OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Producció (economia)

Producció, en economia, és la creació i processament de béns i mercaderies, inclosa la seva concepció, el seu processament en les diverses etapes i el finançament que ofereixen els bancs. Es considera un dels principals processos econòmics, el mitjà a través del qual el treball humà crea riquesa. Pel que fa als problemes que comporta la producció, tant els productors privats com el sector públic han de tenir en compte diverses lleis econòmiques, dades sobre els preus i recursos disponibles. Els materials o recursos utilitzats en el procés de producció es denominen factors de producció.
El llindar de producció és la producció mínima d'un element que fa que resulti més barat produir-lo que comprar-lo. A l'hora de fabricar un producte, les empreses han de valorar si de la seva producció n'obtindran beneficis. Cal saber si serà més convenient produir components necessaris com a primeres matèries o comprar-lo a un proveïdor. La fórmula per a determinar el valor del llindar de producció és la següent:
    $Q={\frac {CF}{p-CV}}$,
on:
* Q és el nivell de necessitat del producte,
* CF són els costos fixos,
* p és el preu de compra, i
* CV són els costos variables
El cost total de compra és: $p\cdot Q$, i el cost total variable és $CF+CV+Q\,$.

## Referències

* ↑ «La funció productiva i els costos de l'empresa» (pdf) p. 121. McGraw-Hill/ Interamericana de España. [Consulta: març 2016].
Viccionari
# Santiago Fisas Mulleras

Santiago Fisas Mulleras (Barcelona 1923-2009) fou un empresari i dirigent esportiu d'entitats relacionades amb el golf.
Va ser el primer president del CG de Pals, fundat el 1966, i el 1967 va entrar a la Junta Directiva de la Federació Espanyola que presidia Joan Antoni Andreu i es va convertir en el capità de l'equip espanyol júnior que es va proclamar per primera vegada campió d'Europa a Suècia. Aquell mateix any, també va ser el president de la primera edició del Gran Premi de Catalunya per equips, conegut amb el nom de l'Hexagonal. Va ser elegit president de la Federació Catalana de Golf el mes de novembre de 1974, i el març de 1985 va dimitir i va acceptar el càrrec de vicepresident de la Federació Espanyola sota la presidència de Luis Figueras-Dotti. Durant la seva etapa al front del golf català el 1982 va protagonitzar el procés de conversió de les federacions catalanes en entitats jurídiques pròpies. A finals dels vuitanta es va convertir en un dels socis fundadors de l l'Empordà Golf Ressort.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Làmina (construcció)

Una làmina és un element estructural de dues dimensions, és a dir, que té una dimensió, el gruix, més petita que les altres dues. Pot ser de formigó, de metall, de fusta, etc. En arquitectura una làmina pot ser horitzontal, com una llosa o vertical com una paret vertical. En mecànica una làmina pot ser d'un gruix suficient per mantenir-se per sí sola, o prima, amb un gruix que calgui donar-li forma (corba, ondulada, etc.) perquè s'aguanti.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.21. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
# Tsacònic

El tsacònic (grec: τσακώνικα) és un dialecte del grec parlat a la costa oriental del Peloponès per una població dedicada al pasturatge. És molt diferent de la resta de varietats gregues, i no comprensible per a qui només coneix el grec modern o estàndard, car no és un dialecte derivat del grec koiné, basada sobretot en l'antic grec àtic, sinó que sembla que procedeix de l'antic grec dòric parlat pels lacedemonis. Sembla ser, doncs, el darrer vestigi dels dialectes grecs no àtics, els quals van desaparèixer amb l'expansió del grec koiné. Avui malauradament només conserven aquest dialecte unes 300 persones i la seva situació lingüística és molt precària.

## Referències

* ↑ Badia i Capdevila, I. (2002). Diccionari de les llengües d'Europa. Ed. Enciclopèdia Catalana. Barcelona. p. 239
# Pierre Renet

Pierre-Alexandre Renet, conegut també com a Pierre Renet (Cherbourg, 2 d'octubre de 1984) o, familiarment, Pela, és un pilot de motocròs francès, Campió del Món en categoria MX3 el 2009 amb Suzuki.
La temporada següent al seu títol mundial, 2010, passà a competir en enduro amb KTM. És en aquesta disciplina on consolidà la seva carrera, tot guanyant el primer dels seus quatre Campionats de França en categoria E2 aquell mateix any i, ja amb Husaberg, el Campionat del Món i el Trofeu als ISDE amb l'equip estatal, dins la mateixa categoria, el 2012. El 2014 revalidà el títol mundial d'enduro E2 amb Husqvarna.
    A 1 de gener de 2015

## Palmarès al Campionat del Món de motocròs

| Any | Motocicleta | MX3 | MX1 | MX2 |
| 2005 | Yamaha | - | - | 23è |
| 2006 | Honda | - | - | 19è |
| 2007 | Honda | 30è | 17è | - |
| 2008 | Suzuki | - | 25è | - |
| 2009 | Suzuki | 1r | - | - |

## Referències

* ↑ «Profile - Pierre Renet» (en anglès). bestsports.com.br. [Consulta: 8 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Pierre Renet - Lloc web oficial (francès)
* Vídeo Renet en una cursa el 2008 (francès)
Campions del Món de MX3$^1$ :
1952 - Leloup
1953 - Mingels
1954 - Mingels
1955 - Draper
1956 - Archer
1957 - Nilsson
1958 - Baeten
1959 - Lundin
1960 - Nilsson
1961 - Lundin
1962 - Tibblin
1963 - Tibblin
1964 - Smith
1965 - Smith
1966 - Friedrichs
1967 - Friedrichs
1968 - Friedrichs
1969 - Åberg
1970 - Åberg
1971 - De Coster
1972 - De Coster
1973 - De Coster
1974 - Mikkola
1975 - De Coster
1976 - De Coster
1977 - Mikkola
1978 - Mikkola
1979 - Noyce
1980 - Malherbe
1981 - Malherbe
1982 - Lackey
1983 - Carlqvist
1984 - Malherbe
1985 - Thorpe
1986 - Thorpe
1987 - Jobé
1988 - Geboers
1989 - Thorpe
1990 - Geboers
1991 - Jobé
1992 - Jobé
1993 - Martens
1994 - Hansson
1995 - Smets
1996 - King
1997 - Smets
1998 - Smets
1999 - Bartolini
2000 - Smets
2001 - Everts
2002 - Everts
2003 - Smets
2004 - Demaria
2005 - Breugelmans
2006 - Demaria
2007 - Demaria
2008 - Breugelmans
2009 - Renet
2010 - Campano
2011 - Bill
2012 - Walkner
2013 - Gerčar :
$^1$Del 1957 al 2002, era el Campionat del Món de Motocròs 500cc, 650cc el 2003 i MX3 d'ençà del 2004 (en cursiva, els Campionats d'Europa previs al mundial). :
Campions del Món d'Enduro 2$^1$ :
2004 - Juha Salminen
2005 - Samuli Aro
2006 - Samuli Aro
2007 - Mika Ahola
2008 - Johnny Aubert
2009 - Johnny Aubert
2010 - Mika Ahola
2011 - Antoine Méo
2012 - Pierre Renet
2013 - Alex Salvini
2014 - Pierre Renet
2015 - Antoine Méo
2016 - Matthew Phillips
2017 - Josep Garcia
2018 - Eero Remes
2019 - Loïc Larrieu
2020 - Steve Holcombe
2021 - Josep Garcia
2022 - Wil Ruprecht
2023 - Steve Holcombe :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
# Columbine Valley

Columbine Valley és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 1.132 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Columbine Valley tenia 1.132 habitants, 429 habitatges, i 369 famílies. La densitat de població era de 428,5 habitants per km².
Dels 429 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 82,5% hi vivien parelles casades, en un 2,6% dones solteres, i en un 13,8% no eren unitats familiars. En el 12,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 16,3% entre 25 i 44, un 37,1% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 118.196 $ i la renda mediana per família de 130.095 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 41.477 $. La renda per capita de la població era de 71.758 $. Cap de les famílies i l'1,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Columbine Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Columbine Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Pierre André Pourret

Pierre André Pourret (1754 - 1818) fou un botànic francès que va viure i va desenvolupar la seva activitat essencialment a Narbona, realitzant nombroses exploracions per França, Barcelona, Madrid i, finalment, a la ciutat d'Ourense, a Galícia.
Pierre André Pourret era un clergue, però va començar aviat la seva carrera de botànic, prospectant les regions al voltant de la seva ciutat natal de Narbona. Enviava els manuscrits d'investigació a l'Académie des sciences, inscriptions et belles-lettres de Toulouse. Durant la Revolució Francesa de 1789, Pourret es va exiliar a Espanya. Temps més tard degut a la xenofòbia envers els francesos durant la Guerra de la Independència Espanyola, una multitud enfurismada cremà l'herbari de Pourret. Dugué una vida fosca a Santiago de Compostel·la fins a la seva mort en 1818. Descrigué nombroses plantes, especialment d'espècies mediterrànies. A través de correspondència, ajuntà una enorme quantitat de plantes de tots els orígens, constituint un ric jardí botànic i un abundant herbari. Va ser un dels pioners en utilitzar el sistema de catalogació "binomial" de Carl von Linné. "L'esdeveniment clau va ser l'adopció per part de Linnaeus del nom binomial per a les espècies de plantes en el seu llibre Species Plantarum (1753)."
Ruiz i Pavón li van dedicar el gènere Pourretia de 1794, que després fou reanomenat a Puya, en particular l'espècie Pourretia lanuginosa (Puya lanuginosa), planta originària de Xile. El seu nom també s'associa a 1808 per Carl Ludwig Willdenow en l'espècie Agrostis pourretii. A la Universitat Complutense de Madrid, Facultat de Farmàcia es conserva el seu enorme herbari.

## Publicacions

* Pourret, P.A.(1781), Itineraire pour les Pyrénées
* Pourret, P.A.(1783), Projet d'une histoire générale de la famille des Cistes
* Pourret, P.A.(1784), Chloris Narbonensis
* Pourret, P.A.,Memoire sur divers volcans ėteints de la Catalogne, Palassou, Pierre Bernard (1823), Nouveaux mémoires pour servir à l'histoire naturelle des Pyrénées et des pays adjacents, Pau: Vignancour.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Williams, Roger Lawrence. Botanophilia in eighteenth-century France: the spirit of the Enlightenment Dordrecht, Kluwer Academic Publishers, 2001, p. 110.
* ↑ «Herbario Facultad de Farmacia of Complutense University of Madrid (Spanish)». Arxivat de l'original el 2011-08-11. [Consulta: 14 maig 2013].

## Enllaços externs

* http://linnaeus.c18.net/mss_combine/LS/PourretPA-L/L5085-a-150-04.jpg
# Plectranthus verticillatus

Plectranthus verticillatus, col·loquialment és una de les anomenades planta dels diners, és una espècie de la família de les lamiàcies, originària del sud-est d'Àfrica, habitualment conreada com planta d'interior.

## Etimologia

* Plectranthus: nom genèric que deriva de les paraules gregues plektron (esperó) i anthos (flor).
* verticillatus: epítet llatí que significa: 'en forma de verticil'.

## Característiques

És un arbust arrodonit de no més de 2 m d'altura i de fulles carnoses i dentades. De creixement ràpid, no resisteix bé al sol (esgrogueeix), mentre que a l'interior presenta un intens color verd de diferents tonalitats.
S'ha estès per tots dos hemisferis, en zones de clima càlid. És perenne i floreix entre la meitat de la tardor i principis de l'hivern, sent les flors, diminutes, de color rosat, blanc o morat.

## Taxonomia

Plectranthus verticillatus va ser descrita per Druce, George Claridge i publicada a la Botanical Society and Exchange Club of the British Isles 4(Suppl. 2): 640. 1917

## Galeria

| Fulles de Plectranthus verticillatus a Managua, Nicaragua. | Flors i fulles de Plectranthus verticillatus a Managua, Nicaragua. | Flors de Plectranthus verticillatus a Managua, Nicaragua. |

## Referències

* ↑ The Plant List, vers.1,1, 2013
* ↑ «Tropicos.org. Missouri Botanical Garden».
# Coll Veís

El coll Veís és una collada de la serra del Verd situada a 1.906,5 m. d'altitud entre el Coll Virolet i el Cap del Verd. Comunica la vall de la Ribereta del Pujol (terme municipal de la Coma i la Pedra, al Solsonès) i la del riu de la Mola (terme de Josa i Tuixén, a l'Alt Urgell).
# Coll d'Abellers

* No s'ha de confondre amb Colladeta d'Abellers.
El Coll d'Abellers és una collada que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí i de Vilaller, a l'Alta Ribagorça; situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
«Segurament deu el seu nom a alguna formació rocosa d'aspecte clivellat o porós que recordi un rusc».
El coll està situat a 2.884,6 metres d'alçada, en la cresta que, entre la Punta Senyalada (O) i el Besiberri Sud (E), separa la septentrional Vall de Besiberri del meridional Circ de Gémena de la Vall de Llubriqueto.

## Rutes

* Per la Vall de Llubriqueto: via Barranc de Llubriqueto, Pla de la Cabana, Estany Gémena de Baix, Estany Gémena de Dalt i Estanys Gelats.
* Per la Vall de Besiberri: via Barranc de Besiberri, Estany de Besiberri i Refugi de Besiberri.

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 27/07/2011]
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Ciutat Marítima Mercantil de Liverpool

La Ciutat Marítima Mercantil de Liverpool és un indret Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO que comprèn sis punts al centre de Liverpool, entre elles Pier Head, Albert Dock o William Brown Street i d'altres famoses localitzacions de la ciutat.
L'indret va ser inclòs durant la 28ens reunió del comitè de la UNESCO el 2004, sota els criteris ii, iii i iv, destacant que el port era l'"exemple suprem d'un port comercial en l'època de més gran influència del Regne Unit". El 2012 se'l va incloure en la Llista del Patrimoni de la Humanitat en perill degut a la construcció del complex Liverpool Waters.

## Ubicacions

La Ciutat Marítima Mercantil de Liverpool comprèn sis ubicacions separades per tot el centre de la ciutat, cada una de les quals es relaciona amb un component i època diferent en la història marítima de Liverpool. Aquestes són:
* El Pier Head
* L'Albert Dock
* L'àrea de conservació Stanley Dock
* L'àrea de conservació de Duke Street
* El districte comercial (Castle Street)
* El districte cultural (William Brown Street)

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Liverpool – Maritime Mercantile City» (en anglès). [Consulta: 26 abril 2017].
# Praxítea

Praxítea (Праксифея) és el nom dels següents personatges:
* Praxítea (filla del Cefis).
* Praxítea (esposa d'Erictoni).
# Praxítea (esposa d'Erictoni)

D'acord amb la mitologia grega, Praxítea (en grec Πραξιθέα) va ser una nimfa, esposa d'Erictoni, que li va donar un fill, Pandíon.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 183. ISBN 8429741461.
* ↑ «APOLLODORUS, THE LIBRARY BOOK 3 - Theoi Classical Texts Library». [Consulta: 8 juliol 2021].
# Comportament humà

El comportament humà és el conjunt de comportaments exhibits per l'ésser humà i influenciats per la cultura, les actituds, les emocions, els valors de la persona i els valors culturals, l'ètica, l'exercici de l'autoritat, la relació, la hipnosi, la persuasió, la coerció i/o la genètica.
El comportament humà des dels inicis de la seva història s'ha tractat d'estudiar i comprendre, açò per a tractar d'aprofitar les seves característiques en el desenvolupament d'activitats o millorar-lo per a permetre-li al mateix viure d'una millor manera, ja siga observant les seves fortaleses, millorant aqueixos aspectes i tractar de disminuir les debilitats augmentant l'atenció en els punts en els quals generalment l'ésser humà sol fallar.

## Vegeu també

| ComportamentConductismeEmocionsPsicologia femenina | Etologia humanaComportament sexual humàMotivacióPsicologia masculina |

## Referències i enllaços externs

* Ardrey, Robert. (1970). The Social Contract: A Personal Inquiry into the Evolutionary Sources of Order and Disorder . Published by Atheneum. ISBN 0689103476
* Frederick Edwords, 1989, What is humanism? Arxivat 2010-01-30 a Wayback Machine., American Humanist Association
# Clitel

El clitel és una estructura molt evident del cos dels anèl·lids clitel·lats (oligoquets i hirudinis). Es tracta d'una zona glandular amb segments més inflats que la resta i que és la manifestació externa dels òrgans sexuals; de vegades posseeix tubercles prominents que s'usen en la subjecció de la parella durant la còpula. El clitel apareix en el moment de la maduresa sexual i és el responsable de la formació del capoll on es desenvoluparan els ous, i de la formació del cilindre mucós que serveix per a la còpula.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana - Clitel». [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Palomo, A. 1991. Els anèl·lids oligoquets. Història Natural dels Països Catalans, 8.
* ↑ Brusca, R. C. & Brusca, G. J., 2005. Invertebrados, 2.ª edición. McGraw-Hill-Interamericana, Madrid (etc.), XXVI+1005 pp. ISBN 0-87893-097-3.
# Premi Espiral Maior de Poesia

El Premi Espiral Maior de Poesia fou creat en 1992 per Edicións Espiral Maior dirigit a autors novells, menors de 35 anys i sense obra publicada. El premio no té pas dotació econòmica i consisteix en la publicació de l'obra per l'editorial convocant.
A partir de 1999 el premi es va obrir a tots els creadors (tinguin o no obra publicada i independentment de l'edat). Des de l'any 2006 també es concedeix a obres en portuguès, i des de 2008 Ámbito Cultural d'El Corte Inglés dona suport amb 15.000 euros, que el converteixen en un dels més dotats d'arreu de la Península Ibèrica. El jurat era format per Xosé María Álvarez Cáccamo, Xavier Rodríguez Baixeras i Miguel Anxo Fernán-Vello.

## Guanyadors

* 2009: Rosa Alice Branco, O gado do Senhor.
* 2008: Amadeu Baptista, Açougue.
* 2007: Yolanda Castaño, Profundidade de campo.
* 2006:
** Xavier Seoane, Para unha luz ausente.
** Accésit: Jorge Reis-Sá, Livro de estimação.
* 2005: Manuel Darriba, Vostede non sabe con quen está a falar.
* 2003: Luísa Villalta, En concreto.
* 2002: Xoán Xosé García, In-ventos.
* 2001: Estíbaliz Espinosa Río, Número e.
* 2000: Charo Pita, Desde Arcadia para Govinda.
* 1999: Manuel Forcadela, Morte do fadista.
* 1998: Mário Herrero Valeiro, No limiar do silêncio.
* 1997: Carlos Penela, As linhages do frio.
* 1996: Emma Couceiro, Humidosas.
* 1995:
** Cristina Cabada, Sombra acesa.
** Accésit: Anxos Romeo, A estatua.
* 1994: Francisco Souto, Thanatos ou as árvores do incesto.
* 1993: Martín Veiga, Das últimas ruínas.
* 1992: Rafael Lema, Cemiterio das gaivotas.

## Referències

* ↑ Quince mil euros para o Premio de Poesía Espiral Maior, La Voz de Galicia, 31 de maig de 2008
* ↑ La poetisa portuguesa Rosa Alice Branco gana el Premio de Poesía Espiral Maior, Diario de Pontevedra, 24 de juliol de 2009
* ↑ Xavier Seoane gaña o premio de poesía de Espiral Maior Arxivat 2018-11-25 a Wayback Machine., El Correo Gallego, 25 de juliol de 2006
* ↑ Luisa Villalta gana el premio Espiral Maior de Poesía con un homenaje poético a A Coruña, La Voz de Galicia, 25 de gener de 2004
# Conchucos

Conchucos (Conchucos en castellà, Kunchuku en quítxua) és una zona del Perú i el nom d'una ètnia que hi habita. Es troba entre la Serralada Blanca i el canó del riu Marañon i fins i tot fins a la divisòria d'aigües Marañon, Huallaga.
# Pont de Vallcanera

Pont de Vallcanera és un pont romànic de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de l'antic pont de pedra medieval del Camí Reial que travessava la riera de Vallcanera poc abans d'arribar a Mallorquines. Originalment era de doble vessant i d'un sol ull d'arc de mig punt.
Actualment només en queda la base de l'estrep de llevant. És una estructura quadrangular que mesura aproximadament 5,30 m d'amplada, 6 m de llargada i 1,40 m d'alçada. L'aparell és de pedra lligada amb argamassa.

## Història

El pont medieval de l'antic Camí Reial, que en època romana era la Via Augusta, va entrar en desús quan es va construir la carretera GI-555. L'any 1971 se’l va endur una rierada i actualment, degut a la vegetació, és difícil localitzar-ne les restes.
Joan Llinàs el data entre els segles xiii i xiv, però segurament fou objecte de reconstruccions i intervencions posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont de Vallcanera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Pont de Vielha

El Pont de Vielha és un pont de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un pont de dos arcs, molt modificat i eixamplat, pla i tot de pedra. Es troba sobre el riu Nere, afluent per l'esquerre del Garona.

## Història

Pàg. 243, Viella. "Dins d'ella hi ha dos ponts sobre'l riu Nere, construïts en el segle xvi y altre de modern sobre la Garona per on passa la carretera de la Vall que és la que condueix a la frontera francesa."

## Referències

* 1 2 «Pont de Vielha». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].