OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luteuthis dentatus

Luteuthis dentatus és una espècie de pop de la família dels opistotèutids. És conegut únicament a partir de dos espècimens trobats a una profunditat d'aproximadament 1.000 m en aigües de Nova Zelanda. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat. La poca profunditat a la qual viu podria fer-lo vulnerable a la pesca accessòria. El seu nom específic, dentatus, significa 'dentat' en llatí i es refereix al fort desenvolupament de les seves dents radulars i palatines.

## Referències

* ↑ Lyons, G.; Allcock, L. «Luteuthis dentatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2014. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2014-3.RLTS.T163361A1001928.en. [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ O'Shea, 1999, p. 58.

## Bibliografia

* O'Shea, S. «The marine fauna of New Zealand: Octopoda (Mollusca: Cephalopoda)» (en anglès). NIWA Biodiversity Memoir, 112, 1999, pàg. 1–280.
# Resolució 2237 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2237 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 2 de setembre de 2015. El Consell va ampliar l'embargament d'armes contra Libèria nou mesos, alhora que va aixecar totes les altres sancions imposades contra aquells que amenaçaven l'estabilitat d'aquest país.

## Contingut

Libèria encara estava treballant en la legislació i la supervisió de la gestió d'armes i municions i en la reforma del seu exèrcit, la policia i el control de fronteres. Es va instar el país a restringir ràpidament el comerç il·legal d'armes.
L'embargament d'armes contra el país es va estendre de nou per nou mesos. Per contra, es van aixecar les prohibicions de viatjar i les sancions financeres. El mandat del grup d'experts que supervisava ara només l'embargament es va allargar per deu mesos.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC renews arms embargo on non-state actors in Liberia, terminates other sanctions», 02-09-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Brewton

Brewton és una ciutat del Comtat d'Escambia a l'estat d'Alabama (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brewton tenia 5.498 habitants, 2.216 habitatges, i 1.471 famílies. La densitat de població era de 187,4 habitants/km².
Dels 2.216 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 17,1% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 25,5% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones hi havia 85,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.234 $ i la renda mediana per família de 43.548 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.348 $ mentre que les dones 20.212 $. La renda per capita de la població era de 18.185 $. Aproximadament el 12,6% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Caló de les Gerres

El Caló de les Gerres (popularment Caló de ses Gerres) és una petita cala del barri de Cal Català del terme de Calvià situat entre la Punta de la Grava i el Caló dels Macs. Està profundament antropitzada, car les edificacions gairebé envaeixen la platja i arriba a fer l'efecte que sigui privada. Té un sol accés, per unes escales al carrer Bartomeu Buadas Mayol, però els habitatges i hotels adjacents hi tenen un accés particular. La zona arenosa fa quaranta metres de llarg i sis metres d'ample. Deu el nom al fet que antigament al fons de la cala hi trobaren àmfores.
Els edificis que envolten la cala són de gran notorietat arquitectònica i rellevants en la cultura popular de la zona. Així, a la punta que tanca la cala per la part nord hi ha el grup d'edificis de Roca Marina, obra de l'arquitecte Antonio Lamela (1961-1964), format per cinc blocs de 121 apartaments que s'alcen sobre pilotis de formigó vist, amb zones de jardineria que s'entremesclen amb els edificis i elements decoratius propis de l'arquitectura tradicional de Mallorca, com ara el marès o rajoles mallorquines. Per la part sud, davant la Punta de la Grava, hi ha l'Hotel de Mar, obra de Josep Antoni Coderch (1962), d'un característic color marró que li ha valgut el nom popular d'Hotel Xocolata, va ser reformat el 2008 i l'aparença original de l'interior de l'edifici es va perdre del tot. Per altra banda, l'edifici central de la cala és un edifici modern que s'alça damunt l'antic xalet on passava els estius l'actor Errol Flynn, una casa anomenada el Molí, de la qual només resta un detall: una gàrgola.
Partint del caló i resseguint la vorera de mar cap al sud, hom arriba a la petita platja de la Cova de la Grava, davant l'Hotel de Mar.

## Referències

* ↑ Dita també Platja de Rocamarina: «Platja de Rocamarina». calvià.com. [Consulta: 27 juliol 2020].
* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. Gerres, Caló de ses. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Palma». Nomenclàtor Toponímic de les Illes Balears. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Caló de ses Gerres (Calviá)». InfoHostal. Arxivat de l'original el 2020-07-27. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Roca Marina». Estudio Lamela. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Hotel de Mar». José Antonio Coderch. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «El hotel Meliá de Mar cumple medio siglo de existencia». Última Hora, 04-05-2014 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Quan Mallorca era Hollywood». Ara Balears, 31-07-2016 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ Errol Flynn y el glamour de los 50 (orig.). Dir: Antoni Capellà. Gui: Eduardo Jordá Josep C. Romaguera. Prod: Capellafilms TVE- 2004. 9:40; 25:15

## Enllaços externs

* Fitxa de la platja
# Salvaleón

Salvaleón és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura. Limita amb Almendral al nord-oest, amb Nogales al nord, amb Salvatierra de los Barros a l'est, Jerez de los Caballeros al sud i Barcarrota a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica de Salvaleón entre 1900 i 2007 :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 |
| 3135 | 3353 | 3537 | 3679 | 3838 | 4281 | 4012 | 3005 |
| 1981 | 1991 | 1996 | 1999 | 2001 | 2005 | 2007 |
| 2349 | 2122 | 2350 | 2220 | 2173 | 2172 | 2081 |

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Monona

* Per a altres significats, vegeu «Monona (Wisconsin)».
Monona és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.550 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monona tenia 1.550 habitants, 659 habitatges, i 432 famílies. La densitat de població era de 520,4 habitants/km².
Dels 659 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,4% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 23,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.000 $ i la renda mediana per família de 42.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.942 $ mentre que les dones 19.954 $. La renda per capita de la població era de 18.746 $. Entorn del 5,2% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Monona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Monona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aproximación

Aproximació és una obra de 1966 de l'artista valencià Juan Genovés. Es tracta d'una pintura acrílica sobre tela de 132 x 121 cm.
L'obra pertany a la seua producció pictòrica de postguerra i aprofundeix en els problemes de la postguerra de la dictadura franquista. L'obra actua com un document social que denuncia la repressió franquista i defensa l'individu. Al llenç es mostra com una finestra on el marc pictòric són els màrgens d'una escena partida en tres moments seqüencials d'aproximació, com en un zoom. En la seqüència es veu com les persones traspassen una línia marcada al terra. En aquesta obra, a través de les seqüències, l'artista reflecteix i expressa una determinada época que vol criticar per la seua violència repressiva cap a l'individu sol.
Aproximació forma part de la col·lecció de l'Institut Valencià d'Art Modern i va ser exposada a la galeria Malborough l'any 1966.

## Referències

* ↑ Institut Valencià d'Art Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià d'Art Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
* 1 2 Genovés, Juan. Genovés : resistencia, 2019. ISBN 978-84-17048-89-1.
* ↑ Genovés, Juan. Genovés : IVAM Centre Julio González, 26 novembre 1992-24 gener 1993. [Valencia]: El Centre, 1992. ISBN 84-7890-989-3.
# Naumaqui

Naumaqui (en llatí Naumachius, en grec antic Ναυμάχιος "Naumákhios") fou un poeta gnòmic grec d'època desconeguda.
A més de les obres que porten el seu nom se l'hi ha atribuït també un poema moral que normalment es considera de Focílides. Estobeu va preservar tres fragments de Naumaqui en hexàmetres. El primer fragment és d'onze línies que semblen la introducció a un poema sobre com les dones han de gestionar el matrimoni, i les dissuadeix de casar-se i aconsella mantenir-se cèlibes. El segon és de cinquanta-vuit línies que semblen ser el propi poema. Dona instruccions sobre el comportament d'una bona esposa, tant amb un marit savi com amb un de ruc, dona pautes per mantenir la llar, la tria dels amics i els vestits que ha de portar. No desaconsella un segon matrimoni i recomana l'alegria i la diversió, sempre amb discreció. El tercer fragment consta de quatre versos i un tros del cinquè on menysprea l'or, les pedres precioses i els vestits de color morat. El seu estil és molt bo i el llenguatge pur. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Naumachius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1144
# Montfermeil

Montfermeil és un municipi francès, situat al departament de Sena Saint-Denis i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 24.102 habitants.
Forma part del cantó de Tremblay-en-France i del districte de Le Raincy. I des del 2016, de la divisió Grand Paris - Grand Est de la Metròpoli del Gran París.
# Resolució 2235 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2235 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 7 d'agost de 2015. El Consell va establir un Mecanisme d'Investigació Conjunta OPAQ-ONU per esbrinar quina de les parts havien utilitzat armes químiques a Síria.
Després de l'aprovació de la resolució, els membres foren elogiats per la unanimitat del Consell de Seguretat. Rússia també va argumentar que la troballa de l'OPAQ no es podia ignorar. El representant sirià va negar que el seu govern o exèrcit hagués utilitzat armes químiques.
Al febrer de 2015 un equip d'investigació de l'Organització per la Prohibició de les Armes Químiques (OPAQ) va arribar a la conclusió que estaven gairebé segurs que s'havien utilitzat armes químiques a Síria. No obstant això, aquesta missió no estava autoritzada per nomenar un controlador.
Es va instruir al Secretari General que preparés un mecanisme de recerca conjunt amb l'OPAQ, que havia de determinar quines persones, grups o autoritats havien estat responsables de l'ús d'armes químiques.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC unanimously adopts resolution 2235, establishing mechanism to identify perpetrators using chemical weapons in Syria», 07-08-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Caseria de Santa Susanna

La Caseria de Santa Susanna és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La Caseria de Santa Susanna està situada damunt un penyal, a 338 m d'alçada, envoltada de terres de conreu. Es tracta d'un conjunt d'edificacions, l'element més remarcable de les quals és una torre de pedra de planta quadrada i coberta a dues vessants, de teula àrab. La resta de construccions del conjunt presenten diversos elements d'interès (brancals, ampits i llindes de pedra, arcs rebaixats, etc).

## Història

El conjunt és popularment conegut amb el nom de Castell a causa fonamentalment de la seva situació i de l'existència de la torre, tot i que no hi ha proves documentals que demostrin aquest origen. El que sí que se sap amb certesa és que l'any 1158 el lloc de Santa Susanna fou cedit per Ramon i Sibil·la de Ribes a Berenguer d'Avinyó. En l'actualitat el nucli es troba gairebé abandonat.

## Referències

* 1 2 «Caseria de Santa Susanna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].

## Enllaços externs

* «Caseria de Santa Susanna». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Mukhtar Beskenuli Tileuberdi

Mukhtar Beskenuli Tileuberdi (kazakh: Мұхтар Бескенұлы Тілеуберді) (Aksu, 30 de juny de 1968) és un polític i diplomàtic kazakh. Actualment, és el ministre d'Afers exteriors de la República del Kazakhstan el setembre de 2019. També ocupa el càrrec de vice-primer ministre del Kazakhstan del gabinet d'Alikhan Smailov.
Tileuberdi va néixer el 30 de juny de 1968 al poble d'Aksu, a la regió de Ximkent. Es va llicenciar en filosofia en la Universitat Estatal de Kirov (Universitat Nacional Kazakh Al-Farabi). Després de graduar-se, va començar a treballar en els departaments d'Història de la Filosofia i Filologia Xinesa de la Universitat Estatal Al-Farabi del Kazakhstan.
Abans d'esdevenir ministre, ja tenia una àmplia carrera diplomàtica. Va ser ambaixador del Kazakhstan a Malàisia, a Suïssa i Representant Permanent del Kazakhstan davant l'Oficina de les Nacions Unides i altres organitzacions internacionals a Ginebra.

## Referències

* ↑ «Minister of Foreign Affairs Mukhtar Tileuberdi». government.kz. Arxivat de l'original el 2019-10-24. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ Досье: Тлеуберди Мухтар Бескенулы
* ↑ Мухтар Тлеуберди возглавил МИД РК
* ↑ «Mukhtar Tleuberdi appointed Minister of Foreign Affairs of the Republic of Kazakhstan». kazconsulny.org. Arxivat de l'original el 2019-12-12. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ О назначении Тлеуберди М.Б. Чрезвычайным и Полномочным Послом Республики Казахстан в Малайзии
* ↑ «Указами Главы государства назначены». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «Minister of Foreign Affairs». government.kz. Arxivat de l'original el 2021-11-28. [Consulta: 24 setembre 2022].
# Sandrine Dixson-Declève

Sandrine Dixson-Declève és una experta belga en política energètica i d'ençà el 2018 co-presidenta, junt amb Mamphela Ramphele, del Club de Roma. Ha mantingut diverses posicions com a consellera de la Comissió Europea: Cap del Grup Expert en l'Impacte Econòmic i Societal de la Recerca & Innovació (ESIR); Membre d'assemblea de la Missió d'Atenuació i Adaptació del Clima (DGR&I); cap del TEG Sustainable Finance Taxonomy Manufacturing & Outreach (DGFISMA).

## Educació i carrera

Sandrine es va llicenciar en Relacions Internacionals i francès a la Universitat de Califòrnia a Davis. També te un grau de mestratge en Ciències Mediambientals per la Universitat Lliure de Brussel·les. [Verificació Fallida] [Verificació Fallida]
Dixson-Declѐve ha estat consellera de diputats del Parlament Europeu, presidents de la Comissió Europea i de diferents governs del món. És membre de diversos consellsː KIC Climate, European Aluminium, IEEP, i sòcia sènior i membre de la facultat de l'Institut de Cambridge pel Lideratge en Sostenibilitat (CISL, 2009-2016) i d'E3G. A més, ha estat ambaixadora de la Comissió de Transició de l'Energia (ETC) i consellera sènior a Interel i Xynteo. El 2017 va cofundar la Xarxa de Dones Agents del Canvi (WECAN).
Sandrine va ser reconeguda per GreenBiz com una de les 30 dones més influents per al canvi de l'economia de carboni i promoció del negoci verd. Fou directora executiva de la Plataforma de Creixement Verd que reuneix Ministres de la UE i caps empresarials.

## Referències

* ↑ «Dixson-Declève, Sandrine» (en anglès britànic). [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ «COP 21 expectations: Interview with Sandrine Dixson-Declève». eurometaux.eu. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «No more excuses: Financing 1.5C :: Environmental Finance» (en anglès). www.environmental-finance.com. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ Mehreen Khan and Leslie Hook (December 5, 2019), EU gives green light to rule book on sustainable investments Financial Times.
* ↑ Dixson-Declève, Sandrine. «Time to send in the emergency climate responders» (en anglès britànic). euractiv.com, 14-06-2019. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ kla29@cam.ac.uk. «Sandrine Dixson-Declève, Senior Associate — Cambridge Institute for Sustainability Leadership» (en anglès). www.cisl.cam.ac.uk. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «New EIT Climate-KIC supported report proposes basis for a future EU taxonomy in legislation» (en anglès). Climate-KIC. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «Our Advisors» (en anglès). Climate-KIC. [Consulta: 28 juny 2019].
# Mamie Smith

Mamie Smith nascuda Robinson (Cincinnati, Ohio, 26 de maig de 1891 - Staten Island, New York, U.S. 16 de setembre de 1946), va ser una cantant, ballarina, pianista i actriu nord-americana de vodevil. Com a cantant de vodevil, va actuar en diversos estils, inclosos el jazz i el blues. El 1920, va entrar a la història del blues com la primera artista afroamericana a fer enregistraments vocals de blues.
Va iniciar la seva carrera artística als deu anys, ballant amb els Four Mitchells, un grup de ballarins blancs. El 1913, després d'actuar a la revista The Smart Set, va debutar com a cantant als clubs de Harlem, acompanyada pel seu marit, el tenor William Smith, i va treballar a la companyia de revista de Perry Bradford. El 1920 la seva carrera artística va fer un salt cap a la popularitat, quan va gravar amb la seva formidable veu de contralt per a la firma Okeh, especialment la versió del tema Crazy blues, que en sis mesos va vendre un milió d'exemplars, sent la primera gravació d'una veu negra a la història dels blues. A partir de llavors va fer nombroses gires organitzades pel Sindicat d'Empresaris de l'Espectacle (TOBA), acompanyada pels Jazz Hounds.
Al llarg de la seva trajectòria artística va tocar i va gravar amb el Harlem Trio (1923), i amb les orquestres de Fats Pichon i Andy Kirk; així mateix, va participar en algunes pel·lícules com: Paradise in Harlem (Joseph Seiden, 1939), Mystery in Swing (Arthur Dreifuss, 1940) i Murder on Lenox Avenue (Arthur Dreifuss, 1941).
El 1944 va actuar al Lido Ballroom de Nova York, compartint la programació de l'espectacle amb la cantant Billie Holiday. Entre la seva discografia cal destacar: Crazy blues (1920) i Goin' crazy with the blues (1926).

## Referències

* ↑ DiTirro, Tessa (15 novembre 2018). "Researchers confirm blues legend Mamie Smith was born in Cincinnati". WKRC. Consultat 17 novembre 2018.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apendix A - Z. pàg. 1262. (ISBN 84-239-7591-6)
# George Fonder

George Fonder va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 22 de juny del 1915 a Elmhurst, Pennsilvània.
Fonder va guanyar diverses curses en diferents categories, arribant a córrer a la Champ Car a les temporades 1949-1954 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de diversos d'aquests anys.
George Fonder va morir el 14 de juny del 1958 disputant una cursa a Hatfield, Pennsilvània.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1949 | 38 | 25 | 127.289 | 22 | 20 | 116 | 0 | Valvules |
| 1952 | 65 | 13 | 135.947 | 13 | 15 | 197 | 0 | A 3 voltes |
| 1954 | 33 | - | - | - | Ret* | ? | ? | Cilindre |
| 1954 | 71 | - | - | - | 19** | ? | ? | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 313 | 0 | |
| Curses | 2 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 0 |
| Retirades | 1 |
(*) i (**) Cotxe compartit.

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
George Fonder va participar en 2 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1952.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 2
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Resolució 2241 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2241 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 9 d'octubre de 2015. El Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides al Sudan del Sud (UNMISS) durant dos mesos fins al 15 de desembre de 2015.
La resolució fou aprovada per 13 vots a favor i les abstencions de Rússia i Veneçuela. Ambdós estats no estaven d'acord amb la clàusula judicial, ja que consideraven que era un assumpte per a la Unió Africana. També estaven contra l'amenaça de les sancions i el desplegament d'avions no tripulats, ja que el propi Sudan del Sud no n'estava d'acord.

## Contingut

El govern i l'oposició al Sudan del Sud van ser convidats a implementar de manera immediata i completa l'acord que es va celebrar entre ells a l'agost. També se'ls va animar a iniciar un diàleg nacional en el qual tothom hi pogués participar.
El mandat de UNMISS es va estendre fins al 15 de desembre de 2015. El nombre de soldats i oficials es va mantenir en 12.500 efectius i 1.323 efectius respectivament. Es va demanar al Secretari General que proporcionés els helicòpters tàctics necessaris i els avions no tripulats. També se li va demanar que proporcionés a la Unió Africana i al govern de transició del Sudan del Sud assistència tècnica per establir el tribunal per jutjar els autors de les violacions dels drets humans al país.
El Consell va condemnar els atacs contra la UNMISS i les organitzacions d'ajuda per part de les forces governamentals i de l'oposició, així com les violacions dels drets humans denunciades al Sudan del Sud.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «Extending mission mandate in South Sudan by two months, SC adopts resolution 2241 amidst concerns over text provisions», 09-10-2015.
* ↑ South Sudan president signs peace deal with rebels, aljazeera.com, 27 d'agost de 2015

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org