents els hàbitats d'interès comunitari 6510 Prats de dall de terra baixa i de la muntanya mitjana (Arrhenatherion) i 1420 Matollars halòfils mediterranis i termoatlàntics (Sarcocornetea fruticosae). Entre la flora hi destaca la presència d'espècies d'interès com Pulicaria sicula, Callitriche brutia ssp brutia o Crassula campestris.
Pel que fa a la fauna, l'espai destaca sobretot per les seves poblacions de lepidòpters.
Part de les Closes de Mornau i el Pernardell són actualment de propietat pública, després d'haver estat adquirides per l'administració. Aquestes closes constitueixen un espai resultat de l'acció humana d'alt valor cultural, productiu, florístic i faunístic, característic del paisatge de la plana empordanesa. Caldria regular la làmina d'aigua tant en règim de drenatge com d'inundació, i mantenir i recuperar plenament la funcionalitat de les closes.
L'espai presenta diverses figures de protecció. Forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del PEIN i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 Aiguamolls de l'Empordà. A més, pertany a la Reserva natural integral I, de "Els Estanys.".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Closes de Mornau i del Penardell». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 15 juliol 2014].
# Camarilla

«Camarilla» té aquests significats:
* Cambra (en diminutiu);
* Lobby, camarilla, grup de pressió, grup d'interès, o grup d'influència davant una autoritat.
* Camarilla o coteria, associació entre individus o grups d'individus, units per un interès comú.
* Camarilla (cortesans), costum dels cortesans més propers al rei de reunir-se en una petita cambra propera a les habitacions del monarca (especialment en l'Espanya del segle XIX), i que de fet tant intentaven recolzar-lo com influir sobre ell i les seves decisions. L'oposició semàntica d'aquest concepte al de les cambres legislatives, l'activitat de les quals és pública i la composició de la qual es fa per eleccions, per cert és evident. Definició:
* Camarilla (conciliàbul), associació entre individus o grups d'individus, units per un interès comú, i que principalment s'orienten a afavorir els interessos dels qui formen part del grup, a l'una amb freqüència obstaculitzar o dificultar els interessos relacionats dels qui no formen part d'aquest grup.
* Grup de pressió, grup que a nivell col·lectiu o a través d'individualitats, s'orienta a incidir a la classe política peticionant al seu favor, atès que és aquesta qui decideix la conducció social i el maneig pressupostari.
* Grup d'interès, conjunt de persones o entitats privades, reunides i organitzades per un interès comú, amb la finalitat d'actuar conjuntament en defensa d'aquest interès, així com de fer conèixer les seves pretensions o negociar amb altres actors socials.

## Referències

* ↑ «Camarilla». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Qasr Hammam As Sarah

Qasr Hammam As-Sarah, Assarah o as-Sarakh (àrab: قصر حمام الصرح, Qaṣr Ḥammām aṣ-Sarḥ, literalment ‘Castell dels Banys de la Torre’, o àrab: قصر الحلابات الشرقي, Qaṣr al-Ḥallābāt ax-Xarqī) és un hammam o bany àrab situat a Jordània, a uns dos quilòmetres a l'est del Qasr al-Hallabat. És una de les construccions que formen part dels anomenats castells del desert. El disseny dels banys mostra similituds amb el disseny de Qussayr Amra, un altre dels castells del desert. En l'actualitat, s'estan restaurant molts dels mosaics i escultures que l'adornaven. El disseny consisteix en un apodyterium (vestidor), un tepidari (habitació tèbia) i un caldari (habitació calenta).
Fou donat a conèixer el 1905 i 1909 per H. C. Butler.

## Bibliografia

* K. A. C. Creswell, Early Muslim Architecture, 1926.

## Nota

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "صرح". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ «صرح» (en anglès). en.wiktionary.org. [Consulta: 31 octubre 2016].
* ↑ «Qasr al-Hallabat». Arxivat de l'original el 2010-11-20. [Consulta: 13 gener 2015].