OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Le Verdon-sur-Mer

Le Verdon-sur-Mer és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. Tot i trobar-se al Medoc, un parçan occità, és un poble històricament de parla francesa. Tot i així, té un exònim en occità, lo Verdon de Mar.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.554 | 1.630 | 1.648 | 1.616 | 1.344 | 1.274 | 1.369 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1942-1965 | Georges Poirier | Divers droite |
| 1965-1976 | Jean Larrieux | PS |
| 1976-1977 | Albert Platon | PS |
| 1977-1983 | Fernand Formont | Divers droite |
| 1983-1989 | Michel Rapeau | PS |
| 1989-2008 | Alain Martinet | Divers droite |
| 2008- | Jacques Bidalun | |
# San Giovanni del Dosso

San Giovanni del Dosso és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
San Giovanni del Dosso limita amb els municipis de Concordia sulla Secchia, Mirandola, Poggio Rusco, Quistello, San Giacomo delle Segnate, Schivenoglia i Villa Poma.

## Galeria

* Localització de San Giovanni del Dosso a la província de Màntua
# Euskaldun

Euskaldun, euskalduna, és una paraula que en basc vol dir «bascoparlant». Etimològicament conjuga la paraula basc (llengua basca) amb el sufix -dun ('que ho té'). En conseqüència, aquell que posseïx la llengua basca és el bascoparlant.
En el País Basc s'utilitza també la forma eskualdun. En zones de Soule (Zuberoa), el terme eskualdün s'utilitza només per als parlants de suletí, mentre que a altres bascoparlants se'ls anomena manex. A aquells que parlen èuscar com a llengua materna se'ls denomina en la dita llengua euskaldun zaharrak («bascoparlants vells», és a dir, natius) mentre que els que ho han aprés posteriorment se'ls anomena euskaldun berriak («bascoparlants nous»).
En sentit ampli, en èuscar també s'utilitza el terme per a referir-se a persones que són basques, independentment de si dominen el basc o no. Per oposició, hi ha la forma erdaldun o erdeldun: parlant d'una llengua diferent de l'èuscar (erdara), habitualment el castellà o el francès. A les llengües diferents de l'èuscar, qualsevol que siguen, se les denomina en èuscar erdera, que etimològicament equivaldria a quelcom semblant a «mitja llengua» (de erdi «mig»). El parlant d'erdera és l'erdeldun.

## Referències

* ↑ «Euskaldun zaharrak» (en basc). Euskal Estatistika Erakundea. [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ «Euskaldun berriak» (en basc). Euskal Estatistika Erakundea. [Consulta: 24 febrer 2019].

## Bibliografia

* Euskera y castellano, ¿Conflicto lingüístico en el País Vasco?, per Fernando Polanco Martínez.
# Aelia Sentia

Aelia Sentia va ser una llei del temps d'August, segurament de l'any 3, proposada pels cònsols Sext Eli Cat i Gai Senti Saturní, que regulava la manumissió d'esclaus. Per aquesta llei els esclaus que havien estat encadenats pels seus amos com a càstig o havien rebut altres càstigs esmentats a la llei, si després rebien la manumissió pel mateix amo o per un altre no es convertien en ciutadans romans ni llatins sinó que passaven a ser peregrins dediticis (peregrini dediticii).
També regulava l'edat per la manumissió d'esclaus (els esclaus fins als 30 anys) i els que per sota d'aquesta edat rebien la manumissió només rebien la ciutadania romana si hi havia causa legal establerta davant un consilium (aquesta mena de consilii es feien sovint a províncies i també a Roma) i si eren hereus de l'amo i aquest no era solvent. Els que després de la manumissió havien esdevingut ciutadans llatins podien accedir a la ciutadania romana en certes condicions que regulava la llei (s'havien d'haver casat amb una dona romana o una dona d'una colònia, o una dona de la seva mateixa classe, i llavors l'home, la dona i els fills podien ser ciutadans. En cas de la mort del pare abans d'acabar el procediment la dona el podia continuar.
Si un home donava la manumissió a un esclau en frau de creditors o per defraudar, la manumissió s'invalidava. Cap persona per sota dels 20 anys podia donar la manumissió a un esclau excepte per procediment legal (vindicta) establint la causa legal en un consilium; encara que a partir dels 14 anys es podia atorgar testament, les manumissions atorgades no eren valides; fins i tot per sota dels 20 anys, havia de seguir el mateix procediment per donar la manumissió a un esclau que s'havia de convertir en ciutadà llatí. Les previsions contra la manumissió en frau no s'aplicaven als peregrini, però s'hi van estendre parcialment al temps d'Hadrià.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 50-52.
# José Bahamonde y de Lanz

José Bahamonde y de Lanz fou un jurista i polític espanyol que va ser ministre de Governació i ministre de Gracia i Justícia durant el regnat d'Alfons XIII.
Vescomte de Matamala, va ser ministre de Governació entre el 3 de novembre de 1917 i el 22 de març de 1918 en un govern que va presidir García Prieto, i ministre de Gracia i Justícia entre el 15 d'abril i el 20 de juliol de 1919 en el IV govern Maura.

## Obres

* Diccionario de jurisprudencia contecioso-administrativa (1915)
* Los godos. Influencia que ejercieron en la civilización española (1868)

## Referències

* ↑ Pedro Pascual. El compromiso intelectual del político: ministros escritores en la Restauración Canovista. Ediciones de la Torre, 1999, p.38-39.
Càrrecs públics :
| Precedit per: José Sánchez Guerra y Martínez | Ministre la Governació (novembre) 1917- (març) 1918 | Succeït per: Manuel García Prieto |
| Precedit per: Alexandre Rosselló i Pastors | Ministre de Gràcia i Justícia (abril-juliol) 1919 | Succeït per: Pascual Amat y Esteve |
# Ichtratzheim

Ichtratzheim (en alsacià Ischterze) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 282 habitants.
Forma part del cantó d'Erstein, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del cantó d'Erstein.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 191 | 206 | 286 | 295 | 280 | 282 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2014 | Albertine Nuss | UMP |
| 2014-2020 | Grégory Gilgenmann | |
# Le Verger

Le Verger (en bretó Gwerzher) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.442 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 385 | 395 | 653 | 722 | 915 | 1.099 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Solange Delafosse | |
| 2008- | Patrick Le Ray | |
# Sant Anton de Pano

San Anton de Pano és una ermita romànica llombarda del segle xi, situada al municipi de Graus, dins de la Franja de Ponent a la comarca de la Ribagorça a l'indret conegut com a Pano.
La seva planta és basilical de tres naus i absis cilíndrics amb arcuacions cegues. La portalada és un arc senzill de mig punt. El seu estat és correcte i ha estat restaurat. Des de 1983 és considerada monument historicoartístic.

## Referències

* ↑ Fitxa al Portal románico aragonés
* ↑ Fitxa declaració monument historicoartístic
# Estat de Guerrero

Guerrero és un dels 31 estats de Mèxic. Limita a l'est amb Michoacán, al nord amb l'estat de Mèxic, estat de Morelos i l'estat de Puebla, a l'est amb l'estat d'Oaxaca i al sud amb l'oceà Pacífic. La capital de l'estat és Chilpancingo (Ciudad Bravo). Altres ciutats importants són: Acapulco, Iguala (on es va fer la bandera de Mèxic) i Taxco, un centre de producció de plata. L'estat és una destinació turística molt important. Hi ha tres àrees de turisme conegudes com el Triángulo del Sol (Triangle del Sol): integrat per Taxco, una ciutat colonial coneguda per la seva producció de plata, Acapulco i Ixtapa. Ixtapa va ser creada com a destinació turística la dècada dels vuitanta durant la desacceleració econòmica del país.

## Referències

* ↑ «Estat de Guerrero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aelfwine de Deira

Ælfwine (també escrit Elfwin) va ser el darrer rei de Deira, després d'ell el títol seria abolit i els governants d'aquest país s'anomenarien reis de Northumbria. Va pujar al tron en substitució del seu germà Egfrid, quan Deira era un territori vassall d'Oswiu de Northumbria. Va morir en batalla quan tenia uns divuit anys.
Quan Efrith va succeir el seu pare com a rei de Northumbria l'any 670, va posar el seu germà Aelfwine en substitució del seu antic càrrec, governant del regne vassall de Deira, amb el títol de rei. Aelfwine encara era un noi en aquella època, i probablement Egrid volia introduir-lo en els assumptes d'estat per més endavant fer-lo hereu de tot el reialme, ja que ell no tenia fills. Però va morir en la batalla del Trent el 679 contra els mercis. Tot i que la seva mort hauria pogut portar a una escalada de la violència per voler venjar la mort d'un rei, això es va evitar gràcies a la intervenció de l'arquebisbe Teodor de Canterbury, que va proposar el pagament d'una compensació (el tradicional wergeld per part del rei Æthelred de Mèrcia.

## Referències

* ↑ Yorke, 2002, p. 79.
* ↑ Beda, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, llibre IV, capítol 21
* ↑ Cannon, Cannon i Hargreaves, 2009, p. 34.

## Bibliografia

* Cannon, J; Cannon, J A; Hargreaves, A. The Kings & Queens of Britain. Oxford University Press, 2009.
* Kirby, D.P.. The Earliest English Kings. Londres: Routledge, 1992. ISBN 0-415-09086-5.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms in Early Anglo-Saxon England. Londres: Routledge, 2002. ISBN 1-85264-027-8.
# Anabarilius qionghaiensis

Anabarilius qionghaiensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al sud-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ Cockerell T. D. A. 1923. The scales of the cyprinid genus Barilius. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 48 (art. 14). 531-532.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhou, W. i G.-H. Cui, 1992. Anabarilius brevianalis, a new species from the Jinshajiang River basin, China (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 3(1):49-54.
# José Balibrea Vera

José Balibrea Vera (m. 1970) va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra Civil Espanyola.

## Biografia

Al començament de la guerra civil es trobava destinat en la Base naval de Cartagena amb el rang de comandant, i es va mantenir fidel a la República. Durant els primers dies de la contesa va dirigir les forces de Cartagena que van reconquerir Albacete el 25 de juliol. Unes setmanes després, a l'agost, va estar al capdavant d'una de les columnes al comandament del general Miaja que van intentar reconquerir Còrdova, sense èxit. L'agost de 1937 va passar a manar el XIII Cos d'Exèrcit en el Front de Terol, ostentant per a llavors el rang de coronel. Durant l'ofensiva franquista de Llevant va formar part de l'Estat major de l'Exèrcit de Llevant.
Va romandre a Espanya després del final de la contesa, on va morir en 1970.

## Referències

* 1 2 Michael Alpert (2013). The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936–1939, Cambridge University Press, pàg. 324
* ↑ Juan Martínez Leal (1993). República y guerra civil en Cartagena, 1931-1939, Ayuntamiento de Cartagena, pág. 175
* ↑ Francisco Alía Miranda, et al. (2008). La guerra civil en Castilla-La Mancha, 70 años después, Universidad de Castilla-La Mancha, pág. 386
* ↑ Juan Martínez Leal (1993). República y guerra civil en Cartagena, 1931-1939, Ayuntamiento de Cartagena, pág. 186
* ↑ Francisco Moreno Gómez (1985). La Guerra civil en Córdoba: 1936-1939, Ed. Alpuerto, pág. 351
* ↑ Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 188
* ↑ Rafael Casas de la Vega (1976). Alfambra: La reconquista de Teruel, L. de Caralt, pág. 200
* ↑ Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de Las Brigadas Mixtas Del Ejército Popular de la República, Almena Ediciones, pág. 178
# Casafort

Casafort és una entitat de població del municipi de Nulles, a la comarca de l'Alt Camp. Es troba al nord-est del nucli urbà de Nulles, a uns 240 m d'altitud. L'any 1359 pertanyia a Francesc de Montbui i tenia cinc focs.
Actualment té unes vuit cases, tot i que n'hi arribà a haver unes vint, incloses les ruïnes d'una antiga casa fortificada, d'on la població agafa el nom.
S'hi troba l'habitatge conegut com a ca l'Hereu o cal Lluc on hi ha una pedra datada del 1583 i la pedra clau de la portalada està datada el 1767 i té l'escut de la Inquisició: una creu, una espasa i una branca d'olivera amb la inscripció "El Senyor promou la teva causa i la jutja".

## Referències

* ↑ «Casafort al web de l'ajuntament de Nulles». Arxivat de l'original el 2009-07-13. [Consulta: 31 juliol 2008].
# Life in Technicolor II

«Life in Technicolor II» (també escrita com «Life in Technicolor ii») és una cançó de la banda britànica Coldplay llançada com a primer senzill de l'EP Prospekt's March. Es tracta de la versió amb veu de la cançó instrumental "Life in Technicolor", inclosa en el seu anterior àlbum d'estudi Viva la Vida or Death and All His Friends. Tot i que es va llançar un CD senzill promocional a finals del 2008, el senzill es va publicar oficialment el 2 de febrer de 2009. El senzill anava acompanyat de la cançó inèdita "The Goldrush", una de les poques cançons de Coldplay cantades pel bateria Will Champion.
El videoclip, dirigit per Dougal Wilson, fou estrenat el 20 de gener de 2009 als canals 4Music i Channel 4.
La cançó fou nominada a dos premis Grammy (2009) per a la millor actuació de rock per duet o grup vocal i pel millor videoclip curt. El videoclip també fou nominat ens els premis UK Music Video Awards per la millor direcció artística i pels millors efectes especials.

## Llista de cançons
### Descàrrega digital

* "Life in Technicolor II" – 4:05
* "Life in Technicolor II" (Directe @ The O2, Londres) – 3:36
* "The Goldrush" – 2:29

### Vinil 7"

    A. "Life in Technicolor II" – 4:05
    B. "The Goldrush" – 2:29

### Promocional
   ### Ràdio CD EUA

* "Life in Technicolor II" (Edició ràdio) – 3:12

   ### Promo CD EUA

* "Life in Technicolor II" (Edició pop) – 3:14
* "Life in Technicolor II" (Edició ràdio) – 3:37
* "Life in Technicolor II" (Instrumental) – 4:06

   ### Promo CD UK

* "Life in Technicolor II" (Edició ràdio) – 3:37
* "Life in Technicolor II" (Versió Prospekt's March) – 4:05

## Referències

* ↑ Fletcher, Alex. «Coldplay: 'Life In Technicolor ii'» (en anglès). Digitalspy.com, 24-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-05. [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ Balls, David. «B-side of the Week: Coldplay's 'Goldrush'» (en anglès). Digitalspy.com, 30-01-2009. [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ «News: Sneak preview of the "Life In Technicolor ii" video» (en anglès). Coldplay.com. Arxivat de l'original el 2010-01-12. [Consulta: 22 gener 2012].
* ↑ «The 52nd Annual Grammy Awards Nominees List». Grammy.com. [Consulta: 26 gener 2012].

## Enllaços externs

* Life in Technicolor II a WikiColdplay (anglès)
# Sant Alexandre

Sant Alexandre és el nom dels següents personatges:
* Sant Alexandre Papa.
* Sant Alexandre de Roma, un dels Set Germans Sants, suposats fills de Felicitat de Roma
* Sant Alexandre de Viena.
* Alexandre el carboner, bisbe.
* Sant Alexandre de Jerusalem.
* Alexandre I d'Alexandria, patriarca d'Alexandria.
# Eveli Bulbena i Estrany

Eveli Bulbena i Estrany (Barcelona, 16 d'octubre de 1889-10 d'octubre de 1960) fou un escriptor i dibuixant, nebot d'Antoni Bulbena i Tusell. En les seves obres treballà la temàtica pessebrista i també va publicar llibres de poemes. És autor de l'obra biogràfica Ramón Amadeu, maestro imaginero catalán de los siglos XVIII-XIX. Barcelona 1927.

## Fons personal

Els documents del Fons personal d'Eveli Bulbena i Estrany, dipositat a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, estan agrupats en tres seccions: la documentació familiar, la documentació particular i els treballs literaris. Pel que fa al primer grup, la documentació de caràcter familiar, es poden localitzar des d'escriptures, cartes de pagament, fins a testaments i inventaris de béns. El segon grup aplega les cartes rebudes, retalls de premsa i algunes anotacions o petites notes. Està organitzada per anys, tal com l'autor ho va fer. El darrer grup, els treballs literaris, recull tots els escrits, la major part mecanoscrits, dels quals l'autor va conservar bé l'original o bé una còpia.
Pel que fa a les fotografies, avui dipositades a l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona, la primera intervenció documentada va consistir en el seu enregistrament als llibres de registre. El fons conté una sèrie de fotografies de figures de pessebre de Ramon Amadeu, escultor considerat el representant més prestigiós del pessebrisme a Catalunya.

## Referències

* ↑ Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona Registre Civil de Barcelona Naixements any 1889 numero 5506 jutjat Lonja
* ↑ «La Vanguardia 18 d'octubre de 1960 pàgina 25» (en castellà). [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 211. ISBN 978-84-9850-029-5.

## Enllaços externs

* Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Fons documentals: inventaris en format pdf. Fons privats
* «Eveli Bulbena i Estrany». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Agulles de Saboredo

Les Agulles de Saboredo és una muntanya de 2.628,1 metres d'altitud que es troba en el terme municipal d'Alt Àneu, dins del territori de la Mancomunitat dels Quatre Pobles, a la comarca del Pallars Sobirà.
Estan situades al centre de la Mancomunitat dels Quatre Pobles, a migdia del Pic de Locampo, al sud-oest del Pic de Serós, al nord-oest del Puis de Gerber i al nord, però més distant, de l'Agulla de Saboredo, pic amb el qual comparteix el nom.
Limita a l'oest amb el circ de Saboredo i amb la vall de Gerber a l'est.

## Enllaços externs

* Les Agulles de Saboredo en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Anabarilius xundianensis

Anabarilius xundianensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al sud-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ Cockerell T. D. A. 1923. The scales of the cyprinid genus Barilius. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 48 (art. 14). 531-532.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhou, W. i G.-H. Cui, 1992. Anabarilius brevianalis, a new species from the Jinshajiang River basin, China (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 3(1):49-54.
# José Balta y Montero

José Balta i Montero (Lima, 25 d'abril de 1814 - Lima, 26 de juliol de 1872), va ser un militar i polític peruà que va ocupar la presidència del Perú de 1868 a 1872. Durant el seu govern es va signar el Contracte Dreyfus per a l'explotació del guano, i va celebrar grans emprèstits a Europa, amb els quals va iniciar un ambiciós programa de construcció de ferrocarrils, sent els més notables els de penetració de la costa a la serra. Prop del final del seu govern va ser enderrocat pels germans Gutiérrez i pocs dies després va morir assassinat.

## Referències

* ↑ buscabiografias.com. «Biografía de José Balta» (en (castellà)).
# Illa Maria

Illa Maria, Maria Island, amb el nom natiu de Toarra-Marra-Monah, és una illa muntanyosa, formada en realitat per dues illes, la menor es diu Ile du Nord, que pertany a Tasmània, està situada a l'orient de Tasmània. Tota l'illa és un Parc Nacional (Maria Island National Park). Té una superfície de 115,50 km², la qual inclou una zona marina de 18,78 km² situada a la costa nord-oest. En el seu punt més proper a Tasmània està a 13 km de l'illa principal. Aquesta illa va rebre el seu nom, el 1642, per part d'Abel Tasman per Maria van Diemen que era l'esposa d'Anthony van Diemen, el Governador General de Batavia. Aquesta illa era coneguda com a Maria's Isle al principi del segle xix.
El seu punt més alt és Mont Maria de 711 m.
Només està habitada pel personal del Parc Nacional.

## Flora i fauna

Hi ha boscos de diverses espècies d'eucaliptus. La fauna és la pròpia de Tasmània amb cangurs i altres marsupials. Entre els ocells són notables els lloros, alguns en perill d'extinció.
El novembre de 2012 s'hi introduí el diable de Tasmània amb exemplars lliures de tumors facials.

## Referències

* ↑ «Chart of Van Dieman's Land (cartographic material) : compiled from the most authentic documents extant.». National Library of Australia, 1826.
* ↑ 42° 37’ 17.8” S, 148° 06’ 22.2” E, Darlington 5828 1:25 000 map sheet, Department of Primary Industries, Water and Environment, Tasmania, 2000
* ↑ «IBA: Maria Island». Birdata. Birds Australia. [Consulta: 11 agost 2011].

## Notes

* Ludeke, M. (2005) second edition. Tasmania's Maria Island: A Comprehensive History and Visitor's Guide. Hobart: Ludeke Publishing.

## Enllaços externs

* Maria Island - Parks and Wildlife Service Arxivat 2008-09-08 a Wayback Machine.
# Casado

«Casado» té aquests significats:
* Cop de Casado, cop d'estat durant la Guerra Civil Espanyola (5 març de 1939)
* Biografies:
** Alberto Casado (Madrid, 1983), còmic espanyol
** Alfonso Casado Trigo (Alcalá de Guadaira, Sevilla, 1984), pianista i director musical espanyol
** Esteban Casado Poveda (Ciudad Real, 1943), polític i sindicalista català d'origen castellanomanxec
** Florentina Casado García (Madrid, 1933 - Barcelona, 1997), bailaora i pedagoga espanyola
** Fernando Casado Arambillet o Fernando Rey (La Corunya, 1917 − Madrid, 1994), actor de cinema
** José Casado del Alisal (Villada, Palència, 1832 - Madrid, 1886), pintor i acadèmic castellà
** José Manuel Casado Bizcocho (Coria del Río, 1986), futbolista andalús que ocupa la posició de defensa
** José María Casado Pallarés, polític i advocat de Castelló de la Plana
** Josep Curto i Casadó (Tortosa, 1947), polític català
** Manuel Casado Nieto (Castro Caldelas, Ourense, 1912-Barcelona, 1984), poeta, traductor i jurista gallec
** María Casado, diversos personatges
** Núria Casado i Gual (Lleida, 1975), dramaturga i professora catalana especialitzada en el gènere teatral
** Philippe Casado (Oujda, 1964 - Perpinyà, 1995), ciclista francès nascut al Marroc, nord-català d'adopció
** Pablo Casado, president del PP
** Segismundo Casado (Nava de la Asunción, Segòvia, 1893 - Madrid, 1968), militar espanyol que va tenir especial protagonisme durant l'etapa final de la Guerra Civil Espanyola
** Xoán-Manuel Casado (Barcelona, 1949-2002), poeta gallec
* Gastronomia
** Casado (menjar)