OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Christopher Llewellyn Smith

Sir Christopher Llewellyn Smith FRS (19 novembre de 1942) és un físic conegut per haver estat Director General del CERN.
Smith va completar el seu doctorat en física teòrica al New College de la Universitat d'Oxford el 1967. Va treballar al Institut de Física Lebedev a Moscou, al CERN i a SLAC abans de tornar a Oxford el 1974. Llewellyn Smith va ser elegit fellow de la Royal Society el 1984. Fou Director General del CERN de 1994 fins al 1998. Després va servir com Provost i degà de la University College de Londres (1999–2002).
Llewellyn Smith va rebre la Medalla Glazebrook i el Premi de l'Institut de Físiques el 1999 i fou nomenat cavaller britànic el 2001. El 2004 esdevingué President del Comitè Consultiu de Fusió Nuclear de l'Euratom (CCE-FU). Fins al 2009 fou Director de la Divisió Culham de l'UKAEA, que té la responsabilitat pel programa de fusió del Regne Unit i l'operació del Joint European Torus (JET). El 2013, es va incorporar a l'Institut Nacional d'Educació de Ciència i Recerca (NISER) de Bhubaneswar (Índia) com a Professor Distingit. El 2015, li fou atorgada la Medalla Reial de la Royal Society.

## Vegeu també

* Llista de General de Directors de CERN

## Referències

* ↑ «Inside story: Llewellyn Smith, world scientist». CERN Courier, 01-01-2013. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 24 novembre 2015]. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ «Faces and places: Chris Llewellyn Smith». CERN Courier, 01-01-1999. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 24 novembre 2015]. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ «"Royal Medal"». Royal Society. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Francesc Olivella i Company

* «Francesc Olivella» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Francesc Olivella i Ferrari».
Francesc Olivella i Company (Sabadell, 28 d'agost de 1927 - 14 de febrer de 2022) va ser un director musical català.
Va començar a estudiar música amb el seu pare, Josep Olivella i Astals. Més endavant es matriculà a l'Escola Municipal de Música de Sabadell, on assistí a classes de solfeig, teoria de la música i piano amb els professors Mateu Rifà i Elionor Guarro. L'any 1945 va entrar a formar part de l'Orfeó de Sabadell i, més tard, formà el quartet Canigó. L'any 1952 es casà amb Maria Alier Prats i d'aquest matrimoni en van néixer quatre fills: Maria Àngels, Josep, Jordi i Pere. El 1957 es convertí en cantaire de la Coral Sant Lluc, vinculada a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell i dirigida per Salvador Uyà i Prat, en la qual participà durant els vuit anys d'història de la formació. El 1963 començà a dirigir la Coral Estrella Daurada, cor masculí dedicat a la música claveriana i popular catalana. El 1975 començà a dirigir l'Orfeó de Sabadell i del 1982 al 1985 el van escollir mestre de la Federació de Clavé. El 1988 es feu càrrec de la Coral Talia. De 1989 a 2008 dirigí exclusivament la Coral Estrella Daurada.
El 4 d'abril del 2013, l'Ajuntament de Sabadell li concedí la Medalla de la Ciutat al Mèrit Musical.

## Referències

* ↑ Redacció. «Mor l'històric director de corals Francesc Olivella: "Vull cantar i fer cantar”», 14-02-2022. [Consulta: 15 febrer 2022].
* 1 2 3 García, Núria. «El mestre Francesc Olivella i Company rep la Medalla de la Ciutat al Mèrit Musical». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Sabadell acomiada el mestre Francesc Olivella, Medalla de la Ciutat al Mèrit Musical». [Consulta: 15 febrer 2022].
* 1 2 «Francesc Olivella i Company rep la Medalla de la Ciutat al Mèrit Musical». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ Redacció. «Mor Francesc Olivella, Medalla de la Ciutat al mèrit musical», 14-02-2022. [Consulta: 15 febrer 2022].
* ↑ Beltran, Edu. «El mestre Francesc Olivella ja té la Medalla de la Ciutat», 05-04-2013. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ L.N.. «Sabadell donarà la Medalla de la Ciutat a Feliu Formosa i Francesc Olivella». El Periódico de Catalunya. [Consulta: 20 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Medalla al mestre Olivella
# Les Essarts (Loir i Cher)

Les Essarts és un municipi francès del departament del Loir i Cher la regió del Centre - Vall del Loira.
# Pseudotropheus williamsi

Pseudotropheus williamsi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C., 1991. Pseudotropheus. p. 401-415. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Günther, A. 1894. Second report on the reptiles, batrachians, and fishes transmitted by Mr. H. H. Johnston, C. B., from British Central Africa. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1893 (pt 4): 616-628, Pls. 53-57.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Comitè de No-intervenció

El Comitè de No-intervenció, també conegut com a Comitè de Londres (pel fet d'estar ubicat a la capital britànica), fou una organització creada el 25 de juliol del 1936 a proposta del president de França, Léon Blum, sota pressió britànica, que tingué l'objectiu d'evitar la internacionalització de la Guerra civil espanyola tot seguint el Principi de no-intervenció.
Hi participaren un total de 27 països: Albània, Alemanya, Àustria, Bèlgica, Bulgària, Dinamarca, Estònia, Finlàndia, França, la Gran Bretanya, Grècia, Hongria, Irlanda, Itàlia, Letònia, Lituània, Luxemburg, Noruega, Països Baixos, Polònia, Portugal, Romania, Suècia, Txecoslovàquia, Turquia, l'URSS i Iugoslàvia.
El 9 de setembre el comitè es reuní per primer cop a Londres a la seu del Foreign-Office, amb representació de tots els països, tret de Portugal. Els britànics S S Morrison i Francis Hemming foren escollits respectivament president i secretari del comitè.
Tant Alemanya, Itàlia i Portugal, com la Unió Soviètica, no respectaren el compromís de no intervenir i ajudaren l'exèrcit revoltat de Franco i el del govern legítim de la Segona República Espanyola, respectivament. Les patrulles navals i terrestres creades el febrer del 1937 tampoc no pogueren evitar l'entrada de milers de voluntaris en suport a la República per a lluitar contra el feixisme, però entre l'agost i el setembre del 1938 aconseguí l'evacuació de les Brigades Internacionals i d'una gran part de les tropes alemanyes i italianes.
Realment, aquest comitè fou una farsa en l'acompliment de l'objectiu d'evitar la internacionalització de la guerra. El més clarament perjudicat en fou el govern de la República que només pogué comptar amb l'ajut escàs de Mèxic i més abundant de la Unió Soviètica, mentre que els règims feixistes de Hitler i Mussolini es van abocar en l'ajut dels militars alçats tant en homes com en material.
El 23 de setembre del 1938, els membres de les Brigades Internacionals, iniciaren el seu replegament després d'un discurs de Negrín a la Societat de Nacions el 21 de setembre proposant-ne la retirada. Fou dissolt el 20 d'abril del 1939.

## Crítiques

Aquest comitè va ser àmpliament criticat per ciutadans anglesos que es van allistar a les Brigades Internacionals per lluitar al bàndol republicà (Front Popular), així com per a intel·lectuals i escriptors britànics: John Langdon-Davies, George Orwell, etc.

## Referències

* ↑ Michel Lefebvre-Rémi Skoutelsky: Las Brigadas Internacionales. Imágenes recuperadas. Lunwerg Editores, 2003 ISBN 84-7782-000-7
# Norberto Fuentes

Norberto Fuentes (L'Havana, Cuba, 1943) és un escriptor i periodista cubà. Un dels seus darrers llibres, "autobiografia de Fidel Castro" ha estat venut a prestigioses cases de publicacions d'Europa.
Fuentes es va donar a conèixer en el seu país d'origen per la seva col·lecció de contes "Condenados del condado", obra per la qual va ser guardonat, en l'any 1968, amb el premi "Casa de las Américas".
L'escriptor, que va ser amic molt proper de Fidel i Raúl Castro durant un temps, va intentar escapar de l'illa, però va ser detingut i posteriorment posat en llibertat per la intervenció directa dels escriptors Gabriel García Márquez i William J. Kennedy. Actualment resideix als Estats Units des del seu alliberament.

## Obra

* Hemingway en Cuba
* Ernest Hemingway: Redescubierto
* Dulces guerreros cubanos
* Condenados de Condado
* Posición Uno
* El último santuario
* Autobiografía de Fidel Castro
# Centre de Xarxes Sismològiques de la Xina

El Centre de Xarxes de Terratrèmols de la Xina (xinès simplificat :中国地震台网中心; pinyin: Zhōngguó dìzhèn Tai wǎng Zhongxin) és una institució depenent de l'Oficina Sismològica de la Xina. És un dels centres més importants de la xarxa xinesa de reducció dels desastres del terratrèmol i la base d'informació per a la comunitat internacional. És el responsable de l'orientació operacional i la gestió de la xarxa sísmica nacional, la predicció de terratrèmols a curt termini, la recopilació de dades de terratrèmols, el processament d'informes, la gestió de la revista científica, operacions de construcció sismològiques, investigació tecnològica i resposta d'emergència i de socors, inclosa la seu d'ajuda per terratrèmols del Consell d'Estat de la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «背景资料» (en xinès).
* ↑ «中国地震台网中心» (en xinès).
* ↑ «中国地震台网中心» (en xinès).

## Enllaços externs

* Centre de Xarxes Sismològiques de la Xina - Lloc web oficial
# .рф

.рф (en rus: Российская Федерация, tr. Rossískaia Federàtsia, "Federació Russa"), és un domini de nivell superior geogràfic (ccTLD) per a la Federació Russa. Va ser introduït el 2008 i va començar a funcionar el maig de 2010.
Tots els noms de llocs en aquest domini estan només en l'alfabet ciríl·lic. És el primer domini ciríl·lic al món i el quart en no utilitzar caràcters de l'alfabet llatí. Durant el seu primer any va estar limitat a ciutadans russos i persones jurídiques registrades a Rússia, i a més el dret a utilitzar un domini adquirit no es va poder revendre durant tot aquell any. Aquestes mesures estan dirigides contra els ciberokupes.

## Referències

* ↑ «Координационный центр доменов .RU/.РФ». Arxivat de l'original el 2021-08-30. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ Cyrillic Domain Names Become Operational On The Internet
* ↑ Открытая регистрация доменов в зоне .рф начнется 11 ноября

## Enllaços externs

* «Итоги развития российского национального домена RU в 2007 году» Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine. (rus)
* Domini ciríl·lic ".рф" serà creat el 2008 Arxivat 2009-03-09 a Wayback Machine. (rus)
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
# Vernon

«Vernon» té aquests significats:
* Vernon (Canadà)
* Estats Units
** Vernon (Alabama)
** Vernon (Califòrnia)
** Vernon (Colorado)
** Vernon (Connecticut)
** Vernon (Florida)
** Vernon (Illinois)
** Vernon (Indiana)
** Vernon (Michigan)
** Vernon (Oklahoma)
** Vernon (Texas)
** Vernon (Utah)
** Vernon (Vermont)
** Vernon (Wisconsin)
** Comtat de Vernon
* França:
** Vernon (Ardecha)
** Vernon (Eure)
** Vernon (Viena)
** Cantó de Vernon-Sud
# Llac Southern Indian

El llac Southern Indian (en anglès Southern Indian Lake) és un gran llac que es troba al curs mitjà del riu Churchil, al nord de la província canadenca de Manitoba. La seva superfície és de 2.247 km² si es tenen en compte les illes interior, però si sols es considera la massa d'aigua queda reduïda a 2.015 km². i té una costa molt complexa, amb nombroses illes al seu interior, llargues penínsules i profundes badies.
La reserva cree de South Indian Lake, amb uns 800 habitants, es troba a la seva riba sud. Els cree l'anomenen llac sakahigan, que significa «gran llac».

## Referències

* ↑ Canadian Resources Canada - The Atlas of Canada - Lakes Arxivat 2013-01-14 a Wayback Machine.
* ↑ «International Lake Environment Committee». Arxivat de l'original el 2012-03-04. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ (anglès) «South Indian Lake». Govern de Manitoba, 2003.
* ↑ Lac Southern Indian Arxivat 2005-05-25 a Wayback Machine. a l'Encyclopédie canadienne
# Càmera de marxa enrere

Una càmera de marxa enrere és un sistema que dona una visibilitat completa del que passa a la part posterior d'un vehicle. En alguns models, té unes marques que ajuden al conductor a aparcar el vehicle.

## Funcionalitats generals

Cert sistemes van equipats d'un radar de proximitat que permet mesurar la distància entre el vehicle i el seu entorn.
Junt amb el radar hi pot haver:

### Línies complementàries

    La càmera de marxa enrere permet visualitzar a la pantalla unes marques indicant la trajectòria que ha de seguir el vehicle en funció de l'angle de les rodes davanteres, el que ajuda al conductor a anticipar les conseqüències de la seva maniobra. En certs sistemes, les marques indiquen si la maniobra pot ser perillosa per al vehicle o el que l'envolta (obstacles, vianants).

### Alarma sonora

A altres sistemes, un senyal sonor indica al conductor que s'acosta un obstacle. En general, aquest senyal és de més en més ràpid i de més en més agut quan s'acosta a l'obstacle (obstacles, vianants, etc.).

## Legislació

Les càmeres de marxa enrere seran obligatòries a tots els vehicles nous construïts a partir del'1er maig 2018 als Estats Units.

## Referències

* ↑ Définitions lexicographiques i étymologiques de « stationner » (sens A1) du Trésor de la Langue Française Informatisé, al web del Centre National de Ressources Textuelles et Lexicales
* ↑ «Les États-Unis imposent la caméra de recul sur tous les véhicules à partir de 2018». Arxivat de l'original el 2016-04-07. [Consulta: 8 juliol 2019].

## Vegeu també

* Sensor inductiu
* Sensor d'infraroig
* Sensor d'ultrasons

## Enllaços externs

* nrd.nhtsa.dot.gov/Files/18ESV-000466.pdf
* «The danger of blind zones The area behind your vehicle can be a killing zone». Consumer Reports. Consumers Union, 01-03-2012 [Consulta: 10 agost 2013].
# Comitè de Publicitat Catalana de Xile

Comitè de Publicitat Catalana de Xile fou un grup polític independentista català creat el setembre del 1923 a Santiago de Xile per Josep Abril i Llinés com a president, Frederic Margarit, com a secretari general i Josep Carbó. Usava indistintament el nom de l'entitat en català o en castellà i desplegà una gran activitat propagandística difonent els escrits d'Abril i Llinès entre els casals catalans d'Amèrica. Actuava a Santiago, Valparaíso, Concepción, Punta Arenas i Iquique. Distribuïa mocadors amb l'estelada i el poema A la Catalunya històrica de Joan B. Alemany i Borràs.
Inicialment es va adherir a Estat Català, reuní 10.000 francs francesos per al moviment insurgent de Francesc Macià, però el 1928 qüestionà el seu liderar. Formà aleshores un front comú amb el Grup Separatista Avant de Montevideo, el Comitè Nosaltres Sols de Paranà i la Comissió de Propaganda Catalana de Buenos Aires impulsada per Manuel Massó i Llorens, editaren el diari Nova Catalunya i signaren el manifest Als separatistes catalans el 1929. Cap al 1930 comptava amb uns 304 activistes, però la mort d'Abril i Llinés el 1929 a Xile i la proclamació de la Segona República Espanyola provocaren al dissolució del grup.

## Referències

* Josep-Lluís Carod-Rovira Diccionari dels catalans d'Amèrica; en quatre volums. Comissió Amèrica i Catalunya, 1992. Generalitat de Catalunya.
# Norberto Costa Alegre

Norberto José d'Alva Costa Alegre (nascut en 1951) és un polític africà, antic primer ministre de São Tomé i Príncipe. Va ocupar el càrrec des del 16 de maig de 1992 fins al 2 de juliol de 1994. És membre del Partit de Convergència Democràtica - Grup de Reflexió (PCD-GR) i és casat amb l'antiga ministra d'afers exteriors Alda Bandeira.

## Referències

* ↑ «São Tomé and Príncipe». World Statesman. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «New Government in Sao Tome». The Spokesman-Review, 17-05-1992, p. 4 [Consulta: 29 octubre 2010].
# Ramón Draper i Miralles

Ramón Draper i Miralles (Barcelona, 27 de gener de 1935) fou un escriptor català. Va ser el fill menor de l'escriptor i periodista Joan Draper i Fossas. Als 18 anys va ser sotmès a un batalló disciplinari al Marroc acusat d'atracar la Banca Nacional del Marroc, a partir d'aquest moment comencen les seves trobades amb les drogues, l'alcohol i la marginalitat dels baixos fons. En 1968 l'IRES (Institut de reinserció social) i AA (Alcohòlics anònims) li ajuden a recuperar l'estabilitat perduda. Des de llavors es va dedicar a l'estudi sociològic de comportaments marginals. En els seus principis va ser linotipista i articulista de Tele/eXpres i el Correu Català entre d'altres. Les seves trobades amb les drogues, l'alcohol i les presons li van permetre escriure diverses obres literàries sobre la marginació social catalana i espanyola entre dues dècades 1970/1990, així com diversos articles de premsa, conferències i xerrades.

## Obra

* Vivir Agonizando. Ed. Plaza & Janés. Tribuna, Barcelona, 1973.
* Guía de la prostitución femenina en Barcelona. Ed. Ediciones Martinez Roca - 1982.
* De las cárceles de Franco a las Cárceles de la democracia. Ed. Argos-Vergara. 1984.
* Me llamo Ramón y soy alcohólico. Ed. Plaza & Janés, 1985.
* Yo me drogo, tu te drogas el se droga. Ed. Plaza & Janés, 1985.

## Referències

* ↑ Ressenya a Me llamo Ramón y Soy alcohólico Arxivat 2013-07-08 a Wayback Machine. a la revista Hornaguera
* ↑ Me llamo Ramón y soy alcohólico, ressenya a ABC, 13 de juliol de 1985
# Torre de Valldejuli

La Torre de Valldejuli és una torre de defensa de la masia de Can Valldejuli, al municipi de Palafolls (Maresme), declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una casa situada a la banda ombrívola de la Serralada litoral, al cantó oposat de Malgrat de Mar i Pineda. S'hi accedeix per un camí que surt de la carretera que uneix Sant Genís de Palafolls amb la que va cap a Girona. En direcció cap a Sant Genís de Palafolls, just abans d'arribar al restaurant Masia de Can Gibert, es troba el camí que arriba fins a Can Valldejuli.
És una casa restaurada i molt ben conservada, de tres cossos, baixos i pis. Portal rodó adovellat i tres finestres gòtiques. Les façanes són de construcció de pedra aparellada vista -anteriorment a la restauració, la paret de migjorn era de tàpia-. Separada de la casa, té la torre cilíndrica amb un pontet de comunicació -de construcció moderna-. D'aquesta torre es conserven els arquets del matacà del volt, sense mur de protecció. És de tres pisos -als quals també s'hi accedeix per una porta a la planta- i fins fa poc n'hi havia el bestiar i l'aviram. A la façana nord on hi ha ara un porxo, de recent construcció, on es trobava una capelleta mig destruïda on hi havia una Mare de Déu. La capella fou destruïda i la imatge encara es conserva a la masia.

## Referències

* ↑ «Torre de Valldejuli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Can Vall de Juli Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Llac Sibinacocha

El Llac Sibinacocha (possiblement del quítxua siwina xiulet, qucha llac, llacuna) és un llac del Perú. És el vint-i-quatrè llac més alt del món. Es troba a la regió de Cusco, província de Canchis, districte de Pitumarca. El llac es troba a una altura aproximada de 4.873 msnm, fa poc més de 15 quilòmetres de llargada per poc menys de 3 quilòmetres d'amplada. El llac Sibinacocha es troba a la serralada de Vilcanota, al sud del Chumpe i al sud-oest del Condoriquiña.
El 1996 es va construir una presa de terra de 357 metres de llargada i 12 metres d'altura. L'embassament té un volum d'aigua de 50.000 m3. És operat per EGEMSA.

## Referències

* 1 2 Peru 1:100 000, Ocongate (28-t). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* 1 2 escale.minedu.gob.pe - UGEL map of the Canchis Province (Cusco Region)
* ↑ Laime Ajacopa, Teofilo. Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, 2007.
* ↑ Drews, Carl. «The Highest Lake in the World». www.highestlake.com/. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2007. [Consulta: 2 setembre 2012].
* 1 2 3 4 Recursos Hídricos del Perú en Cifras (en castellà). Autoridad Nacional del Agua / MINAG - Perú, 2010, p. 58.
# Comitè Noruec del Nobel

El Comitè Noruec del Nobel (noruec: Den norske Nobelkomité) és l'encarregat de repartir els Premis Nobels de la Pau cada any.
Els seus cinc membres són nomenats pel parlament noruec, i avui més o menys representen la composició política d'aquest cos. En el seu testament, Alfred Nobel va encarregar al Parlament de Noruega amb la selecció dels guanyadors del Premi Nobel de la Pau.

## Referències

* ↑ «Alfred Nobel's will». Fundació Nobel.

## Bibliografia

* Heffermehl, Fredrik. Nobels vilje (en norwegian). Oslo: Vidarforlaget, 2008. ISBN 978-82-7990-074-0.
* Heffermehl, Fredrik (2010). The Nobel Peace Prize. What Nobel really wanted'. Sta Barbara: Praeger. ISBN 978-0-313-38744-9.
# Neocentròfids

Els neocentròfids (Neocentrophyidae) són una família de cinorrincs de l'ordre dels homaloràgides.

## Gèneres

* Neocentrophyes, Higgins, 1969.
* Paracentrophyes, Higgins, 1983.

## Referències

* ↑ Higgins, R. P. (1969). Indian Ocean Kinorhyncha, 2. Neocentrophyidae, a new homalorhagid family. Proceedings of the Biological Society of Washington, 82, 113–128.
* ↑ Higgins, R. P. (1983). The Atlantic Barrier Reef Ecosystem at Carriae Bow Cay, Belize, II: Kinorhyncha. Washington: Smithsonian Institution Press.