OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hawthorne (Nova Jersey)

Hawthorne és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 18.106 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hawthorne tenia 18.218 habitants, 7.260 habitatges, i 4.929 famílies. La densitat de població era de 2.068,8 habitants/km².
Dels 7.260 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.340 $ i la renda mediana per família de 65.451 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.270 $ mentre que les dones 33.277 $. La renda per capita de la població era de 26.551 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hawthorne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hawthorne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Carles de Württemberg

Carles de Württemberg, duc de Württemberg (Friedrichshafen, 1 d'agost de 1936 - Ravensburg, Baden-Wurtemberg, Alemanya 7 de juny de 2022) fou un aristòcrata alemany, duc de Württemberg i cap de la casa reial dels Württemberg des de 1975 fins a la seva mort.

## Trajectòria

Nascut a Friedrichshafen l'1 d'agost de 1936, fou fill del duc Felip de Württemberg i de l'arxiduquessa Rosa d'Àustria-Toscana. Carles fou net per via paterna del duc Albert de Württemberg i de l'arxiduquessa Margarida d'Àustria; mentre que per via materna ho fou de l'arxiduc Pere Ferran d'Àustria-Toscana i de la princesa Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies.
Després de graduar-se de l'escola secundària, estudià Dret a la Universitat de Tübingen i s'encarregà de l'administració de les propietats i possessions de la família.
El 18 de juliol de 1960 contragué matrimoni amb la princesa Diana d'Orleans, filla del príncep Enric d'Orleans i de la princesa Isabel d'Orleans-Bragança, comtes de París. La parella tingué sis fills:
* SAR el príncep Frederic de Württemberg, nat a Friedrichshafen el 1961. Es casà el 1993 a Altshausen amb la princesa Maria de Wied.
* SAR la princesa Matilde de Württemberg, nada a Friedrichshafen el 1962. Es casà a Altshausen el 1988 amb el comte Erich von Waldburg zu Zeil und Trauchburg.
* SAR el príncep Eberhard de Württemberg, nat a Friedrichshafen el 1963.
* SAR el príncep Felip de Württemberg, nat a Friedrichshafen el 1964. Es casà a Altshausen el 1991 amb la princesa Maria de Baviera.
* SAR el príncep Miquel de Württemberg, nat a Friedrichshafen el 1965. Es casà a Altshausen el 2006 amb Julia Storz.
* SAR la princesa Flor de Württemberg, nada a Altshausen el 1977. Es casà a Altshausen el 2003 amb el comte Moritz von Göeß.
Des de 1975 i fins a la seva mort fou el cap de la casa reial dels Württemberg. El seu successor fou el seu fill primogènit, el príncep Frederic de Württemberg. Durant les dècades de 1960 i de 1970, el matrimoni format pel duc Carles i la princesa Diana d'Orleans generà un important focus informatiu per l'anomenada premsa rosa. Morí el 7 de juny de 2002 a la ciutat alemanya de Ravensburg.

## Distincions

* Cavaller honorari de l'Orde Teutònic.
* Medalla d'or Grand Staufer de l'estat de Baden-Württemberg.
* Medalla d'or de la Universitat de Hohenheim.

## Referències

* ↑ «Carl Herzog von Württemberg feiert 80. Geburtstag» (en alemany). Südwest Presse. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ «Kingdom of Wurttemberg» (en anglès). Almanaque de Gotha. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ Fontaine, Nicolas. «Décès de Carl de Wurtemberg: le prétendant au trône et époux de Diane d’Orléans avait 85 ans» (en francès). Histoires Royales, 07-06-2022. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Ein Band geistlicher Gemeinschaft» (en alemany). Deutscher Orden. [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ «Große Staufermedaille in Gold für Herzog Carl von Württemberg» (en alemany). Landesregierung Baden-Württemberg.
* ↑ «Honorary Senator Profiles» (en anglès). Universitat de Hohenheim. [Consulta: 29 octubre 2020].
# Nucli de la Canonja

El Nucli de la Canonja és el centre històric de la Canonja (Tarragonès), protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'antic municipi de la Canonja fou annexionat al de Tarragona el 1964 i segregat de nou a l'any 2010. El seu terme té 7.32 km i és una zona planera amb una certa inclinació de muntanya a mar. La primera notícia demogràfica de la Canonja correspon al 1392. Aquest municipi es formà com a resultat de la fusió de quatre termes: la Canonja, Maricart, la Boella i el Territori.

## Referències

* ↑ «Nucli de la Canonja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Martin Max

Martin Max (Tarnowskie Góry, Polònia, 7 d'agost de 1968) és un futbolista retirat, de nacionalitat alemanya, que jugava com a davanter.
Max va jugar en quatre equips diferents de la primera divisió alemanya, la Bundesliga, i va esdevenir un dels futbolistes més veterans en proclamar-se màxim golejador de la lliga. Ho va aconseguir dues vegades, una amb 32 anys, i l'altra amb 34. El 2002 va disputar el seu únic partit com internacional amb la selecció alemanya.

## Palmarès
### Club

Borussia M'Gladbach
* Copa: 1994-95
Schalke 04
* Copa de la UEFA: 1996–97

### Individual

* Màxim golejador de la Bundesliga: 1999-2000, 2001-02

## Referències

* ↑ Urban, Thomas. Schwarze Adler, weiße Adler: Deutsche und polnische Fußballer im Räderwerk der Politik (en alemany). Verlag die Werkstatt, 2011-07-01, p. 161. ISBN 978-3-89533-776-5.
* ↑ «No surprises from Voeller». BBC Sport, 06-05-2002. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Die Sportbox: Welke schon wieder weg» (en alemany). WAZ, 18-11-2008. Arxivat de l'original el 2015-09-27. [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ «Martin Max: "Hat Skibbe noch alle Tassen im Schrank?"» (en alemany). Stern, 06-05-2004. Arxivat de l'original el 2015-05-22. [Consulta: 19 maig 2024].
# Stefania riae

Stefania riae és una espècie de granota que es troba a Veneçuela i, possiblement també, al Brasil.

## Referències

* Señaris, C. & La Marca, E. 2004. Stefania riae. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a data 8 de gener de 2008.
# Shirley Ann Jackson

Shirley Ann Jackson (5 d'agost de 1946) és una física nord-americana, i la divuitena presidenta de l'Institut Politècnic Rensselaer. Va rebre el seu Ph.D. en física nuclear a l'Institut Tecnològic de Massachusetts el 1973, convertint-se en la primera dona afroamericana a aconseguir un doctorat en el MIT. És també la segona dona afroamericana dels Estats Units a obtenir un doctorat en física.

## Escolarització i vida primerenca

Jackson va néixer a Washington D.C. Els seus pares, Beatrice i George Jackson, la van educar fortament i la van animar en la seva escolarització. El seu pare va impulsar el seu interès en la ciència, ajudant-la amb els seus projectes per a les seves classes de ciència. A l'Institut de Roosevelt, Jackson va seguir avançats programes en matemàtica i ciència, i el 1964 es va graduar amb les millors qualificacions.
Jackson va començar classes en el MIT el 1964 com una de les vint alumnes afroestadounidenses i l'única estudiant de física teòrica. Com a estudiant, ella va treballar de voluntària a l'Hospital de Ciutat de Boston i va tutoritzar alumnat en el Roxbury YMCA. Va obtenir el seu grau bachelor el 1968, escrivint la seva tesi sobre Física de l'estat sòlid.
Jackson va triar quedar-se en el MIT per al seu treball doctoral, en part per animar a l'alumnat afroamericà a presentar-se a la institució. Va treballar en Física de partícules per la seva Ph.D., la qual va finalitzar el 1973, sent la primera dona afroamericana a obtenir un grau de doctorat del MIT. La seva recerca va estar dirigida per James Young. Jackson, la segona dona afroamericana als Estats Units a obtenir un doctorat en física.

## Carrera

Com a investigadora postdoctoral de partícules subatòmiques durant la dècada de 1970, Jackson va estudiar i va dirigir laboratoris de física als Estats Units i a Europa.

## Referències

* ↑ Appiah, Kwame Anthony; Jr, Henry Louis Gates. Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780195170559.
* ↑ «The 50 Most Important Women in Science | DiscoverMagazine.com». Discover Magazine.
* ↑ «Shirley Jackson - Physicist of the African Diaspora». [Consulta: 8 desembre 2017].
# Pedra de l'Escorpí

La Pedra de l'Escorpí es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a la Roca del Vallès (el Vallès Oriental).

## Descripció

Es localitza a la zona anomenada Replana de Can Planes, a prop de la casa del mateix nom i del camí que mena a Sant Bartomeu de Cabanyes. Es tracta d'un caos de roques de bona mida, que en un punt concret formen una petita cova natural, la qual es va fer servir, probablement, com a lloc d'enterrament durant el Neolític Final o l'inici de l'Edat dels metalls. La cova sembla aprofundida i en algun moment va estar tancada amb paret seca, de la que encara se'n conserva una part. Aquesta mica de paret es pot veure a la banda oest del conjunt i tanca parcialment la petita cambra que hi ha a sota de la roca més gran. No hi ha proves que fos habitada, però les reduïdes dimensions de la cavitat ho fan poc probable. Sembla que no s'hi han fet treballs d'excavació ni hi ha constància de possibles troballes. L'any 1995 va ser citat com a jaciment arqueològic en una petita nota publicada a la revista local Roquerols, signada per Pasqual Ferrer.

## Accés

És ubicada a la Roca del Vallès: cal sortir de la Roca per la carretera C-1415c que porta a Mataró. Pocs metres després de les darreres cases hi ha el trencall cap a Can Planes a mà dreta. Sortim del barri pel carrer Rocatomba, el qual es converteix en el camí que porta a Can Planes. Quan es comença a veure, just on comença un gran camp conreat a l'esquerra, arrenca un camí a l'esquerra que, en un 1 km, arriba a una cruïlla. Agafem el trencall de l'esquerra i en uns 500 m tindrem a l'esquerra un gran amuntegament de blocs granítics i, just després, trobem un camí a l'esquerra que porta a la Roca Foradada de Can Planes. Seguint poc més el camí trobem un altre agrupament de blocs granítics dins del bosc on, a dalt de tot, hi ha la Pedra de l'Escorpí (a l'entrada del camí que porta a la Roca Foradada de Can Planes està incorrectament senyalitzada la Pedra de l'Escorpí). UTM: 31 N - 445048 - 4603527.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 41.
* 1 2 3 Pedra de l'Escorpí - Parc La Roca Prehistòrica Arxivat 2016-07-28 a Wayback Machine. (català)
* 1 2 3 Pedra de l'Escorpí - Megalitisme (català)

## Enllaços externs

* Fonts naturals, aigua, muntanya i més (català)
* Wikiloc (català)
* Pedra de l'Escorpí - Fires, festes, oci i llocs per visitar (català)
# Hilla

Hilla, Hillah, Al-Hillah, Al Ḩillah o al-Hilla (àrab: الحلة, al-Ḥilla) és una ciutat de l'Iraq, a la riba del Nahr Sura, afluent de l'Eufrates, a poca distància de l'antiga Babilònia, al mig d'una regió agrícola ben irrigada. Fou coneguda també com a Híl·lat Bani Màzyad o com a al-Hil·la al-Mazyadiyya. És capital de la província de Babil. La seva població estimada el 1998 era de 364.700 habitants. A la vora de la ciutat, se suposa que hi ha la tomba del profeta Ezequiel.
Fou fundada per Sàdaqa ibn Mansur (1086-1108), emir de la dinastia dels mazyàdides o Banu Mazyad, el 1102, sobre el lloc d'una vila anterior, de nom al-Djamian. El seu fill Dubays II s'hi va instal·lar i hi va construir diverses residències. La ciutat va esdevenir un mercat notable. Amb la decadència de Kasr Ibn Hubayra, al-Hilla va esdevenir la principal estació de caravanes entre Kufa i Bagdad. Es va construir un pont de vaixells per passar el riu, que va substituir l'antic pont del Sura. Sota els otomans fou un centre administratiu. El 1920, els britànics van patir una derrota a la ciutat contra els rebels nacionalistes, i 300 soldats del regiment de Manchester van resultar-hi morts. Fou ocupada pels Estats Units l'abril del 2003.

## Referències

* Ibn Battuta, II.

## Vegeu també

* Jubur
# Casa al carrer dels Dolors, 2 (Olot)

La Casa al carrer dels Dolors, 2 és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de planta rectangular i teulat a dues aigües. Disposa de baixos, avui desfigurats per acollir-hi locals comercials (els murs varen ser estucats imitant grans blocs de pedra), dos pisos i golfes. El primer pis té una balconada central, amb tres portes d'accés, les laterals estan decorades amb un frontó rodó, sostingut per mènsules ornades amb motius de fullatges, la porta central està coronada per un entaulament d'estuc amb motius geomètrics. El segon disposa de tres balcons emmarcats per guardapols d'estuc.

## Història

Durant la segona meitat del segle xix la ciutat d'Olot va rebre un gran nombre d'immigrants; va ser necessari l'enderrocament de les antigues muralles i donar forma urbanística a molts dels barris situats a extramurs. És el moment en què es construeixen i es dona forma als carrers de Sant Rafael, els Dolors i Sant Ferriol.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer dels Dolors, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Carinotetraodon travancoricus

Carinotetraodon travancoricus és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes que es troba a l'Índia.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-28 °C). Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ «Carinotetraodon travancoricus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pedra de l'Eloqüència

La Pedra de l'Eloqüència, Pedra de Blarney o Blarney Stone, és un bloc de pedra que segons la llegenda formava part de la Pedra de Scone; està situada a la part alta del castell de Blarney als afores de Cork, al comtat del mateix nom a Irlanda.
Segons diu la llegenda, besant la pedra per la part de baix s'obté el do de l'eloqüència. La pedra fou incrustada a la torre de l'homenatge al 1446.

## Història i llegenda

La llegenda diu que la pedra és un fragment de la Pedra de Scone, regalada a Irlanda per Robert I d'Escòcia (Robert the Bruce) el 1314, en agraïment per la seua col·laboració en la batalla de Bannockburn. El fragment de pedra fou donat a Cormac McCarthy, rei de Munster, que era l'amo de la fortalesa de Bantry.
Els propietaris del castell tenen diferents explicacions sobre l'origen de la pedra i els seus suposats poders. Així s'indica que:
* Era la pedra que Jacob usava com a coixí i la portà a Irlanda el profeta Jeremies.
* La pedra era el coixí usat per Columba de Iona al seu llit de mort.
* Era la Pedra d'Ezel, que David ocultà seguint el consell de Jonatan, mentre era perseguit per Saül i arribà a Irlanda gràcies a les croades.
* Era la roca que Moisés tocà amb un bastó fent rajar aigua per als israelitas durant el seu èxode d'Egipte.
Segons la tradició, en l'Institut Tecnològic de Texas de Lubbock s'exhibeix un fragment de la pedra en l'exterior de l'edifici d'Enginyeria elèctrica des de 1939.

## Referències

* ↑ Nix, Elizabeth. «Why do people kiss the Blarney Stone?» (en anglès). 22/8/2018. [Consulta: 29 desembre 2022].
* ↑ «Blarney Stone» (en anglès).
* ↑ «The Blarney Stone». Arxivat de l'original el 11 de desembre de 2006. [Consulta: 14 octubre 2006].
* ↑ Martin, Cindy «The Blarney Stone...at Texas Tech?». Texas Techsan. Texas Tech Alumni Association [Lubbock, Texas], March-April 1987, pàg. .

## Vegeu també

* Petó#Besar la Pedra de l'Eloqüència

## Enllaços externs

* Blarney Castle (anglès)
* Fotos i descripció (anglès)
# Can Canesteve

Can Canesteve és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada d'una sola aigua de vessant a façana. Està ubicat al costat esquerre del carrer Narcís Jonquera.
La façana principal, que dona al carrer Narcís Jonquera, està estructurada internament en dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures rectangulars, equipades amb llinda monolítica i muntants de pedra. La de la dreta actuaria com a portal d'accés als dos pisos superiors, mentre que la de l'esquerra, en la llinda de la qual podem llegir la inscripció "J O A N R I E R A D E V A L L / 1 8 8 5" correspon a l'entrada del local comercial.
El primer i segon pis han estat resolts partint del mateix esquema formal, que consisteix en l'aplicació de dues obertures rectangulars per pis, respectivament, projectades com a balconades amb les seves baranes de ferro forjat. Tan sols difereixen en dos aspectes puntuals: per una banda, en el primer pis trobem una balconada contínua i correguda que abasta i alhora acapara tot l'espai físic de la façana, corresponent al primer pis. Tot al contrari del segon pis, on tenim dues balconades independents, sostingudes per mènsules. Mentre que per l'altra, el segon tret diferenciador és la mida de les obertures, i és que les dues del primer pis són sensiblement majors que les del segon pis, de dimensions més reduïdes. Cal assenyalar que el treball de la forja aplicat a les baranes de ferro és bastant encertat, com ho demostra, per exemple, tant els cantons rodons com la iconografia de tall vegetal i floral que ornamenta les baranes.
Tanca l'edifici, en la part superior, una cornisa molt sòbria sostinguda per una sèrie de mènsules molt austeres i discretes, sense cap valor ornamental i estètic aparent.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Canesteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Shabab Al-Ahli Dubai FC

* Aquest article tracta sobre el club de futbol de Dubai. Vegeu-ne altres significats a «Al-Ahli».
El Shabab Al-Ahli Dubai FC (àrab: نادي شباب الأهلي, Nādī Xabāb al-Ahlī), ‘Club Nacional de la Joventut’) és un club de futbol de la ciutat de Dubai, als EAU. Al-Ahli significa «Nacional» i Shabab significa «Joventut».
El club Al Ahli FCes fundà el 1970, quan s'uniren tres clubs locals: Wehdah i Al Shabab (fundat el 1958). Quatre anys més tard se li uní el Al Najah. El 2017, els clubs Dubai CSC i Al Shabab s'unitren a Al Ahli FC formant l'actual Shabab Al Ahli FC.

## Palmarès

* Lliga dels Emirats Àrabs Units de futbol:
** 1974–75, 1975–76, 1979–80, 2005–06, 2008–09, 2013–14, 2015–16, 2022-23
* Copa del President dels Emirats Àrabs Units de futbol:
** 1974–75, 1976–77, 1987–88, 1995–96, 2001–02, 2003–04, 2007–08, 2012–13, 2018–19, 2020–21
* Copa de la Lliga dels Emirats Àrabs Units de futbol:
** 2011–12, 2013–14, 2016–17, 2018–19, 2020–21
* Supercopa dels Emirats Àrabs Units de futbol:
** 2009, 2013, 2014, 2016, 2020

## Entrenadors destacats

* Nándor Hidegkuti
* Srećko Juričić
* Ilie Balaci
* Markov Zeljko
* Winfried Schäfer
* Faozy Altaisha
* Alan Michelle
* Yousef Zawawi
* Robert Pouven

## Futbolistes destacats

* Hassan Nazari
* Hassan Rowshan
* Milad Meydavoudi
* Ali Karimi
* Hashem Heidari
* Javad Kazemian
* Farhad Majidi
* Renato
* Clederson Cesar
* Marcos Assunção
* Martin Kamburov
* Juan Martín Parodi
* Rashid Benmahmoud
* Abdellatif Jrindou
* Ahmad Essa
* Abdul Razaq Ibrahim
* Jamal Mubarak
* Fernando Rodriguez
* Nicholas Castro
* Slavisa Mitrovic
* Ali Zitouni
* Alousa Kabiro
* Antoni
* Kingsley Obiekwu
* Kelvin Sebwe
* Seydou Traoré
* Gregory du Frenice

## Referències

* ↑ «محمــد بن راشد يأمر بدمج الشبـاب ودبي مع الأهلي في كيان واحد» (en àrab), 17-05-2017. [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «Al Shabab, Al Ahli and Dubai Club merge» (en anglès). [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «United Arab Emirates - List of Champions». RSSSF.
* 1 2 3 «United Arab Emirates - List of Cup Winners». RSSSF.
# Clavinet

* No s'ha de confondre amb Clarinet.
El clavinet és un instrument de teclat electrònic que es va fabricar per la companyia alemanya Hohner des de la dècada de 1960 fins a principis dels anys 80. És essencialment una versió electrònica del clavicèmbal, un instrument de teclat antic. El so característic del clavinet és àmpliament reconegut en molts enregistraments de música pop i funk de les dècades de 1970 i 1980.

## Història

El clavinet va ser inventat per Ernst Zacharias i es va introduir per primera vegada el 1964. El seu disseny estava basat en el clavicèmbal, però utilitzava components electrònics per produir el seu so. Aquest instrument es va fer especialment popular en els anys 70, sent utilitzat per artistes com Stevie Wonder, Billy Preston, i Led Zeppelin.

## Disseny i funcionament

El clavinet produeix el seu so mitjançant un conjunt de martells que colpegen unes cordes metàl·liques, de manera similar a un piano elèctric. Cada corda està connectada a un petit pastill que converteix les vibracions de la corda en un senyal elèctric. Aquest senyal és processat per un amplificador intern i emès per un altaveu.

## Models

Els models de clavinet més coneguts inclouen el Clavinet I, Clavinet II, Clavinet L, Clavinet D6, i Clavinet E7. El model D6 és probablement el més famós, conegut pel seu ús en nombrosos èxits musicals dels anys 70.

## Ús en la música moderna

El clavinet ha estat utilitzat en molts gèneres musicals, incloent el funk, el rock, i el jazz. El seu so distintiu es pot escoltar en cançons icòniques com "Superstition" de Stevie Wonder i "Trampled Under Foot" de Led Zeppelin.

## Referències

* ↑ Rudolph, Max. Elektrische Tasteninstrumente. Schott, 1982. ISBN 3-7957-2780-6.
* ↑ «The History of the Clavinet». Reverb.
* ↑ Vail, Mark. Keyboard Magazine Presents Vintage Synthesizers: Pioneering Designers, Groundbreaking Instruments, Collecting Tips, Mutants of Technology. Backbeat Books, 2000. ISBN 0-87930-603-3.
* ↑ «Clavinet Model Overview». Hohner.
* ↑ Covach, John. What's That Sound?: An Introduction to Rock and Its History. W. W. Norton & Company, 2006. ISBN 0-393-97984-7.