OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fàbrica G. de Andreis

La Fàbrica G. de Andreis és un edifici industrial de Badalona catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment allotja l'Institut de Batxillerat La Llauna.

## Història

A principis del segle xx, l'italià Gottardo de Andreis va fundar una empresa dedicada a la fabricació i a la litografia d'envasos metàl·lics, i el 1905 va encarregar-ne el projecte a l'arquitecte badaloní Joan Amigó i Barriga. El juny del 1910 s'hi van afegir dos pisos a la banda del carrer d'Indústria, on es troben esgrafiats motius florals i grans volutes, i fins al 1922 s'hi feren noves amplicacions.
L'empresa, coneguda popularment com «La Llauna», va prendre el nom complet de Gottardo de Andreis Metalgraf Española pels voltants del 1919 fins al seu tancament l'any 1980. En aquell moment, la fàbrica estava aturada per suspensió de pagaments, i els propietaris, residents a Itàlia, no s'havien preocupat de modernitzar-ne les instal·lacions. Posteriorment, va passar a mans de l'Ajuntament, i el 1984 va ser rehabilitat pels arquitectes Enric Miralles i Carme Pinós, que va rebre el premi FAD de Rehabilitació (1986), així com la Bienal Española de Arquitectura y Urbanismo Beau 1. Actualment, hi ha l'institut d'ensenyament secundari La Llauna.

## Descripció

Situat als carrers de la Indústria, de Sagunt i d'Eduard Maristany, es tracta d'un edifici de quatre plantes, amb una porta corredissa d'entrada. Per a la construcció de la planta baixa es van inspirar en l'exterior de la ciutat, i és per aquest motiu que va ser concebuda com un espai lliure, amb rampes i escales que es van repetint una al costat de l'altra per tal de permetre la ràpida circulació d'estudiants. A la primera planta hi ha un vestíbul, un espai pensat per descansar entre les classes. L'eliminació de forjats de les plantes intermèdies li permet tenir la màxima dimensió d'alçada.
Els elements més notables de l'edifici original són les façanes dels carrers de la Indústria i d'Eduard Maristany, amb trets decoratius de gran escala, d'influència de la Secessió de Viena. Es tracta de garlandes vegetals acabades en volutes, frisos de flors quadràtiques a la primera i grans medallons musius amb escuts a la segona. Aquests, obra del mosaïcista Lluís Bru i Salelles, reprodueixen els escuts d'Itàlia i de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «INSTITUT LA LLAUNA - FÀBRICA PER A GOTTARDO DE ANDREIS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 Sadurní, Núria. Llaunes d'abans. Te'n recordes?. Badalona: Museu de Badalona, 2007, p. 26-27.
* 1 2 3 Massot, Josep Maria «L'arquitectura de la ciutat». Carrer dels Arbres, 7, 1996.
* ↑ Lladó, Francesc; Padrós, Joan Antoni. «Fàbrica per Gottardo de Andreis (La Llauna)». Inventari de Protecció del Patrimoni Cultural Europeu, 1980. Arxivat de l'original el 2018-04-08. [Consulta: 18 abril 2012].

## Enllaços externs

* «La Llauna». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Joan Queralt Domènech

Joan Queralt Domènech (Barcelona, segle XX) és un periodista i escriptor català expert en el crim organitzat a nivell internacional.
Nascut a Barcelona, durant els anys setanta residí a Buenos Aires des d'on cobrí la informació política del Con Sud per a diversos mitjans espanyols. El 1973, les seves revelacions sobre la participació dels EUA al cop d'estat de Xile van ser reproduïdes per tota la premsa europea. Ha col·laborat en importants publicacions nacionals, d'Europa i d'Amèrica Llatina, com la Revista de Occidente, El Viejo Topo, El País, El Periódico de Catalunya, Diario 16, l'Avui, La Repubblica, La Opinión i Granta, entre d'altres. El 1989 comença un minuciós procés d'indagació del fenomen mafiós i centra les seves investigacions i treballs periodístics en el tema. Fruit d'això escriu i dirigeix el documental Jueces en tierra de mafia (1995) i els llibres, Crónicas mafiosas, Sicilia 1985-2005 (2006) i El enigma siciliano de Attilio Manca (2008), traduït a l'italià. Participa regularment en conferències, jornades i programes de ràdio i televisió relacionats amb el coneixement del fenomen criminal. Un dels seus darrers llibres ha estat La Gomorra catalana (2011), una de les investigacions periodístiques més rigoroses realitzades fins ara sobre la presència de la Camorra a Catalunya.

## Referències

* ↑ Quelart, Raquel «Joan Queralt: "Los delitos económicos han perdido la etiqueta criminal"». La Vanguardia, 02-12-2011 [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «La camorra a casa nostra: entrevista amb l'expert en màfies i narcotràfic, Joan Queralt». RAC1, 10-07-2017 [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Queralt, Joan». Biblioteca Nacional d'Espanya. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Wakefield-Peacedale

Wakefield-Peacedale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 8.468 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wakefield-Peacedale tenia 8.468 habitants, 3.221 habitatges, i 2.174 famílies. La densitat de població era de 671,4 habitants per km².
Dels 3.221 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,4% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 32,5% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.313 $ i la renda mediana per família de 61.541 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.470 $ mentre que les dones 26.922 $. La renda per capita de la població era de 24.191 $. Aproximadament el 3,9% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wakefield-Peacedale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wakefield-Peacedale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Benxamín Casal Vila

Benxamín Casal Vila (Lugo, 12 de gener de 1935 - 30 d'agost de 2013) fou un polític, escriptor i empresari gallec. Enginyer agrònom i economista. Membre del grup Brais Pinto, va ser conseller d'Energia i Indústria de la Xunta de Galícia (1978-79) i diputat en el Parlament de Galícia a les eleccions autonòmiques de 1981 com a galleguista històric pel PSdeG-PSOE.
Va ser vicepresident de l'Editorial Galaxia i director de la Gran Enciclopedia Galega Silverio Cañada des de 2003. Ha escrit articles a Revista Galega de Estudios Agrarios, Desarrollo Agrícola, El Progreso, La Voz de Galicia i El Ideal Gallego.

## Obres

* A incidencia en Galicia do Plan Enerxético Nacional (1978, editorial Xunta de Galicia).
* Achegamento á Minería Galega (1979, editorial Xunta de Galicia)
* A Terra Cha luguesa. Estudio da súa realidade agraria (1984, editorial Seminario de Estudios Galegos)
* A Galicia campesina (1984, editorial Galaxia)
* O campo galego (1992, editorial O Correo Galego)

## Referències

* ↑ «Fallece Benxamín Casal, presidente de la Editorial Galaxia, a los 78 años de edad» (en castellà). ElPaís.com, 30-08-2013. [Consulta: 30 agost 2013].
* ↑ «Benxamín Casal Vila» (en gallec). Galegos.info. [Consulta: 30 agost 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Casa Vilà (Vic)

La Casa Vilà és un edifici civil modernista a la ciutat de Vic (Osona) protegit com a bé cultural d'interès local. És construïda a l'any 1908 pel mestre d'obres Josep Torner.
Casa de dos pisos de planta rectangular que fa xamfrà entre Rambla Devallades i el Carrer Verdaguer. La planta baixa és recoberta amb pedra picada i és destinada al Banc Popular Espanyol. A nivell de primer pis s'hi obren finestres d'arc de ferradura, emmarcades per dovelles de pedra. El segon pis és de més alçada i presenta uns balcons, els portals dels quals són d'arc d'ogiva i allindats, amb la llinda decorada amb formes geomètriques descrites per mosaics. La barbacana de l'edificació també és decorada amb mosaics. A la part que correspon a Rambla Devallades obeeix la mateixa estructura, però hi ha una làpida a la memòria d'en Bac de Roda. L'estat de conservació és bo malgrat l'allau de rètols de la façana.
Malgrat trobar-se molt reformada a la part baixa degut a l'establiment del banc, presenta unes línies clarament modernistes amb una clara influència islàmica. El carrer Verdaguer presenta diverses cases modernistes donat que fou obert a darreries del segle xix en establir-se a la part baixa del mateix l'estació de Ferrocarril. La Rambla Devallades corresponia ja a fora de muralla i fou allí on s'executà a Bac de Roda.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Vilà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Bàsquet universitari

S'anomena bàsquet universitari principalment a l'estructura competitiva dels Estats Units establerta per la National Collegiate Athletic Association, més coneguda com a NCAA.
El bàsquet universitari a Espanya no té tanta tradició com l'americà. Cada any es disputen els Campionats d'Espanya Universitaris (CEU).

## Enllaços externs

* Campionats d'Espanya Universitaris Arxivat 2010-07-09 a Wayback Machine. (castellà)
# Col·legi Oficial d'Arquitectes de Galícia

El Col·legi Oficial d'Arquitectes de Galícia (l'acrònim dels quals és COAG) és el col·legi professional d'arquitectes de Galícia (Espanya). Forma part del Consell Superior de Col·legis d'Arquitectes d'Espanya. Aquesta Corporació de Dret Públic va ser creada per Decret de 2 de maig de 1973, mitjançant segregació de l'antic Col·legi d'Arquitectes de León, Astúries i Galícia, explicant en aquest moment amb 120 col·legiats. Des de 2023 ostenta el càrrec de Degà-President Luciano González Alfaya.
Han estat Degans: Andrés Fernández-Albalat Lois (1973-1977); Xosé Bar Boo (1977-1979); Juan González Cebrián (1979-1981); Xabier Suances Pereiro (1981-1983); Miguel Silva Suárez (1983-1986); Arturo Conde Aldemira (1986-1989); José Manuel Rei Pichel (1989-2003); Teresa Táboas Veleiro (2003-2005); Celestino García Braña (2005-2011); Jorge Duarte Vázquez (2011-2013); Antonio Maroño Cal (2013-2019); Elena Ampudia Aixendri (2019-2023).

## Vegeu també

* Col·legi Oficial d'Arquitectes de Madrid

## Referències

* ↑ «Consejo Superior de Colegios de Arquitectos de España» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2012].
* ↑ Ministerio de la Vivienda. Decreto 1025/1973, de 2 de mayo por el que se crea el Colegio Oficial de Arquitectos de Galicia

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Partit de Treball i Solidaritat

El Partit de Treball i Solidaritat (portuguès Partido de Trabalho e Solidariedade, PTS) és un partit polític de l'illa de São Vicente, Cap Verd, liderat per Aníbal Medina.

## Història

El partit fou fundat per Onésimo Silveira en novembre de 1998. Es va presentar a les eleccions legislatives de Cap Verd de 2001 formant part de l'Aliança Democràtica pel Canvi (ADM), una coalició que aplegava la Unió Capverdiana Independent i Democràtica (UCID) i el Partit de Convergència Democràtica (PCD). L'aliança va rebre el 6% dels vots i va obtenir dos escons a l'Assemblea Nacional. A les eleccions presidencials d'un mes després, el candidat de l'ADM Jorge Carlos Fonseca va acabar tercer dels quatre candidats amb un 3% dels vots.
A les eleccions locals de 2004 el partit va rebre l'11% dels vots a São Vicente, obtenint un escó en el Consell Municipal i dos escons en l'Assemblea Municipal. El PTS no es va presentar a les eleccions legislatives de Cap Verd de 2006, però sí que participà en les eleccions de 2011. Només va rebre 1.040 vots (0,5%) i no va poder obtenir un escó.

## Referències

* ↑ Tor Sellström (1999) Sweden and National Liberation in Southern Africa Nordiska Afrikainstitutet, p63
* ↑ Richard A Lobban Jr & Paul Khalil Saucier (2007) Historical Dictionary of the Republic of Cape Verde, Scarecrow Press, p230
* ↑ 21 March 2004 Local Elections in Cape Verde African Elections Database
# Torre Fael i Masia de Cal Patxoca

La Torre Fael i Masia de Cal Patxoca és un edifici del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És un conjunt format per una torre de defensa i una masia. La torre és de planta quadrangular, està coronada per merlets esglaonats i conserva un matacà. A la part posterior s'obre una balconera amb llinda i brancals formats amb grans carreus ben treballats. També s'obren algunes espitlleres.
Cal Patxoca és una masia de planta irregular formada per planta baixa i un pis. Té nombroses obertures d'arc de mig punt. La teulada és a dues aigües amb el carener perpendicular a la façana principal.

## Història

El 1930 se sap que la masia rebia el nom de Cal Patxoca i que tenia un final emmerletat com la torre. L'any 1967 es va fer un projecte de reforma i adequació on es van projectar vuit finestres a la planta baixa; en aquest moment la masia ja havia perdut els merlets. En els plànols d'aquest any es poden veure un portal adovellat, una finestra gòtica geminada i una finestra de llinda d'una peça, probablement del segle xvi, amb un balcó posterior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Fael i Masia de Cal Patxoca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].
# Xaban

Xaban (àrab: شعبان, xaʿbān) és el vuitè mes del calendari musulmà i té 29 dies. És el mes de ‘separació’, perquè els àrabs preislàmics solien dispersar-se a la recerca d'aigua. Certs musulmans pietosos tenen el costum de dejunar durant part o la totalitat d'aquest mes per a preparar el dejuni obligatori (sawm) del mes següent.
La nit del 14 al 15 s'anomena Làylat al-Barat (‘Nit de la Salvació’) o, als països asiàtics Xab-i-Barat (‘Nit de l'emancipació’), i s'hi commemora que Déu salvà Noè del Diluvi. Igualment, segons la tradició, Déu determina durant aquesta nit qui viurà i qui morirà l'any següent. L'endemà les famílies solen ocupar-se de les tombes dels familiars.
Pels xiïtes imamites, el mes de xaban també és important perquè marca l'aniversari del dotzè imam, Muhàmmad al-Mahdí, nascut el 15 d'aquest mes l'any 255 de l'Hègira (2 d'agost de 869). Aquest aniversari és un pretext per a diversions populars, a semblança del Nadal pels cristians.

## Dates assenyalades

* 3 de xaban, naixença de l'imam xiïta al-Hussayn ibn Alí
* 5 de xaban, naixença de l'imam xiïta Alí Zayn-al-Abidín
* 14 de xaban, Làylat al-Barat, nit especial de pregàries.
* 15 de xaban, naixença del darrer imam imamita, Muhàmmad al-Mahdí.
* Mesos del calendari musulmà
* muhàrram • sàfar • rabí al-àwwal • rabí al-àkhir • jumada al-ula • jumada al-àkhira • ràjab • xaban • ramadà • xawwal • dhu-l-qada • dhu-l-hijja
# Bàtal

Bàtal (Batalus, Βάταλος) fou segons uns un autor grec de cançons poètiques lascives per acompanyar al beure i segons altres un efeminat flautista, que hauria viscut poc abans del temps de Demòstenes, al segle iv. Hauria estat el mateix Demòstenes el que li hauria donat el malnom de Bàtal, a causa de la seva constitució dèbil i delicada. Labini diu que era flautista i nadiu d'Efes, i fou el primer que va sortir a escena amb sabates de dona, motiu pel qual fou ridiculitzat en una comèdia d'Antífanes de Cios.

## Referències

* Batalus a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Benxi

Benxi (en xinès:溪|溪 =Běnxī) és una ciutat a nivell de prefectura de l'est de la província xinesa de Liaoning. l'any 2010 tenia 1.709.538 habitants. Va ser fundada com un centre de metal·lúrgia el 1915. La Companyia Benxi Ferro i Acer ("Bengang") és la que proporciona més llocs de treball i la segona indústria local és la mineria de carbó. En la mina de carbó Honkeiko de Benxi hi va haver l'any 1942 l'accident miner amb més morts del món (1.549 morts). També hi ha mines d'urani. Benxi és a 40° 49’—41° 35’ N de latitud i a 123° 34’—125° 46’ E de longitud, ocupa una superfície de 8.411 km². És una zona amb moltes muntanyes i amb gran cobertura de bosc. Benxi té un clima monsònic (segons la classificació de Köppen: Dwa), amb estius càlids i humits i hiverns llargs, freds i ventosos. Les temperatures mitjanes de gener són de −11,5 °C i de 24 °C al juliol. La temperatura mitjana anual és de 7,8 °C.

## Referències

* ↑ «China Meteorological Administration». Arxivat de l'original el 2010-12-20. [Consulta: 31 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Benxi Municipal People's Government official website Arxivat 2010-12-24 a Wayback Machine.
* Benxi Man Autonomous County official website Arxivat 2021-12-28 a Wayback Machine.
# Pere Sotorra Ferré

Pere Sotorra Ferré (Reus, 27 de març de 1857 - Barcelona, 1941) va ser un tenor cantant d'òpera català.
Era fill de Pere Sotorra, teixidor, i de Maria Ferré, tots dos de Reus. Les primeres notícies les dona el periòdic reusenc La Redención del Pueblo, que, a part de donar informació de les seves actuacions al Teatre del Bon Retir de Barcelona, explica el 22 d'abril de 1890 la seva actuació al Teatre Fortuny de Reus, on, segons el diari va obtenir un gran èxit cantant el primer i el quart acte de Rigoletto i altres cançons. De Reus va marxar a Santander i d'allà cap a Milà, on s'hi va estar tres anys estudiant i millorant el seu estil. Va actuar a Milà i a altres localitats d'Itàlia, i l'any 1893 es va casar a Barcelona amb Carolina Santini. Va iniciar una gira per Amèrica, actuant als Estats Units i amb molt d'èxit a Puerto Rico. Després d'una gira de dos anys va tornar a Reus. La seva esposa va morir l'any 1895, i el 1896 es va tornar a casar a l'Havana, on havia anat a actuar, amb Emma Valcárcel, amb la que va anar a viure a Mèxic on van instal·lar el seu domicili. Va fer una gira per diversos països americans i a Guatemala va morir la seva segona esposa. L'any 1914, des de Costa Rica, va anunciar que es retirava dels escenaris, i va fer una gira per acomiadar-se de tots els escenaris on havia actuat.
Va anar a viure a Barcelona, i passava llargues temporades a Reus, on, a casa d'uns amics, tenia un piano de cua amb el que va seguir assajant i cantant. Aquest piano va ser donat al Museu de Reus. Les seves interpretacions preferides eren L'Africaine, La Favorite, Lucrezia Borgia, Il barbiere di Siviglia, Rigoletto, etc.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. II. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 624.
# Abdyu

Abdyu és un Déu de la religió politeista que prosperava principalment en el Egipte faraònic, nom jeroglífic del qual la seva transliteració del seu nom egipci és: Ȝbḏw.
La seva iconografia és d'un peix i està relacionat amb Ant, un altre conductor de la barca. Osiris i Ra

## Sinopsi

Segons la teologia heliopolitana, el déu solar Ra recorria el món subterrani a l'arribada de la nit. Aquest món estava plegat de Déus i genis, uns favorables al déu i altres clarament negatius. Aquests últims pretenien interceptar la barca del sol i atacar al seu ocupant amb la finalitat que durant el matí no pogués renéixer, Abdyu era un Déu entre d'altres déus majors o menors que ajudaven al Déu Ra a recórrer el seu recorregut correctament. Ell, junt amb el déu Ant, personifica a un dels dos conductors de la barca del sol en el seu viatge nocturn i subterrani. Aquesta funció la podem trobar explicada en el llibre dels morts.
Ell, acompanyat dels seu company, se situen en la popa i en la proa de l'embarcació per conduir-la pel camí correcte, evitant que s'encalli o evitant que fos encallada per genis malignes.
Considerat un dels peixos mitològics, defensava la barca nedant per un dels costats de la barca. No va tenir cap centre de culte exclusiu ni particular però estava adorat principalment a Abidos (Alt Egipte).

## Referències

* ↑ of Light: Celebrations for the Seasons of Life Based on the Egyptian-Normandi Ellis retrieved 17/09/2011
* ↑ Castel, Elisa. Gran diccionario mitología egipcia (en castellà). Madrid: Alderrabán, 2001.
* ↑ «ABDYU» (en castellà). Rosa Thode. Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 7 agost 2017].
# Claro Open Colsanitas 2015

El Torneig de Bogotà 2015, conegut oficialment com a Claro Open Colsanitas 2015, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International Tournaments de la WTA. La 23a edició del torneig es va celebrar entre l'11 i el 19 d'abril de 2015 al Club Campestre El Rancho de Bogotà, Colòmbia.
La tennista brasilera Teliana Pereira va guanyar el primer títol de la seva carrera, el primer per Brasil des de feia 27 anys, pocs mesos abans que la mateixa Pereira nasqués.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | E. Svitolina | 6 | 6 | |
| | D. Kovinić | 3 | 1 | | 1 | E. Svitolina | 6 | 7 |
| | D. Pfizenmaier | 7 | 2 | 3 | 8 | I. Falconi | 3 | 5 |
| 8 | I. Falconi | 5 | 6 | 6 | | | | | 1 | E. Svitolina | 6$^7$ | 3 | |
| | T. Pereira | 7 | 7 | | | | | | | T. Pereira | 7 | 6 | |
| Q | M. Minella | 5 | 5 | | | T. Pereira | 6 | 6 | | | | | |
| Q | B. Haddad Maia | 6⁵ | 0 | | | L. Domínguez Lino | 0 | 4 | | | | | |
| | L. Domínguez Lino | 7 | 6 | | | | | | | | | | | | T. Pereira | 7 | 6 |
| | M. Duque | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 5 | I. Xvédova | 6² | 1 |
| | T. Maria | 4 | 4 | | | M. Duque | 7 | 6 | | | | | |
| | J. Glushko | 6 | 6 | | | J. Glushko | 5 | 3 | | | | | |
| | A. Panova | 4 | 2 | | | | | | | M. Duque | 4 | 6 | 4 |
| 5 | I. Xvédova | 6 | 6 | | | | | | 5 | I. Xvédova | 6 | 3 | 6 |
| Q | S. Vickery | 0 | 2 | | 5 | I. Xvédova | 7 | 6 | | | | | |
| | N. Gibbs | 4 | 2 | | 2 | M. Puig | 6¹ | 2 |
| 2 | M. Puig | 6 | 6 | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Anastassia Rodiónova Arina Rodionova | 5 | 6⁵ |
| | Irina Falconi Shelby Rogers | 7 | 7 | Irina Falconi Shelby Rogers | 4 | 6 | [10] |
| 3 | Darija Jurak Tatjana Maria | 3 | 2 | Mariana Duque Mónica Puig | 6 | 1 | [8] |
| | Mariana Duque Mónica Puig | 6 | 6 | | | | | Irina Falconi Shelby Rogers | 3 | 6 | [6] |
| | Irina Khromacheva Marina Zanevska | 6 | 6 | | | | | P.C. Gonçalves Beatriz Haddad Maia | 6 | 3 | [10] |
| 4 | Elena Bogdan Nicole Melichar | 1 | 2 | Irina Khromacheva Marina Zanevska | 4 | 0 | |
| | P.C. Gonçalves Beatriz Haddad Maia | 6 | 7 | P.C. Gonçalves Beatriz Haddad Maia | 6 | 6 | |
| | Sorana Cîrstea Iaroslava Xvédova | 3 | 5 | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà) (anglès)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre dobles femenins PDF
Bogotà :
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
WTA Tour 2015
< 2014
2016 > :
WTA Finals, Singapur  · WTA Elite Trophy, Zhuhai :