OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molledo

Molledo (Molléu en càntabre) és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria, situat en la conca alta del Besaya. Limita al nord i oest amb el municipi de Arenas de Iguña, al sud amb Bárcena de Pie de Concha i San Miguel de Aguayo i a l'est amb Luena.

## Localitats

* Cobejo/Cobeju, 20 hab.
* Helguera/Jelguera, 122 hab.
* Molledo/Molléu (Capital), 425 hab., repartits pels barris d'Arca (23 hab.), Caceo/Cacéu (36 hab.) i Molledo/Molléu (366 hab.)
* San Martín de Quevedo/Samartín de Quevéu, 236 hab., dels que 39 viuen a Casares, 69 a Pando/Pandu, 15 a Quevedo/Quevéu, 27 a San Martín/Samartín, 22 a Santián, 37 a Ulda, 24 a Vallejo/Valleju i 3 a Media Concha.
* Santa Cruz, 188 hab., dels que 61 viuen al barri de Mura.
* Santa Olalla/Santolalla, 159, dels que 40 viuen al barri El Mesón.
* Silió, 620 hab., dels que 71 viuen al barri de Santa Marina.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 2.692 | 2.648 | 2.870 | 2.849 | 2.999 | 2.951 | 3.115 | 2.615 | 2.318 | 2.247 | 1.935 | 1.836 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 663 | 47,94% | 5 |
| PSOE | 738 | 34,42% | 3 |
| PRC | 185 | 13,38% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 525 | 40,45% | 4 |
| PSOE | 398 | 30,66% | 3 |
| PRC | 355 | 27,35% | 2 |
# Entrammes

Entrammes és un municipi francès, situat al departament de Mayenne i a la regió del País del Loira.

## Monuments

* Termes gal·loromanes
* Abadia de Notre-Dame du Port du Salut
# O la borsa o la vita

O la borsa o la vita és una pel·lícula de 1933 dirigida per Carlo Ludovico Bragaglia.

## Repartiment

* Sergio Tofano: Daniele
* Rosetta Tofano: Renata
* Luigi Almirante: Giovanni
* Cesare Zoppetti: Tommaso
* Lamberto Picasso: anarquista
* Maria Dussia: senyora amb gos
* Mario Siletti: pilota
* Mario Ferrari: agent de canvi
* Giovanni Lombardi:
* Eugenio Duse:
* Giovanni Ferrari:
* Mario De Bernardi: el pilot acrobàtic

## Producció

El tema està extret d'una obra radiofònica escrita per Alessandro De Stefani La dinamo dell'eroismo, per l'EIAR i emesa a principis de 1932. La pel·lícula es va rodar als estudis de Società Italiana Cines de Via Vejo a Roma l'estiu de 1932, i s'estrenarà als cinemes a principis de 1933. Participació extraordinària de l'as de l'aviació Mario De Bernardi, que realitza algunes evolucions acrobàtiques en el seu avió.

## La crítica

Filippo Sacchi a Corriere della Sera del 13 de gener de 1933 «La pel·lícula va ser molt difícil. Temes d'aquest tipus portats al límit de la paradoxa, requereixen una correcció de to en què fins i tot el més fort cau. Malgrat algunes obscuritats, malgrat molta lentitud (el somni està ple de coses molt boniques, però interromp massa l'acció). La pel·lícula es manté fins a l'episodi dels bojos. Però en aquest punt la pel·lícula definitivament es desvia. Aquell episodi no és convincent ni com a caricatura ni com a vicissitud, és infantil i per això acaba descontentant tant a tots els que buscaven la versemblança a la pel·lícula com als que buscaven la fantasia. Llàstima, perquè en aquesta pel·lícula hi havia una generosa recerca d'estil, un desig fora dels camins trillats, un intent digne de respecte».

## Repartiment

* ↑ Brunetta, Gian Piero. The History of Italian Cinema: A Guide to Italian Film from Its Origins to the Twenty-first Century. Princeton University Press, 2009. p. 79. ISBN 0691119899.

## Bibliografia

* Matteo Incagliati, a "Il Messaggero", 5 gennaio 1933
* Francesco Savio, Ma l'amore no, Milano, Sonzogno, 1975

## Enllaços externs

* O la Borsa o la Vita a Il Cinematografo
# Premis Ondas 1954

Els Premis Ondas 1954 van ser la primera edició dels Premis Ondas, celebrada a Barcelona el 14 de novembre de 1954. Durant aquesta primera celebració només es premiava als programes de ràdio, sobretot als actors de les radionovel·les de Radio Madrid i Ràdio Barcelona, molt en voga en aquells moments.

## Palmarès

Nacionals de ràdio
* Per la seva activitat cultural a la ràdio: Eugeni d'Ors (títol pòstum)
* Per les seves cròniques d'actualitat espanyola i estrangera: José Ramón Alonso Rodríguez-Nadales
* Per la tasca de difusió de la ràdio espanyola que ha fet als EUA: Alfonso Banda Moras
* Pels populars serials dels quals és autor: Guillermo Sautier Casaseca
* Per la seva actuació com a locutor en els campionats d'hoquei: Joan Viñas i Bona
* Per la seva tasca en la direcció de programes de ràdio: Antonio González Calderón
* Per la seva actuació en la ràdio i televisió estrangeres: Antoni Losada i Blanch
* Per la seva actuació com a locutora en el Festival de Cinema de Sant Sebastià: Petrita Tamayo
* Animador de programes com Cabalgata fin de semana: Bobby Deglané
* Millor atracció internacional de l'any: Pepe Iglesias
* Millor atracció nacional de l'any: Elia y Paloma Fleta
* Millor actriu (Madrid): Maribel Alonso
* Millor actriu (Barcelona): Encarna Sánchez Cascales
* Millor actor (Madrid): Pedro Pablo Ayuso
* Millor actor (Barcelona): Isidre Sola i Llop
* Per la seva labor musical: A Radio Nacional de España a Madrid
* Pel programa de més qualitat artística: El teatro del aire (Radio Madrid)
* Pel programa religiós: El rosario radiado, de Ràdio Barcelona
* Per la seva magnífica programació a la seva zona d'audició: Radio Murcia

## Referències

* ↑ «Premios Nacionales de la Radio». La Vanguardia, 26-10-1954, p. 31.
* ↑ «Premios radiofonicos de la revista "Ondas"». ABC, 16-11-1954, p. 30.
* ↑ Landa López, Isabel «Petrita Tamayo, la monja que fue estrella de la radio». El País, 21-04-2010.
* ↑ «Isidro Sola, radiofonista y actor de doblaje». El País, 06-09-2005.
* ↑ «Del rosario a los 'gay'». El País, 23-11-1993.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas
# Ernesto Perusquía

José Ernesto Ezequiel Perusquía Layseca fou un polític mexicà que va participar en el Congrés Constituent i va ser el primer governador constitucionalista de l'estat de Querétaro, entre 1917 i 1919.
Des de molt jove es va traslladar a la ciutat de Mèxic on va prestar els seus serveis en l'administració del Timbre de la República, ocupant els llocs més alts. Va participar en el Congrés Constituent i va ser el primer governador constitucionalista l'estat, entre 1917 i 1919. Salvador Argaín, el seu cosí el va succeir en el poder de 1919 a 1920. Ernesto Perusquía, nascut el 10 de març de 1877, era fill seu. Va morir a Tequisquiapan l'any de 1947 i està enterrat amb els Constituents.

## Referències

* ↑ Pájaro, Francisco «Don Ernesto Perusquía Layseca, el constituyente sanjuanense». AM Querétaro [Querétaro], 02-02-2017.
# Prisma Amici

Un Prisma de sostre d'Amici és un prisma reflector usat per desviar 90 º un feix de llum o una imatge, la qual a més, s'inverteix. S'usa normalment en els oculars dels telescopis com a corrector d'imatge.
El seu nom es deu al seu inventor, l'astrònom i òptic italià Giovanni Amici. El prisma funciona igual que un prisma d'angle recte amb la particularitat que la faceta reflectiva està tallada en forma de prisma de sostre, amb dues facetes en angle de 90 º. La reflexió interna total sobre aquestes facetes inverteix la imatge sobre l'eix vertical. Per millorar la reflexió a les facetes reflectores se'ls dona de vegades un recobriment metàl·lic el que permet que el prisma sigui usat en un angle més ampli que el que permet les lleis de la reflexió total interna.
# Resolució 2183 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2183 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada l'11 de novembre de 2014. El Consell va renovar el mandat de l'EUFOR Althea durant un any més.
La resolució fou aprovada per 14 vots a favor i cap en contra. Rússia es va abstenir perquès no es va tenir en compte les observacions del país sobre la integració de Bòsnia i Hercegovina en les estructures de l'OTAN i la Unió Europea, ja que considerava que corresponia a la població del país decidir si volia integrar-se en les estructures europees en un futur. Xina era de la mateixa opinió, però va donar suport a la resolució.

## Contingut

El retorn coordinat dels refugiats era crucial per a una pau duradora. S'havia aconseguit molt en els dinou anys posteriors a la signatura de l'acord de Dayton, però encara no estava plenament implementat. Tot i que la situació política era estable, s'havia ajornat l'exeució El país era tranquil i estable, i les autoritats van poder fer front a les amenaces. Tanmateix, l'implementació de l'agenda 5 + 2 ha quedat enrere.
Calia que Bòsnia i Hercegovina s'integrés en el món occidental i esdevingués un país europeu modern i democràtic. S'havia convocat eleccions pel 12 d'octubre de 2014, i malgrat la satisfacció popular s'havien demanat observadors de l'OSCE. Les autoritats també havien de respondre a la demanda de la seva població per a millors condicions socials i econòmiques.
EUFOR Althea ha treballat amb èxit en l'enfortiment i la formació dels serveis propis de seguretat del país i els ha reforçat quan la situació ho requeria. El 20 d'octubre de 2014, els ministres d'Afers Exteriors europeus també van decidir que la missió continuaria exercint un paper militar. Els països afectats van rebre el permís per estendre EUFOR Althea i la seu de l'OTAN a Bòsnia i Hercegovina durant 12 mesos més.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC renews EU-led multinational stabilization force in Bosnia and Herzegovina for 12 months», 11-11-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Anacroneuria hieroglyphica

Anacroneuria hieroglyphica és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela i l'Equador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Enderlein, 1909. Sitzungsber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin 3:167.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:161.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):157.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:485.
* Zwick, P., 1973. Annales Zoologici 30(16):481.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Primrose Hill

Primrose Hill és un turó situat al districte de Camden, a Londres. Fa 78 m i ofereix una vista panoràmica sobre el Central London cap al sud-est, com també sobre Belsize Park i Hampstead al nord. El turó es troba al nord de Regent's Park. Primrose Hill ha donat el seu nom al barri proper.
Pel seu interès històric especial des de maig de 2001 és un Monument Classificat registrat de Grau II.
El setembre de 2010 va ser el lloc escollit per a la localització d'un videoclip del grup coral Libera.

## Vegeu també

* Regent's Park

## Referències

* ↑ Eternal Light per Libera (vídeo-2010); Libera Official, 2011. Recurs audiovisual a Youtube.

## Enllaços externs

* Web de Primrose Hill Arxivat 1999-11-29 a Wayback Machine.
# Anacroneuria iguaque

Anacroneuria iguaque és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Zúñiga & Stark, 2006. A: Zúñiga, Stark, Vásconez, Bersosa & Vimos. Colombian and Ecuadorian Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae): New species, records and life stages. Stud. Neotrop. Fauna 41:50.
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Colombian and Ecuadorian Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae): seven new species, records and life stages (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):158.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].
# Botanical Magazine, Tokyo

La Botanical Magazine, Tokyo, (abreujat en anglès Bot. Mag. (Tokyo)), va ser una revista amb il·lustracions i descripcions botàniques que va ser editada a Tòquio des del 1887 fins al 1992. Es van publicar 105 números amb el nom de Shokubutsu-gaku Zasshi. Va ser substituïda per Journal of Plant Research.
Va tenir dues etapes ben diferenciades pel que fa a l'hora de publicar les revistes:
| 1a etapa | Publicat per |
| 1887-1954 | Tokyo: Tokyo Botanical Society |
| 1955-1992 | Tokyo: Tokyo Botanical Society |

## Referències

* ↑ Original japonès
* ↑ A Tropicos
* ↑ «Biodiversity Heritage Library» (en anglès). [Consulta: 8 octubre 2019].
* ↑ «Trove» (en anglès). [Consulta: 8 octubre 2019].

## Enllaços externs

* a IPNI
# Botanical Journal of the Linnean Society

Botanical Journal of the Linnean Society, (abreujat Bot. J. Linn. Soc.), és una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que és editada per Societat Linneana de Londres. Va començar la seva publicació l'any 1969. Va ser precedida per Journal of the Linnean Society.
És una revista científica per a la publicació d'articles originals relacionats amb la taxonomia de les plantes i dels grups de fongs, inclosa l'anatomia, la biosistemàtica, la citologia, l'ecologia, l'etnobotànica, microscopi electrònic, morfogènesi, paleobotànica, palinologia i fitoquímica.
La revista és una publicació de la Societat Linneana de Londres, i està disponible tant en format imprès com en línia de cerca.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Cantó de Tria de Baïsa

El cantó de Tria de Baïsa és un cantó francès del departament dels Alts Pirineus, situat al districte de Tarba. Té 22 municipis i el cap cantonal és Tria de Baïsa.

## Municipis

* Antin
* Vernadèth Devath
* Bonahont
* Bugar
* Estampuras
* Fontralha
* Freisheda
* La Lana
* La Marca d'Arrostanh
* La Pèira
* Lubret e Sent Luc
* Lube e Bèthmont
* Lustar
* Maderòlas
* Los Mès
* Poidarrius
* Sadornin
* Cèra d'Arrostanh
* Tornós Darrèr
* Tria de Baïsa
* Vido
* Vilambic

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1992 | Michel Castay | UDF |
| 1992-2004 | Jean Guilbaux | Divers droite |
| 2004- | Jean-Claude Duzer | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.621 | 4.305 | 3.936 | 3.755 | 3.573 | 3.494 | 3.571 |
# Opi Cornicí

Opi Cornicí (en llatí: Oppius Cornicinus) va ser un senador romà que va viure al segle i aC. Formava part de la gens Òpia, d'origen plebeu, i era de la família dels Cornicí.
Era gendre de Sext Atili Serrà, tribú de la plebs l'any 57 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Attilio Piccioni

Attilio Piccioni (14 jul 1892 – 10 març 1976) va ser un polític italià, nascut a Poggio Bustone.
Va ser membre de Democràcia Cristiana. En 1958 va ser nominat, i més tard elegit, per al seient senatorial de DC de Sondrio, fins i tot si ell no vivia a Llombardia, convertint-se en el primer polític llançat en paracaigudes en la història local.

## Referències

* ↑ «Attilio Piccioni, un democristiano da riscoprire» (en italià). toscanaoggi.it. [Consulta: 7 agost 2016].

## Bibliografia

* Carlo Dane (a cura di), Scritti e discorsi, 1944-1965 / Attilio Piccioni, prefazione di Gabriele De Rosa, Roma, Cinque lune, 1979.
* Giorgio Galli, Storia della Democrazia cristiana, Roma-Bari, Laterza, 1978.
* Gabriella Fanello Marcucci, Attilio Piccioni e la sinistra popolare, Roma, Cinque lune, 1977.
* Gabriella Fanello Marcucci, Attilio Piccioni : la scelta occidentale : vita e opere di un padre della Repubblica, Roma, Liberal, 2011. ISBN 978-88-88835-46-4.
* Angelo Frignani, La strana morte di Wilma Montesi, Roma, Adnkronoslibri, 2003. ISBN 88-7118-157-3.

## Enllaços externs

* Piccióni, Attilio la voce nella Treccani.it L'Enciclopedia Italiana. URL visitato il 9/08/2012
* Piccióni, Attìlio la voce nell'Enciclopedia Sapere.it. Garzanti linguistica. URL visitato il 9/08/2012
* «Attilio Piccioni, un padre della Patria dimenticato» (en italià). ilgiornale.it.
* Morto Attilio Piccioni ex segretario della DC articolo di Vittorio Gorresio, La Stampa, 11 marzo 1976, Archivio storico. URL visitato il 10/08/2012
* Montesi, giallo nella Roma dei potenti. Quella donna morta sulla spiaggia e le lotte di potere nella DC articolo di Corrado Augias, la Repubblica, 9 febbraio 2006, sezione Roma, Archivio. URL visitadanel 10/08/2012
# Carlo Bononi

Carlo Bononi (Ferrara, Ducat de Ferrara, 1569 - Ferrara, 3 de setembre de 1632) fou pintor italià actiu durant el primer barroc.

## Biografia

Va desenvolupar la seva activitat principalment a Bolonya, a l'entorn de l'Escola Bolonyesa. Va estudiar pintura amb Giuseppe Mazzuoli, conegut com il Bastarolo. Va tractar al Guercino i a Guido Reni. Es va establir a Roma durant dos anys (en el període 1605-1610). Les seves pintures a l'església de San Paterniano di Fano semblen confirmar aquesta estada, ja que estan influïdes per l'estudi de Caravaggio i els seus seguidors romans, com ara Orazio Borgianni.
Bononi és un dels últims grans pintors de l'escola de Ferrara. Tot i respectar la tradició heretada d'artistes com Dosso Dossi o Paolo Veronese, va absorbir en gran manera les noves tendències liderades per Ludovico Carracci, barrejant-lo amb un colorit de tint venecià. La seva fase final va ser de decadència, tornant a un estil proper al manierisme tardà.
Entre els seus alumnes figuren Alfonso Rivarola, Luca Ferrari, Giovanni Battista dalla Torre i Camillo Berlinghieri. Va ser enterrat a l'església de Santa Maria in Vado, on anys abans havia executat diversos treballs de decoració.

## Algunes obres

* "Martiri de Sant Pau"(Schloss Weissenstein, Pommersfelden)
* "Mare de Déu amb Sant Maurilio i Sant Jordi" (a. 1600, Kunsthistorisches Museum, Viena)
* Frescs de Sant Paterniano (1610-12, Fano)
** "Escenes de la Vida de Sant Paterniano".
* Frescs de la basílica della Ghiara (1610-20, Reggio Emilia)
* "Anunciació", (San Bartolomeo, Mòdena)
* "Miracle de Sant Gualberto", (Sant Orsola, Màntua)
* "Pietà amb àngels i els sants Sebastià i Buenaventura" (1610-17, Museu del Louvre, París)
* "Ascension de Crist" (1617, San Salvatore, Bologna)
* "Miracle de la Verge del Carme" (1624-26, Galleria Estense, Mòdena)
* "Sagrada Família amb sants" (1626, Galleria Estense, Mòdena)
* "Noces de Canà" (1632)

## Referències

* ↑ «Gallery».
* ↑ «Gallery».
* ↑ «Gallery».
* ↑ «Gallery».

## Enllaços externs

* Census of Ferrarese Paintings and Drawings
# Bocard de Canejan

El Bocard de Canejan és un monument del municipi de Canejan (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Una vegada tancades les mines de Liat l'any 1956 i desmantellada la maquinària i el telefèric (motors, llançadora, cables, vagonetes, basculants, suports intermedis) vers els anys seixanta, resulta difícil fer-se una idea del funcionament del Bocard de Canejan, de considerables dimensions.
El complex industrial aprofita el fort desnivell del vessant a fi de situar successivament una primera andana receptora dels minerals, obra de paredat, dues grans estacions del funicular aeri en l'esglaó inferior, que conserven les estructures aixoplugades per les teulades resoltes amb planxes de zinc i pissarra, i finalment, després d'una gran esplanada, el rentador de minerals pròpiament dit format per tres rengles de bases comunicades entre elles, i amb sortides vers el següent esglaó.

## Història

En principi, la blenda de les mines de Liat molt rica en zinc (un 50%) es baixava fins Era Farga de Güerri a llom de cavalleries. Posteriorment sorgiria Era Honeria amb uns forns de grans voltes (hurneres) a fi d'escalfar la mena i tot seguit amb l'aigua del Pradets fer-la esclatar deixant solt el mineral, que es duia a Pontaut per ser transportat via França. Finalment el complex de Liat seria dotat d'un llarg telefèric de més de 15km que mitjançant una estació d'angle comunicava amb la rivera de Toran i el Bocard de Canejan en el fons de la vall. L'activitat minera a la Val d'Aran visqué uns anys d'esplendor en les primeres dècades del segle xx, i Francesc Deò de Canejan fou un dels principals impulsors de la mà d'una companyia amb capital francès anomenada Peñarroya, però ara són propietat del poble de Canejan.

## Referències

* 1 2 «Bocard de Canejan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].