OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Sauzal

El Sauzal és un municipi de l'illa de Tenerife, a les illes Canàries. L'origen del nom del municipi es deu a la gran quantitat de salzes (Salix Canariensis) que hi ha la zona, antigament coneguda pel nom d'El Sauzalejo. Fidel testimoni d'aquells temps, encara avui es conserven alguns exemplars en el parc de Los Lavaderos o en la llera d'alguns barrancs. El municipi rep el nom de la capital municipal, poble dedicat completament a les labors agrícoles, els carrers de les quals són un bell exemple de l'arquitectura tradicional canària. En aquest municipi, hi va néixer la monja María de León Bello y Delgado, que té fama de miraculosa.
En el municipi hi ha el parc de los Lavaderos i també la casa del Vi en la Baranda, que té un museu, centre d'exposicions, sala de degustacions, botiga i restaurant. Aquest museu és propietat del Cabildo Insular de Tenerife. Dintre del terme municipal, el seu extrem sud s'inclou dintre d'un espai natural que abasta diversos municipis limítrofs, denominat Vessants de Santa Úrsula, Los Órganos, alts de la Vall de Güímar i forest de L'Esperança. Tot ell constituïx un paratge boscós de gran interès paisatgístic i ecològic. En l'altre extrem del municipi, en la seva franja costanera, hi ha l'espai natural protegit dels penya-segats del Sauzal i Tacoronte, un enclavament on es refugien nombroses aus marines, i és també d'interès botànic, pels curiosos endemismes que hi ha.

## Població

| Any | Població | Densitat (hab/km²) |
| 1991 | 6.258 | 341,78 |
| 1996 | 7.034 | 384,16 |
| 2001 | 7.689 | 427,16 |
| 2004 | 8.178 | 442,29 |
| 2006 | 8.514 | 464,99 |
| 2007 | 8.826 | 482,03 |

## Edificis religiosos

L'església de San Pere Apòstol i l'ermita de Los Ángeles, ambdues del segle xvi, són dos importants mostres dels monuments que encara avui es conserven.
# Gran Llac Amarg

El Gran Llac Amarg (àrab: البحيرة المرة الكبرى, al-Buḥayra al-Murra al-Kubrà) és un llac d'aigua salada a Egipte, situat entre les parts nord i sud del Canal de Suez. Es troba contigu al Petit Llac Amarg (àrab: البحيرة المرة الصغرى, al-Buḥayra al-Murra aṣ-Ṣuḡrà). Els dos llacs ocupen conjuntament una àrea de 250 km². També es comunica pel nord, a través del Canal de Suez, amb els llacs Manzala i Timsah.
La comunicació del llac amb la mar és directa mitjançant el Canal de Suez i sense rescloses intermediàries, de manera que l'aigua perduda per evaporació al llac és contínuament reemplaçada per l'aigua del mar. El llac permet l'atenuació de l'efecte dels corrents causats per l'efecte de les marees actuant com si fos un Acumulador.
Els peixos poden migrar, generalment en direcció nord, a través del canal i dels llacs, donant lloc al que es coneix com a migració lessepsiana. D'aquesta manera, algunes de les espècies del mar Roig han colonitzat la part est del Mediterrani.

## Incidents militars

A la segona part de la Segona Guerra Mundial, el llac fou usat per allotjar els vaixells italians de guerra que s'havien rendit als aliats, incloent-hi les naus Vittorio Veneto i Itàlia.
El 14 de febrer de 1945, el llac fou visitat pel president dels Estats Units. Després de la Conferència de Ialta, on es reuní amb Winston Churchill i Ióssif Stalin, el president nord-americà, Frankin D. Roosevelt, s'hi trobà amb Abd al-Aziz ibn Saud de l'Aràbia Saudita, a bord del vaixell USS Quincy, dins del mateix Gran Llac Amarg. L'únic testimoni d'aquesta reunió és l'intèrpret del president americà i no hi ha registre conegut d'aquest debat. El testimoni de l'intèrpret William A. Eddy fou publicat anys més tard, donant així testimoni de la reunió.
Durant la guerra de 1967, el canal romangué tancat, deixant catorze vaixells atrapats al llac fins a 1975. Aquests vaixells són coneguts com la Flota Groga, a causa de l'acumulació de sorra del desert que ràpidament va cobrir les seues cobertes. En aquell moment, les tripulacions van emetre una sèrie de segells (o més aviat, etiquetes decoratives, sense cap validesa postal) que són buscats ara pels col·leccionistes de segells postals.

## Referències

* ↑ Madl, Pierre (1999). Essay about the phenomenon of Lessepsian Migration Arxivat 2010-10-27 a Wayback Machine., Colloquial Meeting of Marine Biology I, Salzburg, abril 1999 (revisat el novembre de 2001).
* ↑ Imray Laurie Norie & Wilson. The Red Sea Pilot, 1995, p. 266.
* ↑ Klare, Michael. Henry Holt and Co. Blood and Oil: The Dangers and Consequences of America's Growing Petroleum Dependency, 30/09/2004, p. 35 i 218n.. ISBN 0-8050-7313-2.
* ↑ Eddy, William A. «FDR meets Ibn Saud» (en anglès). Washington: America-Mideast Educational & Training Services, Inc, 1954. Arxivat de l'original el 2010-06-15. [Consulta: 15 novembre 2009].
# Nicolás Mascardi

Nicolás Mascardi (Sarzana, 5 de setembre de 1624 - Patagònia, 15 de febrer de 1674) fou un sacerdot jesuïta i missioner italià a Amèrica del Sud al segle xvii. Va arribar a Xile el 1651. Mentre estava actiu a Araucanía va guanyar notorietat pels exorcismes que va exercir entre els mapuches.
El 1662, va anar a una expedició al sud de l'arxipèlag de Chiloé, on els jesuïtes havien estat establerts durant una cinquantena d'anys, arribant a l'arxipèlag de Guaitecas on va construir una església.
El 1669 va creuar els Andes de l'arxipèlag de Chiloé i va establir una missió a la vora del llac Nahuel Huapi que va durar fins a la seva mort. Des de la missió, ell i els seus companys Jesuïtes es van dedicar a realitzar activitats missionàries entre els Poyas, Pehuenches i Puelches. Va morir el 1673 després de ser atacat per Poyas nadius durant un dels seus viatges d'exploració als Andes meridionals. Villa Mascardi i el llac Mascardi de l'actual Argentina reben el seu nom.

## Referències

* ↑ Pinto Rodríguez, Jorge «Jesuitas, Franciscanos y Capuchinos italianos en la Araucanía (1600-1900)» (en castellà). Revista Complutense de Historia de América, 19, 1993, pàg. 109–147 [Consulta: 22 febrer 2014].
* ↑ Sepúlveda Ortíz, Jorge «Exploraciones efectuadas en la región de Trapananda antes del siglo XIX». Boletín de la Academia de Historia Naval y Marítima de Chile, pàg. 95–110.
* ↑ Urbina, M. Ximena «La frustrada misión estratégica de Nahuelhuapi, un punto en la inmesidad de la Patagonia» (en castellà). Magallania, 36, 1, 2008, pàg. 5–30 [Consulta: 26 abril 2013].
# Bez znieczulenia

Bez znieczulenia (en polonès Sen se anestèsia) és una pel·lícula polonesa del 1978, dirigida per Andrzej Wajda. Va participar al 32è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Segons el guió, Bez znieczulenia té lloc als anys 60. Jerzy (Zbigniew Zapasiewicz), un conegut periodista i corresponsal estranger que informa sobre guerres, revolucions i moviments guerrillers al tercer món, és un home la vida personal i la carrera del qual s'estan destrossant.
El personatge principal es basa en Ryszard Kapuściński, el destacat periodista polonès i autor de l'escola de "reportatges".

## Repartiment

* Zbigniew Zapasiewicz - Jerzy Michalowski
* Ewa Dalkowska - Ewa Michalowska
* Andrzej Seweryn - Jerzy Rosciszewski
* Krystyna Janda - Agata
* Emilia Krakowska - Wanda Jakowicz
* Roman Wilhelmi - Bronski
* Kazimierz Kaczor - Editoren cap
* Iga Mayr - Mare d'Ewa
* Aleksandra Jasienska - Olenka
* Maria Salinger - Gabcia
* Stefania Iwinska - Józefa
* Halina Golanko - Halina Lukasik
* Jerzy Stuhr - Jerzy Porebowicz
* Magda Teresa Wójcik - Joanna Cichon
* Danuta Balicka-Satanowska - Jutge

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Without Anesthesia». festival-cannes.com. [Consulta: 24 maig 2009].
* ↑ Tomasz Łubieński, "Kapuściński's pupil?" Gazeta Wyborcza, 3 March 2010, p. 13 (in Polish) ("Ryszard Kapuściński was the original model for the main character of Andrzej Wajda's film Without Anesthesia.")

## Enllaços externs

* Bez znieczulenia a cda.pl
* Bez znieczulenia (1a part) a Dailymotion
* Bez znieczulenia (12a part) a Dailymotion
# Felip Massot i Felip

Felip Massot i Felip (Belianes, 1945) és un empresari català, actiu al sector de la promoció immobiliària.
Era el fill gran de Maurici Massot, un petit comerciant que explotava un molí d'oli a Belianes. Després de la fallida del molí familiar, tota la família va sobreviure amb petits oficis ocasionals. El 1969, amb vint-i-quatre anys, va crear una agència immobiliària a Viladecans i el 1971 es va llançar en la construcció i va construir una primera casa a Gavà, cleda del què va esdevenir el Grup Vertix, el segon grup immobiliari català que va fundar el 1972 i del qual encara és el president. Als anys 80 del segle xx ja construïa uns dos cents cases per any. El 2014, s'estimava a prop de tretze mil el nombre habitatges aixecats des de l'inici.
Es declara obertament partidari del dret a decidir, tot i que Massot amb altres empresaris no veien la declaració unilateral d'independència com la millor estrategia i haurien preferit noves eleccions el 2017.
A més de l'activitat industrial, és un col·leccionista que ha aplegat un conjunt impressionant de pintura catalana des de la fi del segle xix. Al seu poble natal ha finançat la restauració d'un antic molí d'oli del segle xvii, que es va batejar Molí d'Oli Maurici Massot en honor del seu pare, i que s'ha integrat en el conjunt de l'Ecomuseu municipal.

## Referències

* 1 2 Salvador, Rosa «De Belianes, a urbanizar el Baix Llobregat – Felip Massot, presidente de grupo inmobiliario Vertrix» (en castellà). La Vanguardia, 16-03-2003. Arxivat de l'original el 2009-06-09 [Consulta: 18 gener 2020]. Arxivat 2009-06-09 a Wayback Machine.
* 1 2 «Biografia del Sr. Felip Massot, empresari i promotor immobiliari, propietari, fundador i president de Vértix, segon grup immobiliari català». Sopars de Girona, 29-05-2018. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ Roig, Berta «Felip Massot: ‘S'equivoca qui diu que els empresaris no volen el dret a decidir’». L'Econòmic, 03-05-2014.
* ↑ ACN «Un llibre explica les pressions empresarials fins al darrer moment per frenar la DUI». VilaWeb, 12-03-2018.
* ↑ Palau, Maria «Felip Massot: empresari i col·leccionista d'art». El Punt, 02-06-2010, pàg. 30.
* ↑ «Ecomuseu i Molí d'Oli Maurici Massot». Catalunya.com. [Consulta: 18 gener 2020].
# Charles Albrecht

Charles Albrecht va ser un ciclista alemany que es va especialitzar en el ciclisme en pista, concretament en el mig fons, on va guanyar una medalla medalla de plata, com amateur, al Campionat del món de 1893 per darrere del sud-africà Laurens Meintjes.

## Referències

* ↑ «Last days of the meet». The Wheel and cycling trade review, 18-08-1893 [Consulta: 24 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Hermògenes

Hermògenes és el nom dels següents personatges:
* Hermògenes (filòsof), filòsof grec
* Hermògenes (banquer), banquer romà
* Hermògenes d'Alabanda, arquitecte grec
* Hermògenes de Citera, escultor grec
* Hermògenes de Tars (retòric), retòric grec
* Hermògenes de Frígia, historiador grec
* Hermògenes de Tars (historiador), historiador grecoromà
* Hermògenes de Cartago, pintor romà
* Marc Tigel·li Hermògenes, escriptor romà
* Hermògenes del Pont, magistrat romà
* Hermògenes (oficial), oficial romà
* Hermògenes d'Egipte, prefecte d'Egipte
* Hermògenes d'Acaia, prefecte d'Acaia
* Hermògenes (metge d'Hadrià), metge grec d'Hadrià
* Hermògenes (metge), metge grec
* Hermògenes de Tricca, metge grec
# Grand Prix SAR La Princesse Lalla Meryem 2009

El Torneig de Fes 2009, també conegut com a Grand Prix SAR La Princesse Lalla Meryem 2009, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International tournaments de la WTA. La 9a edició del torneig es va celebrar entre el 27 d'abril i el 2 de maig de 2009 al Royal Tennis Club de Fes, Marroc.

## Quadre individual femení

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1/WC | Anabel Medina | 1 | 7 | 6 |
| | K. Zakopalova | 6 | 6¹ | 3 | 1/WC | Anabel Medina | 7 | 7 |
| | A. Keothavong | 6 | 5 | 3 | | L. Dominguez Lino | 6⁵ | 6⁵ |
| | L. Dominguez Lino | 4 | 7 | 6 | | | | | 1/WC | Anabel Medina | 6 | |
| 3 | A. Pavliutxénkova | 6¹ | 6 | 3 | | | | | | M. Czink | 0 | r |
| | M. Czink | 7 | 3 | 6 | | M. Czink | 6 | 6 | | | | |
| | L. Hradecka | 6 | 6 | | | L. Hradecka | 4 | 2 | | | | |
| 8 | S. Peer | 4 | 1 | | | | | | | | | | 1/WC | Anabel Medina | 6 | 6 |
| 6 | E. Makàrova | 6 | 6 | | | | | | | | | | 6 | E. Makàrova | 0 | 1 |
| | A. Morigami | 0 | 1 | | 6 | E. Makàrova | 6 | 6 | | | | |
| LL | E. Fernandez-Brugues | 4 | 4 | | | M. Domachowska | 4 | 4 | | | | |
| | M. Domachowska | 6 | 6 | | | | | | 6 | E. Makàrova | 6 | 6 |
| 7 | R. Vinci | 2 | 4 | | | | | | 2 | A. Kleibànova | 2 | 1 |
| Q | P. Hercog | 6 | 6 | | Q | P. Hercog | 3 | 4 | | | | |
| | J. Groth | 4 | 1 | | 2 | A. Kleibànova | 6 | 6 |
| 2 | A. Kleibànova | 6 | 6 | | | | | |
Casablanca / Rabat / Fes / Marràqueix :
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2022
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2009
< 2008
2010 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Nicolás Pasquet

Nicolás Pasquet (Montevideo, 1958) és director d'orquestra de l'Uruguai i professor de direcció d'orquestra.

## Biografia

Nascut el 1958 a Montevideo, l'Uruguai, Pasquet va estudiar violí i es va anar a l'Escola Nacional de Música. Més tard va estudiar a Alemanya, violí a l'Stuttgart College of Music i va dirigir a Nürnberg. La carrera de Nicolas Pasquet va començar després de guanyar en dues ocasions el Concurs Nacional per a Joves directors (1984 i 1986) i el primer premi del Concurs Internacional Besançon per a Joves directors el 1987.
S'ha convidat a Nicolás Pasquet a dirigir orquestres a Suïssa, Itàlia, Portugal, Sud-amèrica, els Estats Units, Austràlia, Corea del Sud, inclosa la NDR Radiophilharmonie, Philharmoniker Hamburg, Orchestre national du Capitole de Tolosa, Queensland Orchestra i l'Orquestra Simfònica de Radio de Baviera. Pasquet va ser director de l'Orquestra Simfònica de Pécs Hongria (1993-1996), l'Orquestra Filharmònica de Neubrandenburg i l'orquestra del Teatre de Coburg.
Va treballar com a professor guia a Nürnberg abans de ser nomenat professor de direcció a l'Hochschule für Musik "Franz Liszt" a Weimar, Alemanya.
Pasquet és també director general del LJSO Hessen (Youth Orchester of Hessen, Alemanya).

## Referències

* ↑ «The Liszt School of Music – Prof. N. Pasquet – conducting». Arxivat de l'original el 19 de juliol 2011. [Consulta: 4 agost 2009].
* ↑ «Nicolás Pasquet». Naxos. Arxivat de l'original el 23 de juliol 2008. [Consulta: 4 agost 2009].
* ↑ «Nicolas Pasquet». Classics Online. Arxivat de l'original el 16 juliol 2011. [Consulta: 4 agost 2009].
# Ezra Hounsfield Riley

Ezra Hounsfield Riley (5 de juny de 1866 - 5 de gener de 1937) va ser un polític i ramader canadenc de la ciutat d'Alberta, Canadà. Va formar part de l'Assemblea Legislativa d'Alberta de 1906-1910.

## Primers anys

Va néixer el 1866 a Yorkville (aleshores un suburbi de Toronto, Canadà). Va posseir grans extensions de terres que va vendre a la ciutat de Calgary el 1904. El terreny es va convertir en la històrica comunitat Hillhurst-Sunnyside al nord-oest del centre de la ciutat.

## Eleccions parcials de 1906

Riley va sortir elegit a l'Assemblea Legislativa d'Alberta en una elecció puntual per al Partit Liberal d'Alberta el 7 de desembre de 1906. Seria reelegit a un segon mandat a les eleccions generals de l'Alberta de 1909.

## Resignació i derrota

Després d'un any del seu segon mandat, va renunciar al seu escó per protestar contra el lideratge d'Arthur Sifton, que es va convertir en líder del partit liberal arran de l'escàndol ferroviàri. Riley sortiria a les eleccions subsecuents posteriors el 3 d'octubre de 1910. Els conservadors no van presentar cap candidat en aquelles eleccions secundàries en lloc de triar donar suport a Riley.
Explicant la seva renúncia en un discurs memorable el 30 de setembre de 1910, Riley va a dir
| « | Et dic, sóc liberal, però crec en la marca del liberalisme per i per a la gent. No tinc por de la gent i no podria continuar assegut a la casa d'Edmonton sense donar la possibilitat a la gent d'expressar-se. | » |
El dia de les eleccions, Riley va ser derrotada per 100 vots en una contesa de les eleccions i amargament disputada amb acusacions de llistes de vots manipulades.
El seu germà Harold Riley acabaria guanyant el districte pels conservadors en una altra elecció gairebé exactament un any després.

## Honors

Riley Park, a Calgary, Alberta, el lloc on es trobava al seu antic ranxo és nomenat en honor seu.

## Referències

* ↑ Margaret Tanko. «Hillhurst-Sunnyside remembers». Hillhurst-Sunnyside Community Association. Arxivat de l'original el 2020-03-28. [Consulta: 1r agost 2007].
* ↑ «Liberals Stand Back of Riley». Calgary Herald, 01-10-1910. Arxivat de l'original el 21 gener 2016. [Consulta: 1r agost 2007].
* ↑ «Futile Efforts Of Machine Organ To Distort Facts». Calgary Herald, 02-10-1910. Arxivat de l'original el 21 gener 2016. [Consulta: 1r agost 2007].
* ↑ «Past By-elections». Elections Alberta. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 1r agost 2007].
* ↑ «Riley Park». City of Calgary. Arxivat de l'original el 2007-06-16. [Consulta: 1r agost 2007].

## Enllaços externs

* Llista de membres de l'Assemblea Legislativa d'Alberta
* Perfils de pioners Ezra Riley
# Bezange-la-Petite

Bezange-la-Petite és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 92 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bezange-la-Petite era de 92 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 39 eren cases i 1 era un apartament. Dels 35 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bezange-la-Petite el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 12 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 12 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 30 eren actives i 18 eren inactives. De les 30 persones actives 29 estaven ocupades (19 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 home). De les 18 persones inactives 7 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa financera.
L'any 2000 a Bezange-la-Petite hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 480 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bezange-la-Petite a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bezange-la-Petite a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ella Daish

Ella Daish és una activista ambiental britànica que fa campanya per persuadir empreses i governs perquè retirin el plàstic dels productes d'higiene menstrual de les dones.
Al febrer de 2018, mentre treballava a Cardiff com a empleada postal, va començar la campanya "End Period Plastic" ("Acabem amb el plàstic menstrual"). Es va convertir en activista a temps complet; va afirmar: "Els productes sanitaris són el cinquè element més comú que es troba entre les deixailles de les platges d'Europa" i "es creu que unes 200,000 tones d'[aquest] material acaben en els abocadors del Regne Unit cada any". Al voltant del 90 % d'una tovallola sanitària és plàstic.
Al desembre de 2018, Daish va iniciar la campanya "Eco Period Box" per abordar la pobresa menstrual, donant productes de menstruació sense plàstic i reutilitzables en tot el Regne Unit. L'any 2019, va ajudar a convèncer el consell del comtat de Sir Caerffili per que gastés en productes sostenibles tots els diners de la seva subvenció per proporcionar productes sanitaris gratuïts a les escoles. S'havia demanat als consells que gastessin només el 10% dels diners en productes reutilitzables.
La BBC va afegir Daish en la seva llista anual de les 100 dones més inspiradores i influents de tot el món.

## Vegeu també

* Contaminació per plàstics

## Referències

* 1 2 Turns, Anna «The women taking the plastic out of periods». , 02-10-2019 [Consulta: 31 desembre 2019].
* 1 2 Thompson. «A postal worker noticed more waste on streets. Now she's making shops ditch plastic period products.». Mashable. [Consulta: 31 desembre 2019].
* 1 2 «Time for a red revolution: Breaking the cycle of unsustainable feminine hygiene products». www.irishexaminer.com, 20-05-2019. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «This Girl On A Mission Wants To #EndPeriodPlastic». British Vogue. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Sainsbury's stops production and sales of own-brand plastic tampon applicators», 17-08-2019. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Shops back Eco Period Box». The Ecologist. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ Smith, Nicola «Plastic-free sanitary products plan welcomed». , 25-09-2019 [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «BBC 100 Women 2019: Who is on the list?». [Consulta: 31 desembre 2019].
# Castell d'Olimbroi

El Castell d'Olimbroi s'alçava sobre el tossal de Sant Nicolau a Dénia (Marina Alta). Es va bastir en el segle xiv per a facilitar la conquesta de la ciutat per part de Pere Eiximen d'En Carròs. Exercia de talaia per a vigilar del trànsit del port.
Segons subratllaria l'arqueòleg municipal, Josep Antoni Gisbert, l'edifici no va fer tant de fortalesa sinó més aïna d'ermita dedicada a Sant Nicolau: d'on prové l'altre topònim.
En 1812 es va usar per a lluitar contra els francesos durant la Guerra del Francès. A principis del segle xx el tossal on s'estava començà a ser utilitzat com a pedrera per a crear l'escullera sud del port de la vila. La dinamita emprada acabà perjudicant l'edifici, que va ser derrocat al voltant del 1917, a causa dels problemes en l'estructura.

## Referències

* ↑ (castellà) Las províncias, Castell d'Olimbroi
* ↑ Segons Roc Chabàs Llorens
* 1 2 «Cent anys de la demolició del Castell d'Olimbroi de Dénia». La Marina Plaza, 28-02-2017.
# Hermògenes (metge)

* Per a altres significats, vegeu «Hermògenes (metge d'Hadrià)».
Hermògenes (en llatí Hermogenes, en grec antic Ἑρμογένης) era un metge gec que apareix esmentat en un epigrama de Lucil·li publicat a l'Antologia grega, i en un altre epigrama del mateix recull atribuït a Nicarc, el que pressuposa que va gaudir d'una fama considerable al seu temps, que seria coincident amb el d'aquestos autors.

## Referències

* ↑ 2. Hermogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 421