OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adult contemporary

El format adult contemporary music (en català, "música contemporània per a adults"), sovint abreviada com AC, és un tipus de format per a la música, principalment la música pop contemporània, excloent el hip-hop, hard rock, pop juvenil o teen pop i temes rítmics i ballables dirigits cap a una audiència adulta madura. Les estacions de ràdio toquen aquest tipus de format que va sovint dirigit cap als radiooients de 25 a 54 anys, el grup més apreciat pel mercat de vendes. L'AC és generalment dividit en quatre grups: «Hot AC», també conegut com a «Adult Top 40» (Top 40 adult), «Soft AC» (AC suau), també conegut com a «Lite», «Urban AC» (AC urbà) a més conegut com a «Urban Contemporary» i «Religious AC» (AC religiós). Algunes canals de ràdio només emeten Hot AC, Soft AC o ambdós. L'AC no és usualment considerat com un gènere específic de música, ja que està composta de diversos temes seleccionats de distints músics de diferents gèneres.

## Artistes destacats

Aquests són alguns dels artistes més destacats de l'adult contemporany:
* 10cc
* Air Supply
* Alan Parsons Project
* Alice Cooper
* Andru Donalds
* Andy Gibb
* Annie Lennox
* Barbra Streisand
* Barry Gibb
* Barry White
* Bee Gees
* Billy Joel
* Bob Seger
* Bonnie Tyler
* Brenda Russell
* Brian McKnight
* Bryan Adams
* Carly Simon
* Carpenters
* Céline Dion
* Cher
* Chicago
* Chris De Burgh
* Christopher Cross
* Commodores
* Daniel Powter
* Daryl Hall & John Oates
* Deacon Blue
* Debbie Gibson
* Debby Boone
* Debra Laws
* Delta Goodrem
* Eagles
* Elton John
* Eric Clapton
* Extreme
* Faith Hill
* Fleetwood Mac
* Frankie Valli
* Gary Moore
* Genesis
* George Michael
* Gilbert O'sullivan
* Gwen Guthrie
* Hall & Oates
* Élena Paparizu
* Jamie O'neal
* Jewel
* Jim Croce
* Joe Esposito
* John Mellencamp
* Josh Groban
* Julio Iglesias
* Kelly Clarkson
* Kool & The Gang
* Kylie Minogue
* Linda Ronstadt & James Ingram
* Lionel Richie
* Madonna
* Mariah Carey
* Marmalade
* Michael Bublé
* Morris Albert
* Nazareth
* Neil Sedaka
* Nelly Furtado
* Paul Mccartney & Wings
* Phil Collins
* Pholhas
* Ray, Goodman & Brown
* Richard Marx
* Rita Coolidge
* Rob Thomas/Matchbox Twenty
* Robbie Williams
* Ronan Keating
* Roxette
* Sheryl Crow
* Simply Red
* Spice Girls
* Stevie Wonder
* The Cardigans
* The Police
* Tina Turner
* Toto

## Referències

* ↑ Adult Contemporary Music Arxivat 2012-02-02 a Wayback Machine.. about.com. Retrieved August 4, 2008.
* ↑ «Soft Rock Music - What is Soft Rock? - Oldies Music Songs and Artists». Oldies.about.com, 06-09-2012. Arxivat de l'original el 21 de gener 2012. [Consulta: 3 octubre 2012].
* ↑ Adult Contemporary. «Adult Contemporary : Significant Albums, Artists and Songs, Most Viewed». AllMusic. [Consulta: 3 octubre 2012].
* ↑ Musical Terms Arxivat 2008-05-03 a Wayback Machine.. American Popular Music. Oxford University Press. Retrieved August 4, 2008.
* ↑ R. B. Browne and P. Browne, eds, The Guide to United States Popular Culture (Popular Press, 2001), ISBN 0-87972-821-3, p. 687.
# Fadel Jilal

Fadel Jilal (Casablanca, 4 de març de 1964) és un exfutbolista marroquí de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció del Marroc amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1986.
Pel que fa a clubs, destacà a Wydad Casablanca.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-12-08. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ 1986 FIFA World Cup Mexico Arxivat 2011-10-03 a Wayback Machine.
* ↑ Fadel Jilal a National-Football-Teams.com (anglès)
# Musa ibn Yahya ibn Khalid

Mussa ibn Yahya ibn Khàlid fou un militar àrab lloctinent de Ghassan ibn Abbad que el va designar com a governador del Sind vers 833.
Musa va matar Bala, el rei d'Orient, tot i que aquest havia estat lleial a Ghassan i havia pagat 500.000 dirhams per conservar la vida. Musa va morir el 836 i va deixar el lloc al seu fill Imran ibn Mussa.

## Referències

* History of India
# Mulay al-Mustadi

Sultan Mulay Muhammad al-Mustadi ibn Ismail al-Samin, Mulay al-Mustadi (en àrab: المستضحي), fou tres vegades sultà del Marroc, de la dinastia alauita, fill de Mulay Ismail.
Quan els Abid al-Bukhari (exèrcit de negres creat pel seu pare Mawlay Ismail) van deposar al seu germà Muhammad ben al-Arabiyya el 18 de juny de 1738, fou posat al tron per primer cop després d'unes hores i va entrar a Fes el 24 de juliol de 1738.
L'exèrcit el va deposar el febrer de 1740 i un germà, Abd Allah ben Ismail, fou cridat al poder per tercer cop, però deposat el 13 de juny de 1741 i substituït per un altre germà conegut com a Mulay Zayn al-Abidin ibn Ismail, que va durar poc temps, sent apartat el 3 de febrer del 1742 i al-Mustadi posat al tron per segona vegada, només per ser deposat al cap d'uns mesos, el maig del 1743.
Va intentar resistir però fou derrotat i va haver de fugir i Abd Allah ben Ismail va pujar per cinquena vegada al tron en el qual va restar fins al juliol del 1747, quan fou deposat (també per cinquena vegada) i al-Mustadi retornat al poder. L'octubre de 1748 fou deposat i substituït pel seu nebot Mulay Muhammad III, retirant-se a Rissani prop de Tafilalt, on va morir el 1759.

## Referències

* Genealogia
* Caps d'estat
# Mosquiter de Sakhalín

El mosquiter de Sakhalín (Phylloscopus borealoides) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Es troba al Japó, a l'illa de Sakhalín i les illes Kurils i passa l'hivern a la costa xinesa. Els seus hàbitats principals són els boscos temperats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter de Sakhalín». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 626. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sakhalin Leaf-warbler. Phylloscopus borealoides» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Museu Nacional d'Eritrea

El Museu Nacional d'Eritrea és un museu nacional situat a Asmara (Eritrea). Fou inaugurat el 1992 per Woldeab Woldemariam de manera provisional al Palau del Governador. Des del 1997 el museu es traslladà a l'antic edifici de l'escola Comboni de monges per a dones. L'objectiu del Museu Nacional d'Eritrea és promoure l'estudi de la història Eritrea, dins i fora del país, així com impulsar les excavacions arqueològiques. A conseqüència de la seva tasca, el 1996 el govern central d'Eritrea va presentar alguns indrets perquè la UNESCO els declari Llocs de Patrimoni Mundial: Adulis, Dahlak Kebir, Matara, Nakfa i Qohaito.

## Història

Eritrea va formar part de l'Imperi colonial italià i més tard d'Etiòpia. Quan Etiòpia esdevingué comunista, el 1975, l'exèrcit d'alliberament va lluitar per la independència fins que la va guanyar el 1993. Tots els objectes que al principi formaven part del museu després de la independència es van portar al Palau del Governador. El 1992, la UNESCO va finançar l'establiment del Museu Nacional d'Eritrea, portant tots els objectes al nou museu. El Museu és administrat pel Ministeri de Cultura.
El 1992 el museu s'establí al centre de la ciutat d'Asmara. Mostra artefactes històrics d'Eritrea, i col·leccions arqueològiques i de la història contemporània del país. Amb motiu de la guerra a partir del 2010 el museu va patir molts desperfectes. Amb la llibertat d'Eritrea el museu ha millorat.

## Referències

* ↑ «National Museum of Eritrea». [Consulta: 10 setembre 2006].
* ↑ «Elections in Eritrea». African Elections. Arxivat de l'original el 21 desembre 2016. [Consulta: 12 novembre 2016].
* 1 2 Connell, Dan; Killion, Tom. Historical Dictionary of Eritrea. Scarecrow Press, 2010. ISBN 9780810875050.
* ↑ Tesfagiorgis G., Mussie. Eritrea. ABC-CLIO, 2010, p. 268. ISBN 9781598842319.
* ↑ Knell, Simon. National Galleries. Routledge, 2016, p. 245. ISBN 9781317432425.
# Museu Nacional d'Etiòpia

El Museu Nacional d'Etiòpia és un museu nacional d'Etiòpia localitzat a la capital, Addis Abeba, a prop el la Universitat d'Addis Abeba. Entre les seves peces hi ha restes d'homínids primerencs com Ardi i Selam, o la popular Lucy, que des del desembre del 2014 és un dels protagonistes de la nova galeria de paleontologia prehistòrica. Aquesta galeria també acull els representants més antics de la nostra espècie, Homo sapiens, de 160.000 anys, i les eines més antigues del món. També hi ha vestits cerimonials i trons, així com una gran col·lecció de pintures modernes i tradicionals d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ «Lucy, Ardi et Selam prennent leurs nouveaux quartiers au musée national d'Éthiopie». CNRS, 03-12-2014 [Consulta: 29 gener 2017].
* ↑ Carril, Mariela «El Museo Nacional de Etiopía y la Pequeña Lucy». Sobreturismo, 2009 [Consulta: 29 gener 2017].
# Montserrat Miró i Marimon

Montserrat Miró i Marimon (Barcelona, 26 de novembre de 1919 - Sabadell, 11 de setembre de 1999) va ser una mestra catalana. Era llicenciada en Filologia Clàssica i en Psicologia.

## Biografia

Va estudiar el Batxillerat a l'Institut Escola Ausiàs Marc de Barcelona durant la República. La Guerra Civil la va obligar a repetir el Batxillerat íntegrament, perquè els estudis fets durant la República no eren reconeguts pel nou règim. L'any 1940 es matriculà a la Facultat de Lletres de la Universitat de Barcelona i l'any 1943 es llicencià en I'especialitat de Filologia Clàssica (llatí, grec i sànscrit). La seva primera feina remunerada fou, probablement, corregir el diccionari castellà-llatí de l'editorial Spes, per a alumnes de Batxillerat. Després de fer moltes classes particulars, que la varen ajudar a pagar-se els estudis, començà, amb 23 anys, a fer de professora de llatí i grec a l'Institut Escola Industrial de Sabadell (1943-1947), un alumne del qual va esdevenir el seu marit, Isidre Torra i Casals, amb qui es casà l'any 1951. En aquesta època també ensenyava llatí i grec a l'Escola Tècnica Eulàlia, de Sarrià, però al començament dels anys 1960, quan la seva vida professional i personal s'havia centrat a Sabadell, exercí només en aquesta ciutat vallesana, on va fer també de professora de literatura de l'Escola Pia. L'any 1961 es posà al capdavant de l'Escola de Secretariat del CICF (Centre d'Influència Catòlica Femenina (1959-1974), situada a l'edifici del Gremi de Fabricants. L'any 1962 començà a treballar a l'Escola Sant Nicolau, on dedicà 25 anys de la seva vida professional; primer com a professora de llatí i grec, i els últims 18 anys com a directora de secundària. A començaments dels anys 1970 es llicencià en Psicologia per la Universitat de Barcelona.
Un cop jubilada, es va dedicar de manera altruista a impartir els seus coneixements a qui li demanava: feu formació social a Càritas de Sabadell, va col·laborar amb l'Arxiu Històric de Sabadell, va traduir textos llatins de la història local, no deixà mai l'erudició de la Lingüística i es dedicà a perfeccionar l'alemany, l'anglès, el rus, el francès i el francès, entre altres idiomes.
Des de l'any 2000 hi ha instituït el Premi Montserrat Miró i Marimon, que premia els millors treballs de recerca de Batxillerat de Sabadell i Sant Quirze del Vallès. El convoquen la Fundació Bosch i Cardellach, l'Ajuntament de Sabadell i el Centre de Recursos Pedagògics del Vallès Occidental I (Sabadell - Sant Quirze), amb la col·laboració de l'Ajuntament de Sant Quirze del Vallès. El curs 2017-2018, a més dels tres premis habituals, s'hi ha afegit el Premi Ciutat de Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 «Currículum professional de la Montserrat Miró i Marimon». Xtec.. [Consulta: 19 juny 2019].
* ↑ «XVII Premi Montserrat Miró i Marimon». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 19 juny 2018].
# Música tradicional

La música tradicional comprèn les músiques populars genuïnes. En aquest àmbit actua el Consell internacional de la Música tradicional (CIMT).
La música tradicional forma una part important del folklore de cada comunitat i els processos de fusió amb altres formes musicals (per exemple els ritmes afroamericans) han contribuït de manera primordial a la creació de la música popular actual.

## Gèneres

Els gèneres musicals tradicionals es poden classificar de diferents maneres. Es pot fer des d'un punt de vista geogràfic en referència a l'origen de cada gènere. Tot i així, en la majoria de casos els gèneres han ultrapassat les fronteres i malgrat tenir origen localitzat no és estrany trobar-ne mostres arreu. Cal dir també que molts gèneres musicals perden o reajusten la primera identitat en funció de les adaptacions que se'n fan. Per exemple, sovint es troben cants aflamencats però que rítmicament no s'hi corresponen.

### Als Països Catalans

A Catalunya hi ha gèneres musicals de llarga tradició, com la sardana, que es remunta al segle xviii, la corranda o els goigs, que originàriament estaven dedicats a lloar la Mare de Déu. Altres gèneres són les havaneres, que van arribar a través dels navegants que comerciaven amb Cuba; la jota, que es balla i canta en tota mena de circumstàncies i amb coreografies diferents; la rumba flamenca o la rumba catalana, que van desenvolupar els gitanos catalans.
Alguns gèneres musicals són la sardana, la corranda, els goigs, les havaneres, la jota, la rumba catalana, el garrotín, la patacada i el flamenc, per exemple. Els gèneres musicals tradicionals es barregen cada vegada més amb noves aportacions que no tenen a veure amb la tradició. Música tradicional i tecnologia semblen una proposta de futur. La música folk de diferents procedències aposta per fusionar-se i readaptar-se.

## Vegeu també

* Balls i danses tradicionals
* Balls i danses tradicionals catalans
* Fons de Música Tradicional de la Institució Milà i Fontanals

## Referències

* ↑ Martí i Pérez, Josep. «Música tradicional. Entre el folklore i el folklorisme». A: Actes del Col·loqui sobre cançó tradicional: Reus, setembre 1990. L'Abadia de Montserrat, 1994, p. 156.
* 1 2 3 «Cançoner tradicional». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
# Musaranya de muntanya ombrejada

La musaranya de muntanya ombrejada (Episoriculus umbrinus) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu a altituds d'entre 1.800 i 3.500 msnm al nord-est de l'Índia, el nord de Myanmar, l'extrem septentrional del Vietnam i el sud-oest de la Xina. El seu hàbitat natural són els boscos de diferents tipus. Té una llargada de cap a gropa de 44-74 mm i la cua de 42-58 mm. Anteriorment era considerada una subespècie de la musaranya de muntanya de Hodgson (E. caudatus).

## Referències

* ↑ «Episoriculus umbrinus (G. S. Miller, 1923)» (en anglès). TreatmentBank, 18 novembre 2023. [Consulta: 17 març 2024].
# Musaranya de muntanya de l'Himàlaia

La musaranya de muntanya de l'Himàlaia (Soriculus nigrescens) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba a Bhutan, l'Índia, Myanmar, el Nepal i la Xina.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Musaranya de muntanya de l'Himàlaia. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 18 desembre 2007 (en anglès).
# Mordechai Rachamim

Mordechai Rachamim (Iraq, 1 d'abril de 1946) és un ex-militar i ex-vigilant de seguretat de vol israelià, que assassinà l'activista del Front Popular per a l'Alliberament de Palestina Abdel Mohsen Hassan, durant l'atac al vol El Al 432 que la guerrilla perpetrà el 18 de febrer de 1969 a l'aeroport de Zuric. En un judici espectacular davant de jurat a Winterthur fou absolt.
Rachamim fou entrenat per a ser sergent paracaigudista de les Forces de Defensa d'Israel. Durant el procés judicial fou defensat per l'advocat Georges Brunschvig. Després de quatre setmanes de presó preventiva, Rachamim fou alliberat sota condició de garantia de declaració de l'estat d'Israel, la paraula d'honor de l'acusat perquè es tornés a posar a disposició de les autoritats suïsses en qualsevol moment, i el pagament d'una fiança de 100,000 francs suïssos (uns 93,000 marcs alemanys d'aleshores). Després del seu retorn, Rachamim fou rebut a Jerusalem com un heroi i la Primera ministra Golda Meir va nomenar-lo el seu vigilant de seguretat personal. El cas fou descrit als països àrabs com un escàndol i tensà les relacions diplomàtiques amb Suïssa.

## Referències

* ↑ Kohn, David. «The Safest Airline. A Secure Example Set By Israel's El Al» (en anglès). CBS News, 15-01-2002. [Consulta: 28 novembre 2018].
* 1 2 «Personalien: Christian Barnard, Heinz Kühn, Gustav Heinemann, Günter Graß, Hansheinrich Schmidt, Hans Filbinger, Mordechai Rachamim, Golda Meir» (en alemany). Der Spiegel, 19-05-1969. [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ «Die Haftentlassung Mordechai Rachamims» (en alemany). Neue Zürcher Zeitung, pàg. 2.
* ↑ «Memòria confidencial de M. Gelzer de 28 febrer 1969: «Atac al vol El Al 432» (Klotener Attentat)» (en alemany). Dodis.ch. [Consulta: 28 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Dodis.ch - Rachamim, Mordechai (alemany) (francès)
* Fritz Muri: Als die Schweiz den Atem anhielt: Im Fadenkreuz des Terrors a DOK, Schweizer Fernsehen del 2 d'agost de 2011 (vídeo online, minut 37) (alemany)
# Serra de l'Algaiat

La Serra d'Algaiat s'escampa al llarg de 7 quilòmetres pels termes municipals del Fondó de les Neus, Alguenya, la Romana a la comarca del Vinalopó Mitjà i Oriola a la del Baix Segura; les cotes més altes són la penya Grossa amb una alçada de 1.100 metres i la penya de la Mina, que en fa 1.053. En esta serra es troba la microreserva de flora Ombria de l'Algaiat.

## Referències

* ↑ «Penya de la Mina - Ermita de l'Algaiat - Subida a la Penya de la Mina desde la ermita de l'Algaiat por un tramo del PR-CV 399». www.apatita.com. [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ «2015-03-12 SERRA DE L'ALGAIAT – LA MINA | Miles de Caminos». www.milesdecaminos.com. [Consulta: 22 desembre 2016].
# Abihka

Abihka va ser una de les quatre ciutats mare de la confederació Creek. Actualment és un camp cerimonial al Comtat d'Okmulgee (Oklahoma). Abihka també s'utilitza de vegades per referir-se a tots els pobles Alts Creek (o Muscogee).

## Orígens

Abihka eren les restes del "cacicatge de Coosa" del segle xvi. Una resta dels natchez s'assentaren a Abihka després de ser dispersats pels francesos en el segle xviii.

## Etimologia

El nom "abihka" (de significat desconegut), és usat de vegades per referir-se a tots els pobles Alts Creek.

## Territori

El poble d'Abihka eren amerindis alts creeks. Llur principal lloc de residència estava als marges del riu Coosa i del riu Alabama, en l'actual comtat de Talladega, Alabama. A més de la ciutat d'Abihka, els creek havia establert altres ciutats importants en el seu territori: Abihkutchi, Tuckabutche, Talladega, Coweta, i Kan-tcati.

## Camps cerimonials

Després de llur deportació a Territori Indi, els refugiats de la ciutat mare d'Abihka van establir un camp cerimonial Stomp dance que anomenaren Abihka (o, de vegades, Arbeka). Està situat a prop de Henryetta (Oklahoma).
Alice Brown Davis i el seu marit, George Rollin Davis, operaren un post comercial, oficina de correus, magatzem i el ranxo Bar X Bar a Arbeka fins a la mort de George. Ella el va succeir com a empleada de correus en la dècada de 1890.

## Notes

* ↑ Waselkov and Smith; Upper Creek Archaeology; p. 244.
* ↑ Encyclopedia of North American Indians —Creek (Muskogee); retrieved Sept 8, 2010.
* ↑ Isham, Theodore; and Blue, Clark; Creek (Mvskoke) Arxivat 2010-07-20 a Wayback Machine. "Oklahoma Historical Society's Encyclopedia of Oklahoma History and Culture;" retrieved Aug 20, 2012.
* ↑ Nabokov and Easton; p. 109.
* ↑ Rechenda Davis Bates, "Alice Brown Davis" Arxivat 2013-06-14 a Wayback Machine., Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, accessed 18 April 2013

## Referències

* Nabokov, Peter and Robert Easton; Native American Architecture.; New York; The Oxford University Press; 1989; ISBN 978-0-19-506665-4.
* Swanton, John R.; The Indians of the Southeastern United States; United States Government Printing Office; Washington, DC; 1946; p. 81-82.
* Waselkov, Gregory A.; and Smith, Marvin T.; Upper Creek Archaeology; referenced in McEwan, Bonnie G.; edition Indians of the Greater Southeast: Historical Archaeology and Ethnohistory; Gainesville; University of Florida Press; 2000; p. 244.
# Ajuntament de Hilversum

L'Ajuntament de Hilversum (en neerlandès, Raadhuis Hilversum), és un edifici, qualificat de monument nacional, dissenyat per Willem Marinus Dudok per fer la funció de seu del consell municipal de Hilversum, als Països Baixos. La construcció fou finalitzada el 1931 És considerat el gran exemple de l'obra de Dudok i és reconegut internacionalment com un dels edificis més influents del seu temps.

## Planificació

Dudok va esdevenir el director d'obres públiques de Hilversum el 1915. Inicialment, va dissenyar un edifici tradicional amb l'objectiu que es pogués construir al centre de la ciutat. No obstant això, l'esclat de la Primera Guerra Mundial va provocar una manca de finançament que n'evità la seva construcció. El 1924, Dudok va presentar els primers esbossos basats en un nou disseny, que situava l'edifici en un lloc elevat al nord-oest del centre de la ciutat. Aquesta localització, que no limitava l'edifici en la seva forma o altitud, va permetre a Dudok una llibertat en expressar les seves capacitats. L'edifici està situat al mig d'un parc i s'aixeca envoltat d'aigua, emfatitzant el caràcter de ciutat jardí que Hilversum volia aconseguir.

## L'edifici

L'edifici de l'ajuntament té dos patis, que recorden d'alguna manera els primers dissenys de Frank Lloyd Wright: un pati interior evoltat d'oficines i un segon pati envoltat d'espais baixos i creuat per un camí de serveis. Aquesta estructura remarcable i única en molts aspectes fou completada el 1931, quan Dudok era l'arquitecte municipal de Hilversum, i tingué una acollida entusiasta pels habitants de Hilversum degut al seu equilibri entre forma i funció, bona obra i l'alta qualitat en els acabats i els materials usats. No obstant això, Dudok ha rebut algunes crítiques en fer una obra amb tocs modernistes sense ser-ho completament. Ara bé, el resultat final és considerat per a molts com una combinació harmònica de la forma, funció, art i necessitat humana, i en aquest sentit, es considera l'ajuntament de Hilversum com un dels edificis més exitosos en la història del moviment modernista.

## Història posterior

Durant la Segona Guerra Mundial, l'ajuntament de Hilversum es va fer servir com a seu de la Wehrmacht alemanya, i per això fou necessari camuflar-ne la seva torre prominent. El so de la seva campana s'emetia en directe cada hora a les emissores de ràdio públiques fins als anys seixanta, cosa que reflectia el paper de la ciutat com la seu principal dels mitjans de comunicació dels Països Baixos. Entre el 1989 i el 1995, l'edifici fou restaurat. La restauració no fou exempta de conflictes, ja que es va proposar de pagar-la amb la venda d'un quadre de Piet Mondrian que venia d'Amersfoort.

## Referències

* ↑ «"Willem Marinus Dudok"». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 21 gener 2013].
* ↑ Kenneth Frampton and Yukio Futagawa. Modern Architecture 1851-1945, p. 256.
* ↑ Herman van Bergeijk. W.M. Dudok. 010 Publishers, 2001, p. 10.
* ↑ «Hilversum Town Hall». Arxivat de l'original el 7 de juny 2014. [Consulta: 3 juny 2014].