OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vall d'Unarre

La Vall d'Unarre és una vall pirinenca d'origen glacial, amb orientació nord-sud i al final oberta cap al sud oest, ubicada al municipi de La Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba encaixada entre les serres de serra de Campirme a l'est i la de Pilàs a l'oest. És una vall subsidiària de la Vall d'Àneu, a la que desemboca per l'esquerra. La part superior de la vall està inclosa en el Parc Natural de l'Alt Pirineu.

## Geografia
### Capçalera de la vall

La capçalera de la vall està limitada per la Serra Mitjana a l'oest i la Serra Mascarida i la Serra de Vivalls a l'est. El límit nord està resseguit per una carena amb un pic important a cada extrem: a l'oest el Pic Major de la Gallina (2.727 metres) i a l'est el Pic de Ventolau (2.851 metres); entre ells hi ha el Coll de Calberante (2.606,7 metres d'altitud), el qual comunica l'extrem nord de la vall d'Unarre amb el Circ de la Gallina, situat ja a la vall de Noarre.
Les serres i els pics formen un circ d'origen glacial, envoltant un conjunt d'estanys; a l'oest es troba la Bassa de Curiós situada a 2.494 metres d'altitud, l'estany de Calberante a 2.358 metres i l'estany de la Gola a 2.250 metres, on neix el riu d'Unarre. A l'est es troben els Tres Estanys i l'estany de Ventolau, a 2.344 metres, que desaigüen al riu d'Unarre aigües avall de la cascada de Sartari, al Planell de Sartari.
Al costat sud de l'estany de la Gola hi ha el refugi lliure de l'estany de la Gola a 2.231,4 metres d'altitud.
Des del poble de Cerbi una pista forestal puja fins al Pont del Vedo, situat a 1.817 metres d'altitud, on hi ha un aparcament i des d'on es pot pujar caminat cap a l'estany de la Gola

### Peus de la vall

Diverses valls menors conflueixen a la vall d'Unarre; valls de Nyiri i de Corriols per la dreta, valls de Rumiets i de Gavàs per l'esquerra; en tots els casos els seus torrents desaigüen en el riu d'Unarre. A la meitat inferior de la vall hi ha diverses poblacions; Cerbi, Unarre i Escalarre.
La vall s'eixampla a l'arribar al poble d'Escalarre, on conflueix amb la Vall d'Àneu.

## Infraestructures

L'empresa Hidroelèctrica de Catalunya va construir en els anys 50 del segle XX obres hidràuliques per aprofitar part del cabal del riu d'Unarre. Aigües avall de les Bordes d'Aurós, a 1.446 metres d'altitud es troba la presa de Cerbi que desvia part del cabal del riu Unarre per una galeria soterrada per alimentar el Salt d'Unarre de la Central d'Esterri d'Àneu.

## Referències

* ↑ «Ficha técnica de la presa: Cerbi» (HTML) (en castellà). Ministeri d'Agricultura. [Consulta: 2 febrer 2020].

## Bibliografia

* «Vall d'Unarre» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 2 febrer 2020].
# Vapor Pizarro (1851)

El Vapor de rodes Pizarro va ser un vaixell amb buc de fusta i propulsió mitjançant dues rodes de paleta laterals de l'Armada Espanyola, construït a Cadis a mitjans de 1851, i que va prestar servei fins a 1878. Poc després d'entrar en servei, Tenint com a comandant el 1856 en Jacobo de Mac-Mahón y de Santiago va formar part de la divisió del general Herrera que es trobava a les costes del Marroc i Llevant i va actuar en diverses ocasions com escorta del iot real. A mitjans del 1860 va formar part de la divisió del general Rubalcaba, a l'Havana, on participa en operacions contra Mèxic entre 1861 i 1862. El 1870, fou destinat a Puerto Rico, i el 1878 se li ordena tornar a la península per a efectuar reparacions. Després recalar a São Tomé i les Illes Açores per reposar carbó, va emprendre la seva última singladura. L'11 de setembre de 1878, el fort onatge i la tempesta van danyar seriosament el buc i l'aigua va inundar el vaixell, sense que les bombes de buidatge poguessin evitar-ne l'enfonsament. Després d'ordenar el seu comandant abandonar el vaixell, la tripulació va ser rescatada pel Clíper italià Carlo Frugoni.
# Venedora d'amorets

La Venedora d'amorets és un fresc provinent de la de Vil·la d'Ariadna, trobat durant les excavacions arqueològiques de l'antiga ciutat d'Estàbia (l'actual Castellammare di Stabia) i conservat al Museu Arqueològic Nacional de Nàpols. És una de les obres més reproduïdes durant el període neoclàssic i rococó.

## Història i descripció

El fresc es remunta a mitjans del segle i, període en què el tercer estil pompeià estava de moda, i es va pintar en un cubiculum de la Vil·la d'Ariadana, prop d'una altra habitació decorada exclusivament amb figures femenines, entre les quals Flora: és concebible, per tant, que aquella zona de la vil·la estava reservada exclusivament per a dones.
Va ser trobat l'any 1759, durant les exploracions dels Borbons, i va ser retirat per passar a formar part de la col·lecció del rei. L'èxit del fresc va ser tal que tota la vil·la s'anomenava originàriament Villa della vendatrice di amorini (Vil·la de la venedora d'amorets).
El fresc va ser objecte de nombroses còpies i imitacions al llarg del segle xix, tant que Charles Baudelaire va acusar els artistes de l'època de manca d'originalitat. Entre les diverses imitacions, la de Joseph-Marie Vien (amb l'obra anomenada Marchande d'Amours, feta l'any 1763), encara que en aquest cas l'artista només en tragués inspiració. Jacques-Louis David, alumne de Vien, en canvi, va fer un esbós fidel a l'obra original, amb elements del gust artístic de l'època. També va ser reproduït pels escultors Henry Fuseli, Bertel Thorvaldsen, Adamo Tadolini, i Christian Gottfried Jüchtzer (que en va fer una escultura), i per la Real Fabbrica Ferdinandea, que va utilitzar el tema del fresc com a tema decoratiu de plats, tasses i safates de porcellana.
* La Marchande d'Amours, del pintor Joseph-Marie Vien (1763)
* La venedora d'amorets, de l'escultor Michel Clodion (1765-1768)
* Mercato degli Amorini, affresco di Pompei, xilografia de Richard Brend'amour (1894). Museu Nacional de Nàpols
La composició, dividida en dos sectors, en què actuen dos grups de personatges, és d'una clara inspiració teatral. Al costat esquerre es representa una matrona romana amb una criada al darrere, i als seus peus, gairebé amagat pel vestit, un amoret aletejant, decidit a mirar les seves dones. Al costat dret, en canvi, hi ha representada una dona d'edat avançada que treu un amoret de la gàbia, subjectant-lo per una ala, mentre un altre s'arrossega dins del petit aviari, esperant ser mostrat. Tota l'escena té un gust típicament hel·lenístic, referida als mims i els epigrames; la intenció de l'autor era conduir l'observador a la meditació, en aquest cas dels mals d'amor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 VV.AA.. In Stabiano - Cultura e archeologia da Stabiae (en italià). Castellammare di Stabia: Longobardi Editore, 2006.

## Vegeu també

* Excavacions arqueològiques d'Estàbia

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de la comuna de Castellammare di Stabia» (en italià).
# Venedocia

Venedocia és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 160 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Venedocia tenia 160 habitants, 59 habitatges, i 43 famílies. La densitat de població era de 475,2 habitants per km².
Dels 59 habitatges en un 40,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,6% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 27,1% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.667 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era d'11.761 $. Aproximadament el 10% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Venedocia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Venedocia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Schizothorax richardsonii

Schizothorax richardsonii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sikkim, Bhutan, el Nepal, el Pakistan, Afganistan i a les regions de l'Himàlaia de l'Índia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vicente López Carril

Vicente López Carril (La Corunya, 2 de desembre de 1942 - Gijón, 29 de març de 1980) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1965 i 1979. Establert al Principat d'Astúries, era conegut com El Candasu.
Va guanyar etapes a les tres Grans Voltes: 3 al Tour de França, on a més acabà cinc vegades entre els 10 primers de la classificació general, una etapa al Giro d'Itàlia i una més a la Volta a Espanya. El 1974 es proclamà Campió d'Espanya de ciclisme en ruta.
Va morir jove, als 37 anys, fruit d'una embòlia durant la disputa d'un partit de futbol entre amics. Era germà del també ciclista Jesús López Carril.

## Palmarès

* 1963
** 1r a la Volta a Segòvia
* 1964
** 1r a la Prova de Legazpi
* 1966
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1968
** 1r a la Volta a Mallorca i vencedor d'una etapa
* 1970
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1971
** 1r a la Vuelta a los Valles Mineros i vencedor d'una etapa
** 1r al Trofeo Elola
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1972
** 1r al Gran Premi de Navarra
* 1973
** 1r als Tres Dies de Leganés i vencedor d'una etapa
** 1r a la Vuelta a los Valles Mineros i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1974
** Campió d'Espanya de ciclisme en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1975
** 1r a la Volta a Llevant i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1976
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1977
** 1r a la Volta a Astúries i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Primavera
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** 1r al Gran Premi de Navarra

### Resultats al Tour de França

* 1968. 23è de la classificació general
* 1970. 34è de la classificació general
* 1971. 10è de la classificació general
* 1973. 9è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1974. 3r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1975. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1976. 10è de la classificació general
* 1977. 23è de la classificació general
* 1979. Abandona (3a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1967. 23è de la classificació general
* 1971. 12è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1972. 4t de la classificació general
* 1974. 8è de la classificació general
* 1977. 55è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. 14è de la classificació general
* 1968. 34è de la classificació general
* 1969. 26è de la classificació general
* 1970. 17è de la classificació general
* 1972. 12è de la classificació general
* 1973. 17è de la classificació general
* 1976. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1977. 10è de la classificació general
* 1978. 12è de la classificació general

## Referències

* ↑ René Jacobs i altres, Velo 81, firmat "In memoriam", pàg. 265.

## Enllaços externs

* Fitxa de Vicente López Carril a sitiodeciclismo.net
# Valle Bajo del Lozoya

Valle Bajo del Lozoya és una subcomarca de la comarca de Sierra Norte de Madrid, dins la Comunitat de Madrid. El riu Lozoya i les seves aigües són un recurs important.

## Municipis

* El Atazar
* Berzosa del Lozoya
* El Berrueco
* Cervera de Buitrago
* Robledillo de la Jara
* Puentes Viejas

## Geografia

L'embassament de Puentes Viejas, l'embassament del Villar i l'embassament del Atazar es troben localitzats en aquesta subcomarca, on abunden les infraestructures hidràuliques (canals, preses, etc.), que són el fidel reflex de la importància de l'aigua com recurs econòmic i natural. Els nuclis de població pertanyents a aquesta subcomarca es caracteritzen per la seva important vocació ramadera, avui dia en procés recessiu, i que ha configurat una tipologia arquitectònica característica en la qual dominen els elements tradicionals i les construccions agropecuàries. Els recursos naturals i mediambientals amb els quals conta la comarca són de gran valor, com ho demostra el fet que parteix de la mateixa es trobi dintre de la Reserva Nacional de Cacera de Sonsaz. La subcomarca compte també amb importants exemples d'arquitectura tradicional i amb variats recursos turístics orientats al desenvolupament del Turisme Rural.
# Valle Alto del Lozoya

El Valle Alto del Lozoya constitueix la part superior del riu Lozoya. Pertany a la Comunitat de Madrid.

## Municipi

La subcomarca del Valle Alto de Lozoya, pertany a la Sierra Norte de Madrid i està formada pels municipis de:
* Alameda del Valle
* Canencia
* Garganta de los Montes
* Gargantilla del Lozoya y Pinilla de Buitrago
* Lozoya
* Navarredonda y San Mamés
* Pinilla del Valle
* Rascafría

## Geografia

La Vall Alta del Lozoya es caracteritza per gran varietat de paisatges i recursos naturals que alberga, trobant-se en aquesta subcomarca els cims més elevats de la Comunitat de Madrid com és el cas de "Peñalara" (2.429 m). El seu relleu accidentat, així com l'existència de diferents ports de muntanya de difícil accés han facilitat la inaccessibilitat d'aquests llocs el que ha contribuït favorablement a la seva conservació.
La Vall del Lozoya és un dels enclavaments de major interès geobotànic de tota la Comunitat de Madrid. Precisament dintre dels seus límits es localitza el Parc Natural del Cim, Circ i Llacunes de Peñalara, l'embassament de Pinilla i les Llacunes de l'Entorn de Peñalara, totes elles figures especialment protegides pel seu alt valor naturalístic, paisatgístic i ecològic. A tot això cal afegir l'alt valor cultural de la comarca, amb importants mostres de patrimoni històric - artístic, entre les quals destaquem el Reial Monestir de Santa María del Paular, excel·lents exemples d'arquitectura religiosa i civil, així com arquitectura tradicional serrana, ja que tots els municipis conserven avui dia mostres de construccions tradicionals (poltres, antics conjunts agropecuaris, fargues, pallers, etc.). Cap afegir que en la conservació de les pinedes característiques de la vall va col·laborar la Societat Belga de Pinedes del Paular que es va fer càrrec del seu tala ordenada.

## Enllaços externs

* Web oficial del Parc Natural de Peñalara
# Santiago Forteza i Forteza

Santiago Forteza i Forteza (Felanitx, 1914 - valor desconegut) va ser un doctor en medicina i cirurgia per la Universitat Central de Madrid i s'especialitzà en odontologia. Va ser director de l'Hospital Provincial de Palma des de l'any 1975 fins a l'any 1981. També fou president de l'Il·lustre Col·legi Oficial d'Odontòlegs i Estoatòlegs de Balears des de l'any 1984 fins a l'any 1988. Després va publicar diversos estudis sobre ondontologia.

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
# Santiago Gamboa

Santiago Gamboa (Bogotà, Colòmbia, 1965), és un escriptor colombià.
Estudia literatura a la Universitat Javeriana de Bogotà. Viatja a Espanya, on viu fins al 1990, i es llicencia en Filologia Hispànica a la Universitat Complutense de Madrid. Després es trasllada a París, on cursa estudis de literatura cubana a la Universitat de la Sorbona.
Debuta com a novel·lista amb Páginas de vuelta (1995), obra amb què despunta com una de les veus més innovadores de la nova narrativa colombiana; més tard escriu Perder es cuestión de método (1997), que suposa el reconeixement de la crítica internacional i que es tradueix en italià, francès, grec, portuguès, txec i alemany, i de la que actualment s'està preparant una pel·lícula; i Vida feliz de un joven llamado Esteban (2000), novel·la amb què ha augmentat el seu prestigi internacional. És autor del llibre de viatges Octubre en Pekín (2001). Com a periodista, ha estat col·laborador del Servei Amèrica Llatina de Radio Francia Internacional a París, corresponsal del diari El Tiempo de Bogotà, i columnista de la revista Cromos. Actualment resideix a Roma.

## Referències

* ↑ «Santiago Gamboa». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Santiago Futsal

El Santiago Futsal, anomenat Autos Lobelle de Santiago Fútbol Sala fins al 2012, és un club de futbol sala gallec de la ciutat de Santiago de Compostel·la, que juga a la Divisió d'honor de la Lliga espanyola de futbol sala.
Juga els seus partits com a local al Pavillón Multiusos Fontes do Sar.

## Història

Ha estat campió de la Copa d'Espanya de l'any 2006 al derrotar Boomerang Interviú a la final, essent alhora finalista de l'edició 2010, caient a la final enfront ElPozo Murcia Turística. La temporada 2006/07 es proclamà campió de la Recopa d'Europa en guanyar al SL Benfica a la final. La temporada següent perdria la final davant del Boomerang Interviú.

## Palmarès

* 1 Copa d'Espanya: 2005-2006
* 1 Supercopa d'Espanya: 2010-2011
* 1 Recopa d'Europa: 2006-2007

## Trajectòria

* Temporades a Divisió d'Honor: 10
* Temporades a Divisió de Plata: 3
* Temporades a Primera Nacional A: 8

## Enllaços externs

* Web oficial del Santiago Futsal Arxivat 2013-10-16 a Wayback Machine.
# Saint-Vaast

«Saint-Vaast» té aquests significats:
* Saint-Vaast-d'Équiqueville, municipi al departament del Sena Marítim (regió de Normandia, França)
* Saint-Vaast-de-Longmont, municipi francès, situat al departament de l'Oise (regió dels Alts de França, França)
* Saint-Vaast-Dieppedalle, municipi al departament del Sena Marítim (regió de Normandia, França)
* Saint-Vaast-du-Val, municipi al departament del Sena Marítim (Normandia)
* Saint-Vaast-en-Auge, municipi al departament de Calvados (Normandia)
* Saint-Vaast-en-Cambrésis, municipi al departament del Nord (Alts de França)
* Saint-Vaast-en-Chaussée, municipi al departament del Somme (Alts de França)
* Saint-Vaast-la-Hougue, municipi al al departament de la Manche (Normandia)
* Saint-Vaast-lès-Mello, municipi al departament de l'Oise (Alts de França)
* Saint-Vaast-sur-Seulles, municipi al departament de Calvados (Normandia)
* Airon-Saint-Vaast, municipi al departament del Pas de Calais (Alts de França)
* Aubin-Saint-Vaast, municipi al departament del Pas de Calais (Alts de França)
* Biache-Saint-Vaast, municipi al departament del Pas de Calais (Alts de França)
* Neuville-Saint-Vaast, municipi al departament del Pas de Calais (Alts de França)
# Verboide

Un verboide és un verb que ha perdut el seu caràcter d'acció i que o bé forma part d'una perífrasi verbal (aportant el significat) o bé ha patit un procés d'habilitació i actua com una altra categoria gramatical (per exemple quan l'infinitiu fa de substantiu). Els verboides no es poden conjugar, a diferència d'altres formes verbals, i solen identificar-se amb les anomenades formes no personals, que en català són l'infinitiu, el gerundi i el participi.
# Verbrechen nach Schulschluß

Verbrechen nach Schulschluß (en alemany Crim després de l'escola) és una pel·lícula dramàtica i de crim alemanya realitzada en blanc i negre pel director Alfred Vohrer. Fou produïda per Ultra-Film de Berlín Occidental i es va rodar a Hamburg i Sylt el primer semestre del 1959. L'estrena va tenir lloc el 24 de juny de 1959 a la Marmorhaus de Berlín Oest i va tenir bona acollida entre la crítica. Fou seleccionada per participar en la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1959.
El contingut de la pel·lícula no està relacionat amb la pel·lícula homònima del 1975, que també va ser realitzada per Alfred Vohrer.

## Repartiment

Fabian König és un noi rebel fill d'un coronel que ha estat expulsat de l'escola i funda la seva pròpia banda. Un dia coneix l'òrfena Ulla Anders, de la que s'enamora, però ella no vol saber res d'ell quan coneix el seu historial delictiu. Un dia la salva de ser violada pel proxeneta Horst Bregulla. Quan aquest apareix mort és detingut com a sospitós d'assassinat i sobre la base del testimoni d'Erna Kallies és condemnat a cinc anys de presó per assassinat.
Al centre de detenció, Fabian es fa amic del metge de la presó, Knittel, qui està convençut de la innocència de Fabian i fa les seves pròpies investigacions. Localitza Ulla amagada a Sylt, que pot demostrar la innocència de Fabian. Erna Kallies, qui va testificar davant el tribunal contra Fabian, és condemnada per perjuri. Els procediments de Fabian es reobren, i finalment espera una pena de presó inferior només per robatoris. Ulla promet esperar-lo quan surti.

## Repartiment

* Peter van Eyck: Doctor de la presó Dr. Knittel
* Christian Wolff: Fabian König
* Heidi Brühl: Ulla Anders
* Corny Collins: Viola von Eikelberg
* Hans Nielsen: Director del Tribunal de District Dr. Senftenberg
* Erica Beer: Erna Kallies
* Alice Treff: Frau König
* Elsa Wagner: Frau Teichen
* Ingrid van Bergen: Doznella
* Richard Münch: Herr König, Oberst a. D.
* Bum Krüger: Jutge
* Joseph Offenbach: Funcionari del tribunal
* Günther Jerschke: Defesor
* Claus Wilcke: Günther „Bimbo“ Steppke
* Wolfgang Koch: Joachim „Teddy“ von Eikelberg
* Jörg Holmer: Jürgen Richter
* Walter Clemens: Horst Bregulla
* Rolf von Nauckhoff: Professor
* Helmut Peine: Director de l'escola
* Max Walter Sieg: Testimoni
* Joachim Rake: Professor Tierbach

## Referències

* ↑ Film: Neu in Deutschland, Der Spiegel. Nr. 27, 1959, S. 70
* ↑ Jugend im Zwielicht, abendblatt.de. Hamburger Abendblatt, 4 de juliol de 1959
* ↑ Pel·lícules en selecció al web del Festival

## Enllaços externs

* Verbrechen nach Schulschluß (1959) a Lexikon des internationalen Films. Zweitausendeins, accedit el 2 de març de 2017.