OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Senyoria de Breda

La senyoria de Breda fou una jurisdicció feudal immediata del Sacre Imperi Romanogermànic creada per l'emperador al segle xi amb centre a la ciutat de Breda. És esmentada com a senyoria o com a baronia. El primer senyor conegut fou Enric I de Brunesheim (1080-1125). La família Brunesheim va governar el territori amb el seu fill Gerard Arnulf (fill mort el 1152), Godofreu I (fill mort el 1161), Enric II (germà mort el 1192), Godofreu II (fill mort el 1216), Enric III (germà mort el 1221), Godofreu III (fill, mort el 1227), Enric IV (fill mort el 1254) i Enric V (fill mort el 1268) a la mort del qual la seva germana Isabel el va succeir i el mateix any es va casar amb Arnold de Leuven-Gaasbeek que va governar dins 1287. El 1252 la ciutat de Breda va obtenir carta municipal. La successió va passar per via femenina als Gaveren, senyors de Liedekerke, i el 1327 Adelaida de Gaveren va vendre Breda al duc Joan III de Brabant que en va donar l'usdefruit vitalici a Guillem de Duivenvoorde (1339-1353). El 1350 el feu fou revenut a Joan II de la família dels Polanen de Wassenaar (mort el 1377). Posteriorment l'herència va arribar (1394) a Joana de Polanen (de la casa de Wassenar) que el 1403 es va casar amb Engelbert I de Nassau (1370–1442) que va adquirir així el comtat. Com a part dels dominis de Nassau, Breda fou governada per Guillem I d'Orange-Nassau (1533–1584), stadtholder d'Holanda, Zelanda i Utrecht, cap de la revolta nacional contra els espanyols. El comtat de Breda va romandre unida a la Casa d'Orange-Nassau fins al 1795 quan fou ocupada pels revolucionaris francesos i el comtat abolit.

## Senyors de Breda

* Enric I de Brunesheim 1080-1125
* Gerard Arnul 1125-1152
* Godofreu I 1152-1161
* Enric II 1161-1192
* Godofreu II 1192-1216
* Enric III 1216-1221
* Godofreu III 1221-1227
* Enric IV 1227-1254
* Enric V 1254-1268
* Isabel 1268-1280
* Arnold de Leuven-Gaasbeek 1280-1287
* Sofia (tia d'Isabel) 1287-1291
* Raso I de Gaveren (marit) 1287-1291 (Rasso VI de Gaveren, senyor de Liedekerke)
* Raso II de Gaveren 1291-1306 (fill)
* Raso III de Gaveren 306-1313 (fill)
* Felip de Gaveren 1313-1318 (germà)
* Adelaida de Gaveren (filla) 1318-1327
* Gerard de Rasseghem (marit) 1318-1327
* Joan III de Brabant i I de Breda 1327-1350 +1355)
* Guillem de Duivenvoorde, usufructari, 1339-1352
* Joan II de Polanen 1350-1377
* Joan III de Polanen 1377-1394
* Joana de Polanen 1394-1403 (filla)
* Enric de Leck 1394-1402 (primer marit)
* Engelbert I de Nassau 1403-1442 (segon marit)
* Joan IV de Nassau 1442-1475
* Engelbert II de Nassau 1475-1504
* Enric III de Nassau-Breda 1504-1538
* Renat de Chalon 1538-1544
* Guillem I d'Orange-Nassau 1544-1584 (sense títol del 1568 al 1577)
* Felip-Guillem d'Orange-Nassau (pretendent Maurici d'Orange 1584-1609) 1584-1618
* Maurici d'Orange 1618-1625
* Frederic Enric d'Orange-Nassau 1625-1630
* Joan VIII de Nassau-Siegen (Frederic Enric d'Orange mante la reclamació) 1630-1637
* Frederic Enric d'Orange-Nassau 1637-1647
* Guillem II d'Orange-Nassau 1647-1650
* Guillem III d'Orange-Nassau 1659-1702
* Estats generals 1702-1732
* Guillem IV d'Orange-Nassau 1732-1751
* Guillem V d'Orange-Nassau 1751-1795
# Polybia

Polybia un gènere d'himenòpters apòcrits de la família dels vèspids (Vespidae). Inclou vespes eusocials distribuïdes entre l'Amèrica Central i l'Amèrica del Sud (Mèxic, Brasil, Argentina).

## Taxonomia

* Polybia aequatorialis Zavattari, 1906
* Polybia affinis Buysson, 1908
* Polybia anglica Cockerell, 1921
* Polybia barbouri Bequard, 1943
* Polybia batesi Richards, 1978
* Polybia belemensis Richards, 1970
* Polybia bicytarella Richards, 1951
* Polybia bifasciata Saussure, 1854
* Polybia bistriata (Fabricius, 1804)
* Polybia brunnea (Curtis 1844)
* Polybia brunneiceps Cameron, 1912
* Polybia catillifex Moebius, 1856
* Polybia chrysothorax (Lichtenstein)
* Polybia depressa (Ducke, 1905)
* Polybia diguetana Buysson, 1905
* Polybia dimidiata (Olivier, 1791)
* Polybia dimorpha Richards, 1978
* Polybia divisoria Richards, 1978
* Polybia eberhardae Cooper, 1993
* Polybia emaciata Lucas, 1879
* Polybia erythrothoraxla Richards, 1978
* Polybia fastidiosuscula Saussure, 1854
* Polybia ficaria Richards, 1978
* Polybia flavifrons Smith, 1857
* Polybia flavitincta Fox 1898
* Polybia fulvicauda Cameron, 1912
* Polybia furnaria Ihering 1904
* Polybia gorytoides Fox 1898
* Polybia ignobilis (Haliday 1836)
* Polybia incerta Ducke 1907
* Polybia invertita Giordani Soika, 1965
* Polybia jurinei Saussure, 1854
* Polybia juruana Ihering, 1904
* Polybia laboriosa Saussure, 1853
* Polybia liliacea (Fabricius, 1804)
* Polybia luctuosus Smith, 1858
* Polybia lugubris Saussure, 1854
* Polybia micans Ducke 1904
* Polybia minarum Ducke 1906
* Polybia nausica Richards, 1951
* Polybia nidulatrix Bequard, 1933
* Polybia nigriceps Zavattari, 1906
* Polybia nigrina Richards, 1978
* Polybia oblita Cockerell, 1921
* Polybia occidentalis (Olivier, 1791)
* Polybia parvula
* Polybia parvulina Richards, 1970
* Polybia paulista Ihering, 1896
* Polybia platycephala Richards, 1951
* Polybia plebeja Saussure, 1867
* Polybia procellosa Zavattari 1906
* Polybia pseudospilonota Giordani Soika, 1965
* Polybia punctata Buysson, 1908
* Polybia quadricincta Saussure, 1854
* Polybia raui Bequard, 1933
* Polybia rejecta (Fabricius, 1798)
* Polybia richardsi Cooper, 1993
* Polybia ruficeps Schrottky, 1902
* Polybia rufitarsis Ducke 1904
* Polybia scrobalis Richards, 1970
* Polybia scutellaris (White, 1841)
* Polybia selvana Carpenter, 2002
* Polybia sericea (Olivier, 1792)
* Polybia signata Ducke 1910
* Polybia simillima Smith 1862
* Polybia singularis Ducke 1909
* Polybia spilonota Cameron 1904
* Polybia spinifex Richards, 1978
* Polybia striata (Fabricius, 1787)
* Polybia sulciscutis Cameron, 1912
* Polybia tinctipennis Fox 1898
* Polybia uruguayensis Giordani Soika, 1965
* Polybia velutina Ducke 1907

## Referències

* ↑ Orlando Tobias Silveira «Phylogeny of wasps of the genus Mischocyttarus de Saussure (Hymenoptera, Vespidae, Polistinae)». Revista Brasileira de Entomologia, 52, 4, 2008, pàg. 510-549. DOI: 10.1590/S0085-56262008000400004.
# Serra del Rossinyol

La Serra o Serrat del Rossinyol, és un contrafort del Montcau que arrenca en direcció nord i a mesura que avança, i baixa, va prenent la direcció nord-oest, fins al darrer tram, passat Talamanca, que gira pràcticament 90° i ja pren clarament la direcció de ponent.
Passa per aquesta serra, quasi en la seva totalitat, la carretera BV-1221, de Terrassa a Navarcles, que és la que mena als pobles de Mura i Talamanca. Baixant del Montcau, passa ran de les ruïnes del castell de Mura, que són a 701 m, i del turó de Cantacorbs, de 675 m. Després, pel coll de Baldric (619 m), de les Guixes (637 m), fins que arriba al poble de Talamanca (573 m). La carretera, i la serra, continuen cap al nord-oest, passant per la Rossena (588 m), Santa Magdalena de Talamanca (436 m), fins que, passada la masia de la Tatgera, la serra mor en l'entreforc de la riera de Talamanca i el torrent del Güell.
La serra del Rossinyol discorre totalment a l'interior dels termes de Mura i Talamanca.
# Scotland Neck

Scotland Neck és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 2.362 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Scotland Neck tenia 2.362 habitants, 987 habitatges i 611 famílies. La densitat de població era de 747,5 habitants per km².
Dels 987 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,4% hi vivien parelles casades, en un 24,4% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.094 $ i la renda mediana per família de 27.115 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.519 $ mentre que les dones 17.328 $. La renda per capita de la població era de 12.982 $. Entorn del 24,4% de les famílies i el 31,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Scotland Neck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Scotland Neck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Serra de Cantellet

La Serra de Cantellet és una serra del municipi de Conca de Dalt, antigament del d'Hortoneda de la Conca, situada just al sud del poble d'Hortoneda.
És un dels contraforts del nord de la Serra de Pessonada. És al nord-est del Coll d'Estessa i al nord de les Costes de Cantellet. El seu extrem sud-occidental és el Serrat de Cantellet. Queda a l'esquerra de la llau de la Coma de l'Olla.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Polygrammopsis

Polygrammopsis és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Eugene G. Munroe el 1960. La seva única espècie, Polygrammopsis forsteri, descrita en el mateix document, es troba a Equador.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 30 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Polygrammopsis Munroe, 1960» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# Portada/article juny 15
## Catedral de Barcelona

La Catedral de la Santa Creu i Santa Eulàlia és la catedral gòtica de Barcelona, seu de l'arquebisbat de Barcelona. La catedral es va construir durant els segles xiii al xv al mateix lloc on hi havia hagut una catedral romànica, i encara abans una de paleocristiana. La façana d'estil neogòtic, no obstant això, és molt més moderna (segle XIX).
La catedral està dedicada a la Santa Creu i a Santa Eulàlia, patrona de Barcelona, una jove verge que, d'acord amb la tradició catòlica, va sofrir el martiri durant l'època romana. La dedicació del temple a la Santa Creu és una de les rares i més antigues del món cristià i probablement es remunta a mitjan segle VII. La dedicació a Santa Eulàlia es coneix des del 877, quan el bisbe Frodoí va localitzar les restes de la santa i les va traslladar solemnement a la catedral.
# Sem Benelli

Sem Benelli (Prato, 10 d'agost de 1877 - Zoagli, 18 de desembre de 1949) fou una notable figura del Novecento, que va ser un dramaturg, poeta i escriptor del simbolisme italià, guionista de cinema i llibretista d'òpera. Va ser el cofundador de la revista Poesia a Milà el 1905 al costat de Filippo Tommaso Marinetti, iniciador del Futurisme.
Sovint comparat amb Gabriele d'Annunzio, se'l coneix preferentment per la seva obra mestra La cena delle beffe, tragèdia ambientada a Florència durant l'època de Llorenç el Magnífic, que va conèixer l'èxit al Teatro Argentina de Roma, París (per Sarah Bernhardt) i Broadway (amb John Barrymore), i posteriorment portada al gènere líric per Umberto Giordano (l'òpera homònima estrenada per Arturo Toscanini en La Scala el 1924) i després al cinema per Alessandro Blasetti com a Amedeo Nazzari i Clara Calamai el 1941.
Va escriure els llibrets de les òperes d'Italo Montemezzi (L'amore dei tre re, La Gorgona, Il mantellaccio i Rosmonda) i d'un poema simfònic dedicat a Verdi compost per Francesco Cilea. I per la música incidental d'Erardo Trentinaglia, va escriure L'arzigogolo, L'amorosa tragedia, La santa Primavera, així com e llibret de l'òpera Rosamunda.
Inicialment simpatitzant del règim feixista, després del segrest i assassinat de Giacomo Matteotti va fundar una organització antifeixista, la Lliga Italica, que va ser clausurada pel govern. El 1945 va ser un dels fundadors del sindicat d'autors dramàtics italians.
En 1914 es va fer construir un castell enfront del mar de Ligúria en la localitat de Zoagli, a la Riviera, nomenant al golf de la Spezia com el golf dels poetes.

## Bibliografia

* Sandro Antonini, Sem Benelli. Vita di un poeta dai trionfi internazionali alla persecuzione feixista, Ed. De Ferrari 2008
* Simona Costa, SEM BENELLI, OLTRE LA LEGGENDA, ISSN 0076-1818, 2001

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1478. (ISBN 84-7291-226-4)
# Semana

Semana és una revista setmanal que es va fundar el 27 de febrer de 1940 als tallers de l'editorial Rivadeneyra, propietat de Luis Montiel.

## Història

El director de l'editorial Rivadeneyra va ser el cofundador de Semana, Manuel Halcón. El seu primer soci va ser Manuel Aznar, avi de l'expresident del govern José María Aznar. Els dos havien treballat junts a publicacions franquistes durant la guerra civil, com Vértice, i volien formar una empresa pròpia per tornar a crear una base econòmica amb el canvi de règim.
L'estil havia d'estar més proper a la narració literària que a l'escrit informatiu pur i Halcón no volia que s'associés la revista a una publicació de societat: “ De societat no, d'informació gràfica i cultural referent a temes actuals. No res més. Sabia que no m’haguessis deixar fer altra cosa. I potser no hauria servit per fer una altra cosa.”
Aquestes van ser les seves paraules durant una entrevista concedida anys més tard a Ruiz-Copete sobre el naixement de Semana. L'any 1946 Manuel Aznar obté un lloc com a diplomàtic a l'estranger i Manuel Halcón es fa amb la direcció de la revista, fins llavors en possessió d'Aznar. Luis Montiel esdevé el nou soci. La revista es converteix aleshores en l'únic mitjà lucratiu per a Halcón, que anomena manyagosament ‘Mi Semana Santa’ a la publicació.
Al cap dz pocs anys el succés fa convertir el projecte en grup de comunicació: Semana SL i el 1964 Luis Montiel es fa amb el grup al complet. Dos anys més tard el mateix Montiel funda el diari esportiu AS, segon diari d'esports més venut actualment. La família Montiel continu amb les dues publicacions fins que el 1996 les ven a PRISA. La revista Semana, però, no acaba d'agradar i torna a pertànyer a Semana SL, que la posseeix en l'actualitat.
La publicació va derivar de la temàtica cultural i històrica cap a la premsa rosa. De fet, ara mateix és la tercera publicació del cor amb més difusió, per darrere d'Hola i Pronto. Semana té seccions de moda, estil de vida i apartats dedicats a les cases reials europees.

## Temàtica

En els seus inicis era una publicació de caràcter històric i social. Hi havia una secció per les cases reials europees, on hi trobàvem reportatges i entrevistes amb l'aristocràcia. A més, també comptava amb una secció d'història, dedicada exclusivament a fer reportatges d'actualitat bèl·lica. Dues planes dedicades a l'actualitat espanyola i molta publicitat. Ara, en canvi, només produeix continguts del cor. Casa Reial espanyola, cases reials europees i personatges públics del continent, amb especial atenció als que tenen una relació especial amb Espanya.

## Referències

* VALLECILLO LÓPEZ, J.: ‘El novelista Manuel Halcón: biografia y personalidad.’
* Nota necrològica de Luis Montiel a La Vanguardia 17/07/1976: http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1976/07/17/pagina-9/33792930/pdf.html

## Enllaços externs

* www.semana.es
Viccionari
# Protomedicat del Riu de la Plata

Protomedicat del Riu de la Plata era un cos tècnic encarregat de vigilar l'exercici de l'art de guarir, així com d'exercir una funció docent i atendre a la formació de professionals. Des del segle xv Espanya va comptar amb institucions semblants que, en el segle xvi, va estendre a les colònies creant els protomedicats de Mèxic i del Perú. D'aquest últim depenia el del Riu de la Plata. Fou creat pel virrei Juan José de Vértiz y Salcedo el 1778 a Buenos Aires a causa de les serioses deficiències en els serveis hospitalaris que va trobar al virregnat.
El primer protomèdic va ser Miguel O'Gorman, d'origen irlandès, que havia estudiat a París i Reims i revalidat a Madrid, arribant al Riu de la Plata en 1776. Va funcionar de manera precària fins a 1798, any en el qual va arribar l'autorització Real per al Protomedicat per a organitzar els estudis mèdics, creant-se llavors el 1801 la primera escola de medicina de l'Argentina. Aquesta escola va funcionar en la intersecció dels actuals carrers Perú i Alsina, a Buenos Aires, utilitzant també les aules del Col·legi dels Jesuïtes.
El pla d'estudis es basava en el de la Universitat d'Edimburg. Cosme Marià Argerich va ser secretari del Protomedicat, en succeir O'Gorman en 1802. També comptava amb un tribunal especial, presidit durant uns anys per Francesc Argerich, pare de Cosme Marià, per a castigar les faltes comeses pels facultatius i perseguir als remeiers. Tenia a més una funció financera, car fixava aranzels per a exàmens i visites de farmàcies, regulava multes, administrava i distribuïa aquests fons entre els seus membres o els aplicava a la finalitat que millor li semblava.

## Bibliografia

* José Babibi La ciencia en la Argentina Biblioteca de América, libros del tiempo nuevo. EUDEBA, 1963
* Julio A. Luqui Lagleyze Buenos Aires, sencilla historia: La trinidad Librerías Turísticas, 1994
# Protomelas dejunctus

Protomelas dejunctus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Stauffer, J.R., Jr., 1993. A new species of Protomelas (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(4):343-350.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Protomelas. p. 387-393. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Protomelas annectens

Protomelas annectens és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C., 1991. Protomelas. p. 387-393. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sical de front ardent

El sical de front ardent (Sicalis columbiana) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones obertes amb matolls, vegetació secundària, sabana i terres de conreu de les terres baixes de l'est de Colòmbia, sud de Veneçuela, nord-est del Perú i Amazònia i sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Sical de front ardent». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Serra d'en Gibert

La Serra d'en Gibert és una serra situada al municipi de Rabós a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 398 metres.

## Referències

* ↑ «serra d'en Gibert | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 novembre 2020].
# Primitivo Hernández Sampelayo

Primitivo Hernández Sampelayo (Madrid, 27 de novembre de 1880 - 15 de setembre de 1959) fou un enginyer de mines espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals
Llicenciat en enginyeria de mines, el 1902 ingressà al Cos d'Enginyers de Mines, del que n'arribaria a Inspector General. Fou vocal de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya, i membre de la Real Academia Galega. Així mateix va ser membre de la Comissió Internacional d'Estratigrafia i President de la Secció d'Estratigrafia en l'Institut Lucas Mallada del Consell Superior d'Investigacions Científiques. Abans havia estat President de l'Institut d'Enginyers de Mines i Conseller d'Obres Hidràuliques i de les Mines d'Almadén i Arrayanes. Va escriure nombroses obres de geologia, paleontologia i mineria.

## Obres

* Estudio Geológico de la Costa de la Provincia de Lugo (1914)
* Nota sobre la fauna paleozoica de la provincia de Lugo (1915)
* Hierros de Galicia (1922-35)
* Geología Gallega (1934)

## Referències

* ↑ (gallec) Primitivo Hernández Sampelayo a culturagalega.org
* ↑ Primitivo Hernández Sampelayo Arxivat 2016-04-16 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Premi Don Balón

El Premi Don Balón és un prestigiós premi futbolístic individual que des del 1976 concedia cada any la revista esportiva espanyola Don Balón als millors jugadors, entrenadors, i àrbitres de la Lliga espanyola de futbol. Els premis s'entregaven cada estiu, en funció de les puntuacions periodístiques donades als futbolistes al llarg de cadascun dels partits de l'última temporada futbolística, que va de setembre a juny.
La crisi econòmica i la detenció per un presumpte desviament de diners de l'editor de la revista, Rogelio Rengel Mercadé, va propiciar l'aturada de l'activitat a la redacció el 6 de setembre de 2011, i en conseqüència, l'aturada de l'entrega de premis.

## Jugadores estrangers més premiats

| Jugador | Premis | Temporada |
| Uli Stielike | 4 | 1978-79, 1979-80, 1980-81, 1981-82 |
| Leo Messi | 3 | 2006-07, 2008-09, 2009-10 |
| Luís Figo | 3 | 1998-99, 1999-00, 2000-01 |
| Ronaldinho | 2 | 2003-04, 2005-06 |
| Bernd Schuster | 2 | 1984-85, 1990-91 |
| Hugo Sánchez | 2 | 1986-87, 1989-90 |
| Juan Barbas | 2 | 1982-83, 1983-84 |
| Johan Cruyff | 2 | 1976-77, 1977-78 |

## Jugadors espanyols més premiats

| Jugador | Premios | Temporada |
| Raúl | 5 | 1996-97, 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2001-02 |
| Migueli | 2 | 1977-78, 1984-85 |

## Entrenadors més premiats

| Entrenador | Premis | Temporada |
| Luis Molowny | 4 | 1977-78, 1978-79, 1979-80, 1985-86 |
| Javier Irureta | 3 | 1997-98, 1999-00, 2003-04 |
| Javier Clemente | 3 | 1982-83, 1983-84, 1986-87 |
| Josep Guardiola i Sala | 2 | 2008-09, 2009-10 |
| Frank Rijkaard | 2 | 2004-05, 2005-06 |
| Arsenio Iglesias | 2 | 1992-93, 1994-95 |
| Johan Cruyff | 2 | 1990-91, 1991-92 |
| John Toshack | 2 | 1988-89, 1989-90 |
| Alberto Ormaetxea | 2 | 1980-81, 1981-82 |

## Referències

* ↑ De Cózar, Álvaro. «¿Quién puede estafar a Luis del Olmo?» (en castellà). El País, 10-03-2012. [Consulta: 9 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Premi Don Balón - Lloc web oficial