OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els dublinesos

Els dublinesos (títol original en anglès The Dead) és una pel·lícula dirigida per John Huston i protagonitzada per la seva filla Anjelica Huston, estrenada el 1987. Va ser l'última pel·lícula que Huston va dirigir, i es va estrenar pòstumament. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

És una adaptació d'Els morts, conte del mateix nom de James Joyce (en el seu llibre Dublinesos), i va ser nominada per l'Oscar al millor guió adaptat i per l'Oscar al millor vestuari.
La pel·lícula té lloc a principis del segle xx a Dublín en una festa de dues germanes grans per Epifania. La història centra l'atenció en l'acadèmic Gabriel Conroy (Donal McCann), i la descoberta del record que té la seva dona Gretta (Anjelica Huston) d'un amant mort.
La diferència més significativa respecte del llibre va ser la inclusió d'un personatge nou, Mr. Grace, que recita un poema irlandès del segle vuitè, "Donal Og":

## Repartiment

* Gretta Conroy - Anjelica Huston
* Gabriel Conroy - Donal McCann
* Mr. Browne - Dan O'Herlihy
* Freddy Malins - Donal Donnelly
* Mrs. Malins - Marie Kean
* Aunt Kate - Helena Carroll
* Aunt Julia - Cathleen Delany
* Lily - Rachael Dowling
* Mr. Grace - Sean McClory
* Miss Furlong - Kate O'Toole
* Bartell D'Arcy - Frank Patterson

## Premis i nominacions
### Premis

L'any 1988 va rebre diversos premis:
* London Critics Circle Film Awards - Director de l'any, John Huston
* National Society of Film Critics Awards (USA) – Millor pel·lícula
* Premis Independent Spirit (US Independent Film Awards) - Millor Director, John Huston
* Premis Independent Spirit (US Independent Film Awards) – Millor actriu secundària, Anjelica Huston
* Bodil Awards, - Millor pel·lícula No-Europea
* Fotogramas de Plata (Espanya) – Millor pel·lícula estrangera

### Nominacions

* Oscar al millor vestuari per Rachael Dowling i Dorothy Jeakins
* Oscar al millor guió adaptat per Tony Huston
* Premis Independent Spirit (US Independent Film Awards) – Millor fotografia, Fred Murphy
* Premis Independent Spirit (US Independent Film Awards) – Millor guió, Tony Huston

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ Dublinesos
* ↑ "I Pensar que moria per mi", Nick Laird, The Guardian, 2 de desembre de 2006

## Enllaços externs

* New York Times review (anglès)
# Ezogelin

Ezogelin çorbası (sopa d'Ezogelin) o simplement Ezogelin és una sopa originària del sud de Turquia feta amb llenties vermelles, arròs, salsa de tomàquet i espècies, com la menta. Avui aquesta sopa es menja a tot Turquia, especialment en els restaurants que serveixen varietats de kebaps, com l'Iskender, per menjar d'entrant.

## Vegeu també

* Çorba
* Cuina turca

## Referències

* ↑ M. Ömür Akkor. Practical Recipes in Turkish Cuisine. Işık Yayıncılık Ticaret, 12 setembre 2014, p. 9–. ISBN 978-1-935295-62-4.
# Katixa Agirre

Katixa Agirre Miguelez (Vitòria, 27 d'octubre de 1981) és una escriptora i professora universitària basca.
Doctorada en Comunicació Audiovisual va treballar com a columnista per a mitjans com el Diario de Noticias de Álaba i el Argia, entre d'altres, Katixa Agirre és una escriptora que escriu en basc. Exerceix la docència a la Universitat del País Basc. Durant la seva trajectòria, ha publicat les col·leccions de contes Sua falta zaigu (2007) i Habitat (2009). Aquesta darrera, va rebre el premi Igarta. També publicà els llibres infantils Paularen seigarren atzamarra, Ez naiz sirena bat, eta zer? i Patzikuren problemak. Ha estat columnista en el Diari de Notícies d'Àlaba, al Deia, Aizu! i en el Argia.
El 2015 va publicar la seva primera novel·la, Atertu art Itxaron (Elkar, 2015), "road novell" mereixedora del premi 111 Akademia, que fou traduïda més endavant a l'espanyol, a més d'altres idiomes com el danès i el búlgar. Tres anys més tard va veure la llum Amez ez dute, que també tingué una traducció en castellà. L'any 2020 es va publicar la traducció catalana Les mares no, de la seva novel·la, Amek ez dute, una exploració cap a formes de maternitat que fugen del tòpic únic, de la maternitat com un moment idíl·lic, mancat de contradiccions.

## Obres
### Narrativa

* Sua falta zaigu, Elkar (2007).
* Habitat, Elkar (2009).
* Amaia Lapitz eta erregina gorriaren hilobia, Elkar, (2010).
* Amaia Lapitz eta Kartagoko ermandade sekretua (Elkar, 2013).
* Atertu arte itxaron, Elkar (2015).
* Los turistas desganados, Pre-textos (2017).
* Les mares no (2020), traducció de Pau Joan Hernàndez (Barcelona:Ara Llibres) ISBN 978-84-17918-30-9.
* De nou centaure (2022), traducció de Pau Joan Hernàndez (Barcelona:La Segona Perifèria) ISBN 978-84-19059-09-3.

### Literatura infantil

* Paularen seigarren atzamarra, Elkar (2007).
* Ez naiz sirena bat, eta zer?, Elkar (2009).
* Patzikuren problemak, Elkar (2010).

## Referències

* ↑ «Katixa Agirre». Lecturalia [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «La larga marcha de Katixa Agirre». Euskal Irrati Telebista (EiTB), 08-05-2015 [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «Katixa Agirre». Bizkaiko Foru Aldundia - Diputació Foral de Biscaia. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ Serra, Montserrat «Katixa Agirre: ‘Cercar dins les pròpies contradiccions sempre és fèrtil’». VilaWeb, 13-10-2020 [Consulta: 13 octubre 2020].
# Kazakovita

La kazakovita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lovozerita. Rep el nom en honor de Maria Efimovna Kazakova (1913 - 1982), químic analític de l'Institut de Mineralogia i Geoquímica dels elements rars, a Moscou. Kazakova va realitzar les anàlisis químiques de molts minerals russos nous.

## Característiques

La kazakovita és un silicat de fórmula química Na₆Mn$^{2+}$Ti(Si₆O$_{18}$). Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kazakovita pertany a «09.CJ - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$ (sechser-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazzita, beril, indialita, stoppaniïta, cordierita, sekaninaïta, combeïta, imandrita, koashvita, lovozerita, tisinalita, zirsinalita, litvinskita, kapustinita, baratovita, katayamalita, aleksandrovita, dioptasa, kostylevita, petarasita, gerenita-(Y), odintsovita, mathewrogersita i pezzottaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Karnasurt, situat al massís de Lovozero, a l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). També ha estat descrita en altres dues muntanyes del mateix massís: els monts Kedykverpakhk i Al·luaiv, així com als monts Koaixva i Rasvumtxorr, al proper massís de Khibini.

## Referències

* ↑ «Kazakovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juny 2019].
# Kashtwar

Kashtwar fou un estat tributari protegit situat a l'est de Caixmir. Fou fundat per una branca de la casa reial de Suket a Bengala vers el 900. El 1610 l'estat fou conquerit pels mogols però la dinastia local el va recuperar al cap de 8 anys. Vers el 1640 fou ocupat pel raja de Basohli, i el sobirà Jagat Singh va morir intentat la reconquesta el 1642; però el seu fill Bhagwan Singh, amb suport dels mongols, va expulsar a les forces de Basohli. Maha Singh va abdicar el 1674 per dedicar-se a la poesia. Jaya Singh (1674-1681) es va convertir a l'islam i va agafar el nom de Bakhtiyar Khan. El 1820 l'estat fou annexionat per Ranjit Singh de Lahore i el sobirà fou empresonat a Jammu i el 1823 enverinat per un servidor.

## llista de rages

* Raja Kahn sen vers 900
* Raja gandharab sen
* Raja maha sen
* Raja ram sen
* Raja kam sen
* Raja madan sen
* Raja brahm sen
* Raja udhat dev vers 1088
* Raja mata dev
* Raja ganga dev
* Raja sang dev
* Raja rakh dev
* Raja indur dev
* Raja autar dev
* Raja bhag dev
* Raja rai dev (expulsat per uns mesos per dos caps locals, va recuperar el poder)
* Raja gur dev
* Raja ugar dev
* Raja muldar dev
* Raja lachman dev
* Raja sangram singh vers 1420
* Raja sangar singh
* Raja magan singh
* Raja deva singh
* Raja firoz singh
* Raja narain singh
* Raja salhan singh
* Raja rai singh ?-1550
* Raja vijai singh vers 1550-1570
* Raja bahadur singh 1570-1588
* Raja pratap singh (bhup singh) 1588-1610
* Interregne 1610-1618
* Raja gur singh (gunwar singh) 1618-1629
* Raja jagat singh 1629-1642
* Raja bhagwan singh 1642-1660
* Raja maha singh (mahajan singh) 1660-1674, va abdicar
* Raja jaya singh 1674-1681
* Raja kirat singh (sa'adat yar khan) 1681-1728
* Raja amluk singh (sa'adatmand khan) 1728-1771
* Raja mihr singh 1771-1786 (sa'idmand khan)
* Raja sujan singh 1786-1787
* Raja prithi singh 1787-1788
* Raja inayatullah singh 1788-1789
* Raja lal dev of jammu 1788-1789 (en oposició)
* Raja gulab singh, 1789 (40 dies)
* Raja muhammed tegh singh (Saifullah Khan) 1789-1820 (+1823)

## Referències

* ↑ Genealogia
# Kashmir National Alliance

Kashmir National Alliance és una aliança de partits nacionalistes de Caixmir, que actua a Azad Kashmir. Es va crear el 1996 i la van formar:
* Partit Nacional Awami de Jammu i Caixmir (Jammu Kashmir National Awami Party)
* Partit Nacional Democràtic de Caixmir (Kashmir National Democratic Party)
* Front Nacional d'Alliberament de Jammu i Caixmir (Jammu Kashmir National Liberation Front)
* Federació Nacional d'Estudiants de Jammu i Caixmir (Jammu Kashmir National Student Federation).
Tots aquest partits actuen també a Jammu i Caixmir.
No pot participar en les eleccions d'Azad Kashmir perquè afavoreix la independència de Caixmir

## Referències

* Jammu and Kashmir National Democratic Alliance - A Step In Right Direction (anglès)
# Kashiwara

Kashiwara (柏原市 Kashiwara-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura d'Osaka, al Japó.

## Geografia

La ciutat de Kashiwara es troba a la vora del riu Yamato, a l'est de la prefectura d'Osaka. El municipi també limita amb la prefectura de Nara, en concret amb el mont Ikoma i el mont Kongo. Cap al nord i l'oest, Kashiwara limita amb la ciutat de Yao i cap al sud amb les ciutats de Fujidera i Habikino. Els límits amb Yao i Habikino no tenen diferenciació, continuant els mateixos carrers i edificis com passa a moltes ciutats de la prefectura per la seua densitat poblacional. Kashiwara i Fujidera estan dividides pels rius Yamato i Ishi.

### Barris

| Nom | Zona | Habitants |
| Hongō | Kashiwara | |
| Taishō | Kashiwara | |
| Furumachi | Kashiwara | |
| Imamachi | Kashiwara | |
| Kamiichi | Kashiwara | |
| Kiyosu | Kashiwara | |
| Dōjima-chō | Kashiwara | |
| Kawahara-chō | Kashiwara | |
| Hōzenji | Katashimo | |
| Yamanoichi-chō | Katashimo | |
| Hirano | Katashimo | |
| Ôgata | Katashimo | |
| Taiheiji | Katashimo | |
| Andō/Andō-chō | Katashimo | |
| Takaida | Katashimo | |
| Aotani | Katakami | |
| Tōge | Katakami | |
| Karindōbata | Katakami | |
| Hondō | Katakami | |
| Ishikawa-chō | Kokubu | |
| Katayama-chō | Kokubu | |
| Tamate-chō | Kokubu | |
| Enmyō-chō | Kokubu | |
| Asahigaoka | Kokubu | |
| Kokubu-Nishi | Kokubu | |
| Kokubu-Hon-machi | Kokubu | |
| Kokubu-Ichiba | Kokubu | |
| Kokubu-Higanjō-chō | Kokubu | |
| Tanabe | Kokubu | |
| Total | | 68.400 |

## Història

La ciutat de Kashiwara va ser originàriament una petita ciutat a l'est de la província de Kawachi. La formació de l'actual ciutat (sota l'estatus legal contemporàni) és relativament recent. El 1939, el municipi de Kashiwara va absorbir els municipis de Katashimo i Katakami. Després, el 1956, el municipi de Kokubu es va fusionar amb Kashiwara, formant, a partir d'eixe moment l'actual ciutat de Kashiwara. Kashiwara va ser feta ciutat el 1958.

## Política
### Assemblea municipal

La composició del ple municipal de Kashiwara és la següent:
| Partit | Partit | Regidors |
| Partit Liberal Democràtic | PLD | 6 / 16 |
| Kōmeitō | KMT | 3 / 16 |
| Associació de la Restauració d'Osaka | OIK | 3 / 16 |
| Independents | | 4 / 16 |
| Escons vacants | | 0 / 16 |

### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947.
| Període | Alcalde | Partit |
| 1958-1962 | Shirō Aoki | Ind |
| 1962-1973 | Ryōsuke Hayakawa | Ind. |
| 1973-2005 | Toshikazu Yamanishi | Ind. |
| 2005-2013 | Yasuaki Okamoto | Ind. |
| 2013-2017 | Ryuuji Nakano | OIK |
| 2017- | Masahiro Fuke | OIK |

## Referències

* ↑ Es refereix als antics municipis que ara formen Kashiwara: Kashiwara, Katashimo, Katakami i Kokubu
* ↑ «柏原市概要». Arxivat de l'original el 2006-12-09. [Consulta: 10 desembre 2019].
# Ezpeize-Ündüreine

Ezpeize-Ündüreine (en francès i oficialment Espès-Undurein) és un municipi d'Iparralde al territori de Zuberoa, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). Limita amb les comunes de Sarrikotapea al nord, Charre al nord-est, Arüe-Ithorrotze-Olhaibi al nord-oest, Ürrüstoi-Larrabile a l'est Ainharbe au sud-oest i Bildoze-Onizepea al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 339 | 277 | 299 | 343 | 325 | 325 | 572 | 586 | 600 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 543 | 516 | 514 | 570 | 530 | 521 | 498 | 515 | 528 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 544 | 525 | 502 | 403 | 376 | 380 | 434 | 426 | 365 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 417 | 460 | 530 | 502 | 522 | 474 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Estanys Gelats del Bergús

* Per a altres significats, vegeu «Bergús (desambiguació)».
Els Estanys Gelats del Bergús són uns llacs que es troben en el terme municipal d'Espot,a la comarca del Pallars Sobirà, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom «pot provenir del ribagorçà i aranès bergàs, que designa un aprés, lloc destinat a munyir el bestiar».
Els llacs, d'origen glacial, estan situats a 2.494, 2.493 i 2.492 metres d'altitud, a l'extem nord-oriental de Colomers d'Espot. Drenen cap a l'Estany del Bergús (O).

## Rutes

La ruta habitual passa pel desguàs de l'Estany del Bergús, voreja la seva riba oriental i continua cap a l'est, rodejant el petit Pic del Redó.

## Referències

* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Gelat del Bergús (nord-oriental). [Consulta: 13/10/2013]
* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Gelat del Bergús (meridional). [Consulta: 13/10/2013]
* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany Gelat del Bergús (occidental). [Consulta: 13/10/2013]
* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 07/10/2011]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estanys de Camporrells

Els Estanys de Camporrells és un petit conjunt d'estanys -s'hi inclouen els Estanys de Dalt- situats a 2.362,8 m alt del terme comunal de Formiguera, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Estan situats a l'extrem occidental del terme de Formiguera, sota i a llevant del Puig de Camporrells. Són a la capçalera de la Lladura, i els més elevats d'un seguit d'estanys de la zona, com l'Estany Llarg, el Rodon, el Gros, el del Mig, el de la Basseta i, finalment, la Basseta, tots ells en els vessants nord-est i est del Pic Peric.
Són un lloc de pas freqüent en les excursions de la zona, especialment les relacionades amb el Pic Peric.

## Referències

* 1 2 «Estanys de Camporells». Meteo Pirineus Catalans. Arxivat de l'original el 2020-10-08. [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ Els Estanys de Camporrells en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «70 - Formiguera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Formiguera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* En ruta cap als estanys de Camporrells - Descobrir Catalunya
# Ermes di Colorêt

Ermes di Colorêt (Colorêt di Montalban 28 de març 1622 - Gorizia, Codroipo 21 de setembre 1692), fou un noble furlà, comte de Waldsee i senyor de Codroip, fill d'Orazio di Curzio i Lucia di Ermes di Porci. Es va educar a Florència a la cort del gran duc de Toscana Ferran II de Mèdici. Va lluitar a la Guerra dels Trenta Anys com a capità de cuirassers de l'emperador Ferran III sota les ordres del seu oncle, el governador de Praga Rudolf von Colloredo Mels und Wallsee. Després fou capità de vaixell a Dalmàcia i en 1659 fou diputat al Parlament de patrie. Fou autor de llibres de poemes i 200 sonets en furlà Rimis dal co.

## Referències

* ↑ Ermes Colloredo al Dizionario Treccani

## Bibliografia

* Ermes di Colloredo: Poesie Friulane, l'Opera Completa", LiteraryJoint Press, Philadelphia, PA, 2019. Printed ISBN 978-0-359-73730-7 ebook ISBN 978-0-359-38863-9. El treball complet del comte Ermes de Colloredo di Montalbano (segle xvii), pare indiscutible de la llengua friülana, presentat en el seu text complet.

## Enllaços externs

* (friülès) Sonets dal sît Centri Friûl Lenghe 2000 Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* (friülès) Lis poesiis
* (friülès) Altris poesiis Arxivat 2007-06-25 a Wayback Machine.
# Epistemologia evolucionista

El terme epistemologia evolucionista fa referència a dos temes diferenciats - per una banda, l'evolució del mecanisme cognitiu dels animals i l'home, i per l'altra, una teoria que postula que el mateix coneixement evoluciona segons el mecanisme de la selecció natural. Considera que la ment té un component genètic i que ajuda a la supervivència i adaptació de les espècies. Conèixer millor entorn suposa un avantatge evolutiu.
La filosofia de la ciència postula que a més a més aquest coneixement s'estructura en models i paradigmes que can succeint-se, de forma que triomfen els que una comunitats considera més reeixits per explicar el medi en què viu. Per a analitzar l'èxit d'una teoria o creença es poden usar mètodes de la cienciometria.

## Vegeu també

* Epistemologia
# Est d'Anglaterra

Est d'Anglaterra (en anglès:East of England) és una de les nou àrees administratives d'Anglaterra. La seva superfície total és de 19.120 km² i està formada pels comtats d'Essex, Hertfordshire, Bedfordshire, Cambridgeshire, Norfolk i Suffolk. Segons el cens del 2001, té una població de 5.388.140, sent així la regió la quarta més habitada.

## Enllaços externs

* Oficina del Govern per a l'Est d'Anglaterra Arxivat 2010-11-16 a Wayback Machine.
# Esculls d'en Ramon

Els esculls d'en Ramon són un grup d'esculls de la costa eivissenca situats al sud-oest de na Plana, una de les Illes Bledes, que formen part dels illots de Ponent, a la costa de Sant Agustí. El més occidental de tots, l'escull de Fora, constitueix el punt més occidental de les Illes Balears.
Es tracta d'un grup d'esculls sense vegetació, els més importants dels quals són, d'est a oest, la Truja, l'escull d'en Terra i l'escull de Fora, a més del Sec. Formen part de la Reserva Natural dels illots de Ponent, d'1,53 km², creada l'any 2002.

## Referències

* ↑ «Ramon, esculls d'en». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.
* ↑ Mayol, Joan (coord.). Atles de les petites illes i els illots de les Balears. Palma: Perifèrics, 2020, p. 140, 157.
* ↑ «Bledes, ses». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Eivissa: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera.
* ↑ «Sant Josep de sa Talaia». NOTIB. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Es Vedrà, es Vedranell i els illots de Ponent. Reservas Naturales (tríptic)». Govern de les Illes Balears.
* ↑ «Les Reserves Naturals des Vedrà, es Vedranell i els illots de Ponent». Espais Naturals Protegits. Govern de les Illes Balears.
* ↑ «ses Bledes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estació de La Marina del TRAM d'Alacant

La Marina és una estació del TRAM Metropolità d'Alacant on presta servei la línia 5. Es troba al barri de Sangueta, enfront del Golf d'Alacant.

## Característiques

En aquesta estació presta servei la línia L5 del Tram d'Alacant. Disposa de dues andanes, quatre vies, l'edifici de l'estació i tot el seu complex ferroviari.
Aquesta estació es troba en la intersecció de les avingudes de Dénia, la Vila Joiosa i Juan Bautista Lafora, enfront del mar Mediterrani amb unes vistes execpcionales del Golf d'Alacant. Davant té les platges del Postiguet i del Cocó. També es troba entre les grans muntanyes de la ciutat d'Alacant, el Benacantil i la Serra Grossa.
En aquesta estació paraven els tramvies de la línia 4L. Aquesta línia comptava amb una freqüència de 30 minuts, però l'1 de juliol de 2013 es va tancar per part d'FGV a causa d'insuficient demanda.

## Accessos

A aquesta parada s'accedeix des de l'avinguda de la Vila Joiosa, a Alacant:
* Des d'avinguda de la Vila Joiosa, 2

## Línies i connexions

Línies de TRAM que presten servei en l'estació :
| << Capçalera | < Estació | Línia | Estació > | Capçalera >> |
| Porta del Mar | Porta del Mar | | Sangueta | Plaça de La Corunya |
Enllaç amb les línies de bus urbà i Interurbà TAM (Masatusa) i TAM (Alcoiana):
* 21 Alacant-Platja Sant Joan-el Campello.
* 22 Alacant-Cap de l'Horta-Platja Sant Joan.

## Vegeu també

* TRAM Metropolità d'Alacant

## Referències

* ↑ https://www.diarioinformacion.com/alicante/2019/02/22/tram-volvera-conectar-playas-puerta/2120984.html
* ↑ https://alicanteplaza.es/fgv-activa-la-sexta-linea-del-tranvia-de-alicante-con-la-l-5-entre-playa-de-san-juan-y-porta-del-mar
* ↑ «La Generalitat mantendrá en servicio la Línea 5 del TRAM Alacant» (en castellà), 28-11-2019. [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Características de la estación». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 29 abril 2013].
* ↑ «Subús L21». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «Subús L22». Arxivat de l'original el 14 de setembre de 2013. [Consulta: 23 setembre 2019].
# Rectoria de Miravé

La Rectoria de Miravé és un edifici de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici format per diversos cossos annexats però tots ells amb teulada a dos vessants, a diferents alçades però tots amb el carener seguint la mateixa direcció. El cos principal consta de planta baixa, dos pisos i golfes i té adossat un altre de planta baixa i un pis. Davant d'aquest últim s'adossa una altra construcció de forma perpendicular on s'obre una gran galeria al primer pis i un porxo a la planta baixa. En tota la casa es combinen les obertures allindades i els arcs de mig punt.
Hi ha un pou que puja adossat a la façana fins al primer pis. Un mur envolta el recinte.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Miravé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].