OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Larry Perkins

Larry Perkins va ser un pilot de curses automobilístiques australià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 18 de març del 1950 a Cowangie, Victoria, Austràlia.

## A la F1

Larry Perkins va debutar a l'onzena cursa de la temporada 1974 (la 25a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 d'agost del 1974 el GP d'Alemanya al circuit de Nürburgring.
Va participar en un total de quinze curses de F1, disputades en tres temporades no consecutives (1974 i 1976-1977), aconseguint finalitzar en vuitena posició com a millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1974 | Dalton-Amon International | Amon | Cosworth | ARG | BRA | SUD | ESP | BEL | MON | SUE | HOL | FRA | GBR | ALE NVQ | AUT | ITA | CAN | USA | | | - | 0 |
| 1976 | HB Bewaking Alarm Systems | Boro Ensign | Cosworth | BRA | SUD | O.USA | ESP 13 | BEL 8 | MON NVQ | SUE Ret | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL Ret | ITA Ret | | | | | - | 0 |
| 1976 | Martini Racing | Brabham | Alfa Romeo | | | | | | | | | | | | | | CAN 17 | USA Ret | JAP Ret | | - | 0 |
| 1977 | Rotary Watches Stanley BRM | BRM | BRM | ARG | BRA Ret | | | | | | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1977 | Rotary Watches Stanley BRM | BRM | BRM | | | SUD 15 | | | | | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1977 | Team Surtees | Surtees | Cosworth | | | | O.USA | ESP | MON | BEL 12 | SUE NVQ | FRA NVQ | GBR | GER | AUT | HOL | ITA | USA | CAN | JAP | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 15 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Medalla Walter Willson Cobbett

La Medalla Walter Willson Cobbett és atorgada anualment per la Worshipful Company of Music "en reconeixement dels serveis a la música de cambra". Va ser fundada el 1924 i dotada amb 50 £ per Walter Willson Cobbett (1847-1937), un violinista aficionat i expert en música de cambra que va exercir com a mestre de la companyia el 1928–29. La medalla és daurada en plata i presenta un retrat de Ludwig van Beethoven.

## Destinataris

| 1924: Thomas Frederick Dunhill 1925: Sra. Frederick Coolidge (Estats Units) 1926: Alfred J. Clements 1927: Harry Waldo Warner 1928: Edward Elgar 1929: Frank Bridge 1930: Ralph Vaughan Williams 1931: Arnold Bax 1932: John Ireland 1933: Charles Wood (premiat pòstumament) 1934: Cecil Armstrong Gibbs 1935: Richard Watkins 1936: Donald Tovey 1937: Pau Casals 1938: Ivor James 1939: Herbert Withers 1940: Isolde Menges 1942: Ernest Walker 1943: Sidney Griller 1944: Myra Hess 1945: Herbert Walenn 1946: Lionel Tertis 1947: William Walton 1948: Michael Tippett 1949: Gordon Jacob 1950: Denis Brain 1951: Gerald Moore 1952: Frederick Thurston 1953: Arthur Bliss 1954: Leon Goossens 1955: Edmund Rubbra 1956: Arthur Benjamin 1957: Thurston Dart 1958: Kathleen Long 1959: Yehudi Menuhin 1960: George Malcolm 1961: Lennox Berkeley 1962: Anne Macnaghten 1963: Norbert Brainin 1964: Emmanuel Hurwitz 1965: Joan Dickson 1966: Howard Ferguson 1967: Kenneth Leighton 1968: Elizabeth Maconchy | 1969: Hugh Bean 1970: Cecil Aronowitz 1971: Watson Forbes 1972: Denis Matthews 1975: Janet Craxton 1976: Gordon Crosse 1977: Ivor Newton 1978: Wilfrid Parry 1979: Edwin Roxburgh 1981: Hugh Maguire 1985: Christopher Hogwood 1986: Philip Jones 1987: Peter Maxwell Davies 1988: Evelyn Barbirolli 1989: Jack Brymer 1990: Sidonie Goossens 1991: Eileen Croxford 1992: Elgar Howarth 1993: Nona Liddell 1994: Irvine Arditti 1995: Levon Chilingirian 1996: Amelia Freedman 1997: Yfrah Neaman 1998: David Takeno 1999: Richard Sotnick 2000: Christopher Rowland 2001: William Lyne 2002: Julian Bream 2003: John Woolf 2004: Sigmund Nissel 2005: Peter Cropper 2006: John Underwood 2007: Martin Lovett 2008: Joseph Horovitz 2009: Graham Johnson 2010: Stephen Dodgson 2011: Stephen Kovacevich 2012: Malcolm Singer 2013: Susan Tomes 2014: Richard Irlanda 2015: Trevor Pinnock 2016: Steven Isserlis, CBE 2017: Kenneth Sillito 2018: William Bennett, OBE |

## Referències

* ↑ "The Walter Willson Cobbett Medal", The Musician's Company. Retrieved 2 October 2018.
# Mesosetum

Mesosetum és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Mesosetum acuminatum Swallen
* Mesosetum aequiglume Swallen
* Mesosetum alatum Filg.
* Mesosetum altum Swallen
* Mesosetum annuum Swallen
* Mesosetum arenarium Swallen
* Mesosetum gibbosum Renvoize et Filg.
* Mesosetum latifolium Swallen
* Mesosetum multicaule Mez
* Mesosetum penicellatum Mez
* Mesosetum pubescens Swallen
* Mesosetum tenuifolium Swallen
* Mesosetum wrightii Hitchc.
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

Bifaria (Hack.) Kuntze, Peniculus Swallen.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 30.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-10. [Consulta: 30 juny 2008].
# Mataparent xerocomoide

Els mataparents xerocomoides són mataparents de mitjans a petits, d’esponja amb porus de color variat, des del groc daurat (Xerocomus subtomentosus) al brunenc (Porphyrellus porphyrosporus).
Són bolets de fisiologia variada: hi ha formes terrestres però també lignícoles, la majoria són micorríziques però també saprofítiques i algunes de paràsites.

## Espècies

Les espècies de mataparents xerocomoides més corrents, ordenades per gèneres, són:
Alessioporus
* Alessioporus ichnusanus, mataparent d’Ichnusa
Aureoboletus
* Aureoboletus gentilis, mataparent salat (de faig)
Buchwaldoboletus
* Buchwaldoboletus lignicola, mataparent de fusta
* Buchwaldoboletus hemichrysus, mataparent de fusta daurat
Gyrodon
* Gyrodon lividus, mataparent de vern
Hortiboletus
* Hortiboletus rubellus, mataparent vermellós
* Hortiboletus engelii, mataparent d'Engel
Imleria
* Imleria badia, mataparent bai
Porphyrellus
* Porphyrellus porphyrosporus, mataparent fosc
Pseudoboletus
* Pseudoboletus parasiticus, mataparent paràsit
Pulchroboletus
* Pulchroboletus roseoalbidus, mataparent rosa i blanc
Rheubarbariboletus
* Rheubarbariboletus armeniacus, mataparent albercoc
* Rheubarbariboletus persicolor, mataparent persicolor
Xerocomellus
* Xerocomellus chrysenteron, mataparent clivellat
* Xerocomellus cisalpinus, mataparent clivellat blavejant
* Xerocomellus porosporus, mataparent clivellat de cama bruna
* Xerocomellus poederi, mataparent clivellat de Pöder
* Xerocomellus sarnarii, mataparent clivellat de Sarnari
* Xerocomellus redeuilhii, mataparent clivellat de Redeuilh
* Xerocomellus dryophilus, mataparent clivellat de roure
* Xerocomellus pruinatus, mataparent clivellat pruïnós
* Xerocomellus ripariellus, mataparent clivellat de ribera
Xerocomus
* Xerocomus subtomentosus, mataparent vellutat
* Xerocomus silwoodiensis, mataparent vellutat de pollancre
* Xerocomus ferrugineus, mataparent ferruginós
* Xerocomus chrysonemus, mataparent vellutat groc

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
# Mataparent roig sang

El mataparent roig sang, també anomenat mataparent pigat (Rubroboletus rubrosanguineus), és un mataparent d'esponja roja de barret finament vellutat i de color grisenc quan jove, vermell violaci a vermell sang en madurar, que no blaveja al frec. La cama, groc ataronjada, esdevé vermella ben aviat i és ornamentada amb un reticle roig.

## Morfologia

Capell de fins a 15 cm, al principi hemisfèric, després convex a pla-convex, llis, al principi gris gairebé platejat, grisenc a gris fosc, bru grisenc, amb tonalitat rosada al marge del capell, la tonalitat rosada es desenvolupa gradualment al llarg de tot el rosa, rosa fosc o rosat vinaci; superfície invariable al frec.
Tubs grocs, blaus a la pressió; porus de color vermell a vermell sang, blaus a la pressió.
Cama cilíndrica, a la part superior brillant a groc fosc, cap avall vermell ataronjat a vermell, vermell rosat o vermell fosc, amb reticle fi, de taronja vermell o vermell a vermell fosc; blaveja al frec.
Carn de color groc pàl·lid, de vegades amb taques vermelloses al peu, blavós quan s'exposa a l'aire; olor de fenc, persistent quan el fong s'asseca; suau al tast.

## Hàbitat

Molt rar; des de finals d'estiu i fins mitjans de tardor; en sòls bàsics a neutres; des de l'estatge subalpí a la muntanya mitjana; en boscos de coníferes i mixtes amb planifolis; vora avet i faig.

## Comentaris

Carn + I: Negatiu, sense reacció amiloide en la carn de la cama.
El mataparent de Le Gal (Rubroboletus legaliae) és molt semblant però la carn de la cama esdevé blava al tall de manera poc intensa i només a la part del barret i superior de la cama, el peu sol mantenir el color groc; i creix en boscos de planifolis.
El mataparent vermell i groc (Rubroboletus rhodoxanthus) i el mataparent de Satanàs (Rubroboletus satanas) són igualment propers i també són propis de boscos de planifolis. En el primer la carn de la cama no blaveja al tall.

## Comestibilitat

No és comestible.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 4 Muñoz, José Antonio. Fungi Europaei. 2: Boletus s.l., excl. Xerocomus: Strabilomycetaceae, Gyroporaceae, Gyrodontaceae, Suillaceae, Boletaceae / José Antonio Muñoz. Alassio (Savona): Candusso, 2005. ISBN 978-88-901057-6-0.
* 1 2 3 «B. rubrosanguineus « boletales.com». [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* 1 2 Eyssartier, Guillaume; Roux, Pierre. Le guide des champignons: France et Europe. París: Belin, 2011. ISBN 978-2-7011-5428-2.
# José Iraragorri Ealo

José Iraragorri Ealo (Galdakao, 16 de març de 1912 - Galdakao, 27 d'abril de 1983) fou un futbolista basc dels anys 1930 i posteriorment entrenador. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Conegut amb el sobrenom de Chato, passà la major part de la seva trajectòria esportiva a l'Athletic Club on jugà entre 1929-1936 i 1946-1949. Durant la primera etapa guanyà quatre lligues i quatre copes d'Espanya, al costat d'homes com La Fuente, Bata, Chirri II i Gorostiza.
Durant la Guerra Civil jugà amb la selecció del País Basc i després emigrà a Amèrica on jugà amb el Club Atlético San Lorenzo de Almagro a l'Argentina i amb el Real Club España a Mèxic. Disputà set partits amb la selecció espanyola i hi marcà un gol. Disputà el Mundial d'Itàlia de 1934.
Un cop retirat esdevingué entrenador. Començà al Barakaldo Club de Fútbol, i més tard a l'Athletic, Reial Valladolid i Celta de Vigo. El novembre de 1955 fou nomenat entrenador de l'Hèrcules Club de Futbol, acabant aquesta etapa a la Sociedad Deportiva Indautxu.

## Palmarès
### Athletic

* Lliga espanyola:
** 1929-30, 1930-31, 1933-34, 1935-36
* Copa espanyola:
** 1929-30, 1930-31, 1931-32, 1932-33

## Referències

* ↑ «Fallece José Iragorri, ex jugador del Athletic». El País, 28-04-1983 [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Discrepo por completo de los que creen en la baja forma del fútbol español». El Mundo Deportivo, 17-05-1956 [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Futbolistas extranjeros en Argentina». futbolistasextranjeros.blogspot.com, 22-11-2009 [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Carta de Méjico». El Mundo Deportivo, 13-03-1955 [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Entrenadores en la historia del Barakaldo C. F.». barakaldocf.com [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «JOSÉ IRARAGORRI». yoentrenealcelta.blogspot.com, 06-01-2011 [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Iraragorri nuevo entrenador del Hércules». Mundo Deportivo, 30-10-1955 [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ «Entrenadores en la historia de la S. D. Indautxu». indautxusd.com [Consulta: 28 octubre 2011]. Arxivat 23 de desembre 2010 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-12-23. [Consulta: 29 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Perfil a la selecció espanyola Arxivat 2009-12-23 a Wayback Machine.
* Estadístiques a la web oficial de l'Athletic
* Perfil a la lliga española
* Perfil a footballdatabase
# Ruditapes

Ruditapes és un gènere de mol·luscs bivalves de la família Veneridae que inclou les populars cloïsses. Es proper a Tapes i a Venerupis, i algunes espècies han estat classificades en un gènere o l'altre en algun moment.

## Taxonomia

El gènere Ruditapes inclou tres espècies:
* Ruditapes bruguieri (Hanley, 1845)
* Ruditapes decussatus (Linnaeus, 1758)
* Ruditapes philippinarum (A. Adams & Reeve, 1850)
Altres espècies que havien estat assignades al gènere Ruditapes han estat mogudes a altres gèneres.

## Referències

* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Ruditapes Chiamenti, 1900». [Consulta: 7 març 2021].
# DAI (Disseny Arquitectura Interiorisme)

DAI (Disseny Arquitectura Interiorisme) fou un estudi d’arquitectura i interiorisme fundat per Joaquim Prats Aragonès i Carles Fochs i Alvarez l’any 1969, especialitzat en disseny de productes de mobiliari i complements per a l’àmbit domèstic.
Els objectes i mobles sorgits de la col·laboració entre ambdós arquitectes són essencialment funcionals i minimalistes, realitzats amb materials industrials com el polièster reforçat, vidre, metall, plàstics, acer tubular, metacrilat, etcètera. Els dissenys realitzats amb polièster reforçat amb fibra de vidre són una constant en el catàleg de DAI tot destacant el tamboret Pila, la taula TV, la taula Bar, jardineres en color blanc o negre i botellers. DAI va contribuir activament en la promoció del disseny per mitjà de l’agrupació d’editors Grupo Programa, entitat que participà en la creació de BCD (Barcelona Centre de Disseny) l’any 1973. Joaquim Prats Aragonès i Carles Fochs i Alvarez van treballar conjuntament al llarg de sis anys fins que Carles es desvinculà del projecte creant una nova firma anomenada Tàndem.

## Referències

* ↑ Rabat i Ribes, Esperança. Plural design. [Spain]: Asociación de Disenādores Profesionales, 1989, p. 118. ISBN 84-7628-063-7.
* ↑ Mellado Lluch, Maria Pilar; Campi Valls, Isabel «Pasión por lo sintético II. El mobiliario pop en la Barcelona del "Desarrollismo", 1960-1975» (PDF). Res Mobilis. Revista internacional de investigación en mobiliario y objetos decorativos, Vol. X, num. 13, 2021, pàg. 397-398.
* ↑ «Pila» (en castellà). [Consulta: 13 setembre 2021].
* ↑ «Taula Tv» (en castellà). [Consulta: 13 setembre 2021].
* ↑ «Taula Bar» (en castellà). [Consulta: 13 setembre 2021].
* 1 2 «DAI. Fons d'arxiu disponibles al Museu del Disseny». [Consulta: 10 setembre 2021].
# Sergio Juste i Marín

Sergio Juste i Marín (Tarragona, 12 de gener de 1992), és un futbolista català que juga al FC Barcelona B a Segona Divisió, com a lateral dret.
# Darkstar

Darkstar és un duet de música electrònica. Des de 2007, han publicat música a les discogràfiques Hyperdub i 2010 Records. Han rebut bones crítiques pel seu llançament inicial. En 2009, el seu tema Aidy's Girl Is a Computer va ser nomenat pel The Guardian com "un dels singles de l'any" i va estar classificat com un dels 100 primers temes de 2009 per Pitchfork Media. Va estar inclòs a la compilació 5: Five Years of Hyperdub.

## Discografia
### Àlbums

* 2010 North (Hyperdub)

### Singles i EPs

* 2007 "Dead 2 Me" / "Break" (2010 Records)
* 2007 "Lilyliver" / "Out of Touch" (2010 Records)
* 2007 "Memories" (Remix) / "Saytar" (MG77)
* 2008 "Need You" / "Squeeze My Lime" (12-inch single) (Hyperdub)
* 2008 "Round Ours" (Clandestine Cultivations)
* 2008 "Starkey" (Remixes) (Offshore Recordings)
* 2010 "Aidy's Girl Is a Computer" (Hyperdub)

## Referències

* ↑ http://pitchfork.com/features/grime-dubstep/6840-grime-dubstep/
* ↑ http://www.guardian.co.uk/music/2009/oct/22/hyperdub-steve-goodman
* ↑ http://pitchfork.com/features/staff-lists/7742-the-top-100-tracks-of-2009/ Arxivat 2010-11-11 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Entrevista en Fact Magazine (anglès)
# Frédéric Sauvage

Frédéric Sauvage (Boulogne-sur-Mer, 20 de setembre de 1786 - París, 17 de juliol de 1857) va ser un constructor de vaixells francès que va fer les primeres proves en hèlix marines. El seu cognom apareix inscrit a la Torre Eiffel
En una demostració pública feta amb una petita barca el 15 de gener de 1832, va ser capaç de demostrar que una hèlix propulsora era més eficient que el sistema de pales posades als costats de les barques que aleshores es feia servir. Tanmateix això no va interessar a la Marina francesa i el seu intent de comercialitzar el seu invent va acabar en fallida econòmica i va ser empresonat per deutes. Actualment es considera que Josef Ressel (Àustria) que va patentar -ho, el 1827, és el desenvolupador de les hèlix, malgrat que Sauvage n'és el pioner.

## Enllaços externs

* Who invented the screw propeller? Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Campos del Río

Campos del Río és un municipi de la Regió de Múrcia. Limita a l'est amb Ojós, Villanueva del Río Segura, Alguazas, Las Torres de Cotillas i Múrcia, a l'oest amb Albudeite i Mula i al nord amb Ricote.

## Demografia

Evolució demogràfica de Campos del Río :
| | 1857 | 1887 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2006 |
| Població | 1.180 | 1.286 | 1.491 | 1.690 | 1.695 | 1.918 | 1.868 | 2.254 | 2.155 | 2.012 | 2.046 | 1.949 | 2.032 | 2.132 |

## Referències

* ↑ Font: Població de fet segons l'INE. Alteracions dels municipis als Censos de Població des de 1842, Arxivat 2009-03-11 a Wayback Machine. Series de població dels municipis d'Espanya des de 1996. Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine.
# Capraia e Limite

Capraia e Limite és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Florència, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 20 km a l'oest de Florència, amb una població de 7.782 habitants l'1 de gener de 2018. Al municipi hi ha dues poblacions principals, Capraia Fiorentina i Limite sull'Arno, on hi ha l'ajuntament.
Limite sull'Arno, a partir del segle xviii, ha estat un important centre de construcció d'embarcacions al Gran Ducat de Toscana.

## Ciutats agermanades

Caparaia e Limite està agermanat amb:
* Bir Lahlu, República Àrab Sahrauí Democràtica

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 21 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Capraia e Limite - Lloc web oficial (italià)
# Can Peirot (Girona)

Can Peirot és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, de planta baixa i primer pis. Cobert amb teulat a dues vessants i carener perpendicular a la façana principal. Façana asimètrica, amb la porta de llinda planera de pedra inscrita: "JAUME ROS ME FECIT, 1713", a la dreta de la façana. Al damunt, s'hi obre una finestra de modillons. Al costat de la façana i sobresortint hi ha un porxo de pilar central quadrangular, de teulat a dues aigües. La façana lateral esquerra s'hi obren noves obertures, ressaltant-ne els modillons.

## Referències

* ↑ «Can Peirot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Can Peirot, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cantó de Tolosa-15

El cantó de Toulouse-15 és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, està format per 9 municipis i una part del cap cantonal, que és Tolosa de Llenguadoc.

## Municipis

* Sent Joan le Nòu
* Sent Joan le Vièlh
* Castèlmauron
* Puègbonieu
* Montberon
* Sant Ginèst
* Sent Lop
* Rofiac Tolosan
* Tolosa de Llenguadoc

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Careproctus armatus

Careproctus armatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 1.210-1.290 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Krøyer H. N., 1862: Nogle Bidrag til Nordisk ichthyologi. Naturhist. Tidsskr. Kjøbenhavn (Ser. 3) v. 1. 233-310.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1991. New species of the Patagonian liparid fishes of the genus Careproctus (Scorpaeniformes, Liparididae). Soviet Antarctic expedition; information bulletin. Núm. 116: 10-24.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Andriàixev, A. P., 1998. A review of recent studies of Southern Ocean Liparidae (Teleostei: Scorpaeniformes). Cybium 22(3):255-266.
* ↑ Chernova, N. V., 2006. New and rare snailfishes (Liparidae, Scorpaeniformes) with the description of four new species from the Southern Hemisphere and Tropical East Pacific. J. Ichthyol. 46:1-14.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Can Solà Gros

Can Solà Gros és una masia situada al nord del nucli urbà del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al seu voltant es va crear una urbanització que porta el mateix nom.

## Descripció

L'edifici té dues plantes i diverses edificacions annexes. Teulat a doble vessant i cornisa a la catalana. Té la planta baixa amb dues finestres a banda i banda d'una porta adovellada de mig punt. A la primera planta hi ha tres finestres amb llinda de pedra i cal dir que la central és d'estil gòtic. La banda dreta de la masia ha estat aixemplada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Solà Gros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Cantó de Tuissan

El cantó de Tuissan és un cantó francès del departament de l'Aude, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Narbona, té 8 municipis i el cap cantonal és Tuissan.

## Municipi

* Cucunhan
* Dulhac jos Peirapertusa
* Maisons
* Montgalhard
* Padèrn
* Pasiòls
* Rofiac de las Corbièras
* Tuissan

## Vegeu també

* Cantons de l'Aude
# Carme Roget i Pumarola

Carme Roget i Pumarola (Figueres, 1903 - 2002) va ser una pintora catalana.
Filla única, va créixer en un ambient familiar que valorava la música, la fotografia i la literatura. El seu pare, Narcís Roget Oliveras, juntament amb la seva dona, Carme Pumarola Pont de Carrera, van obrir el cafè Empòrium. A l'establiment hi acudien artistes i intel·lectuals, hi tenien una gramola i feien audicions de sarsuela i òpera. Narcís Roget era republicà, federalista i va ser regidor el 1909 i tinent d'alcalde. Va aprendre fotografia de manera autodidacte i gràcies a això es conserva una fotografia de Carme Roget pintant amb 17 anys.
Va estudiar a les Franceses on va anar a classes de dibuix amb Juan Núñez des d'almenys el 1914. Entre els seus companys hi havia Adela Riera i Carré, Maria Batlle March o Salvador Dalí, amb qui va tenir la primera relació amorosa de joventut. Salvador Dalí almenys va dibuixar una vegada i pintar dues vegades a Carme Roget. També li va adreçar diverses cartes. Van deixar de veure's i no es van tractar més, tot i que a la dècada del 1980 Dalí va intentar posar's-hi en contacte sense èxit.
Va deixar de pintar el 1928 quan es va casar amb Joaquim Prats Palé, fundador de la Unió Esportiva Figueres i propietari d'un negoci al qual Carme Roget va fer els números. Tenien una casa a La Vajol, on estaven durant el saqueig i bombardeig de la seva casa de Figueres.

## Referències

* 1 2 3 4 Pintar, crear, viure. Figueres: Ajuntament de Figueres, 2020, p. 103-106. ISBN 978-84-120316-5-2 [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ Solana, Guillermo. «Dalí joven, Dalí genial» (en castellà), 06-05-2004. [Consulta: 13 octubre 2020].