OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juanita, la Larga

Juanita, la Larga a ser una sèrie espanyola de televisió, emesa per TVE el 1982, adaptació de la novel·la homònima de Juan Valera amb direcció d'Eugenio Martín Márquez.

## Argument

L'acció es desenvolupa en Villalegre, una vila espanyola a mitjan segle xix, inspirada al poble cordovès de Cabra. Juanita és la jove vilatana més bella i desitjada del lloc. D'extracció humil, tanmateix es converteix en objecte del desig de Don Paco. No serà senzill per a Juanita respondre a aquest amor, a causa de les pressions socials i la hipocresia de l'Espanya de l'època. Malgrat les vicissituds, triomfa l'amor i la parella acaba casant-se.

## Repartiment

* Violeta Cela…Juanita
* Conrado San Martín…Don Paco
* Mercedes Sampietro…Doña Inés
* Manuel Zarzo…Don Andrés
* Queta Claver…Juana
* Manuel Alexandre…Don Álvaro
* Imanol Arias…Antoñuelo
* Miguel Rellán…El Cura
* Walter Vidarte…El Maestro
* José Vivó…Don Álvaro'

## Referències

* ↑ TVE estrena la 'Juanita la Larga' cada en la novela de Valera, El País, 20 d'abril de 1982
* ↑ La Vanguardia. 20 d'abril de 1982. Consultat l'11 de maig de 2009.

## Enllaços externs

* Juanita la Larga a rtve.es a la carta
# Baltim

Baltim (en rus: Балтым) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.837 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Daikichi Irokawa

Daikichi Irokawa (japonès: 色川 大吉) (Sawara, 23 de juliol de 1925 - prefectura de Yamanashi, 7 de setembre de 2021) va ser un historiador japonès.

## Biografia

Irokawa va estudiar a la Universitat de Tòquio. Amb altres historiadors, com Yoshio Yasumaru (安丸良夫), va intentar acabar amb les diferències en la comprensió de la història japonesa dins del país i internacionalment. També va intentar promocionar l'ascens del Japó a la segona meitat del segle xx. Es va inspirar en les obres de l'autor Kunio Yanagita i va iniciar un segment diari titulat Minshūshi, que se centrava en la vida quotidiana de la població japonesa i l'evolució dels seus valors.
Daikichi Irokawa va morir a la prefectura de Yamanashi el 7 de setembre de 2021 a l'edat de 96 anys.

## Referències

* ↑ «VOX POPULI: Remembering the pioneering historian Daikichi Irokawa». , 08-09-2021 [Consulta: 9 setembre 2021].
* ↑ Conrad, Sebastian. The Oxford History of Historical Writing: Volume 5: Historical Writing Since 1945. Oxford: Oxford University Press, 2015, p. 637-658. ISBN 9780198737971.
* ↑ «Historian Daikichi Irokawa dies 96 years old Pioneer of "People's History" research». Teller Report, 08-09-2021 [Consulta: 9 setembre 2021].
# Wakefield

«Wakefield» té aquests significats:
* Wakefield (grup), grup de rock estatunidenc
* Toponímia:
** Wakefield (Kansas)
** Wakefield (Massachusetts)
** Wakefield (Nebraska)
** Wakefield (Nou Hampshire)
** Wakefield (Quebec)
** Wakefield (Virgínia)
** Wakefield-Peacedale, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Rhode Island
** Wakefield (West Yorkshire), població d'Anglaterra
* Biografies:
** Augusta Mary Wakefield (Sedgwick, Westmoreland, Regne Unit, 1853), cantant i compositora anglesa
** Charity Wakefield
* Cinema:
** Wakefield, comèdia dramàtica estatunidenca del 2016.
* Televisió:
** Wakefield, sèrie de televisió australiana estrenada el 2021
# Christopher Mark Adrian Stapleton

Christopher Mark Adrian Stapleton (* 1957 -) és un botànic anglès, i destacat agrostòleg, especialista en l'estudi dels bambús.

## Algunes publicacions

* Sungkaew, S; CMA Stapleton, N Salamin, TR Hodkinson. 2009. Non-monophyly of the woody bamboos (Bambuseae; Poaceae): a multi-gene region phylogenetic analysis of Bambusoideae s.s. Journal of Plant Research 122 : 95 - 108
* Stapleton, CMA; G Ní Chonghaile, TR Hodkinson. 2009. Molecular phylogeny of Asian woody bamboos: review for the Flora of China. Bamboo Science and Culture: The Journal of the American Bamboo Society 22 (1) : 5 - 25
* Sungkaew, S; A Teerawatananon, JAN Parnell, CMA Stapleton, TR Hodkinson. 2008. Phuphanochloa, a new bamboo genus (Poaceae: Bambusoideae) from Thailand. Kew Bulletin 63 : 669 - 673
* Sungkaew, S; A Teerwatananon, JAN Parnell, S Dransfield, CMA Stapleton, T Hodkinson. 2007. Dendrocalamus khoonmengii, a new bamboo species (Poaceae: Bambusoideae) from Peninsular Thailand. Thai Forest Bulletin 35 : 98 - 102
* The Bamboo Phylogeny Group: Clark LG, G Cortes G, S Dransfield, TS Filgueiras, GF Guala, TR Hodkinson, E Judziewicz, S Kelchner, M Kumar, Li D-H, X Londona, MT Mejia, AP Santos-Goncalves, CMA Stapleton, J Triplett, E Widjaja, Wong KM, Xia N-H. 2006. The bamboo phylogeny project. Bamboo 27 (6) : 11 - 14
* Stapleton, CMA; G Ní Chonghaile, TR Hodkinson. 2004. Sarocalamus, a new Sino-Himalayan bamboo genus (Poaceae: Bambusoideae). Novon 14 : 245 - 349
* Hodkinson, TR; SA Renvoize, G Ní Chonghaile, CMA Stapleton, MW Chase. 2000. A comparison of ITS nuclear rDNA sequence data and AFLP markers for phylogenetic studies in Phyllostachys (Bambusoideae, Poaceae). J. of Plant Research 113 : 259 - 269
* Stapleton, CMA; J Jones. 1987. Effects of vernalization on the subsequent rates of leaf extension and photosynthesis of perennial ryegrass (Lolium perenne L.). Grass & Forage Science 42 : 27 - 31

## Referències

* ↑ http://tcdlocalportal.tcd.ie/pls/public/publications_pr.php?p_unit=botany
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Marul

Marul és el nom dels següents personatges:
* Gai Epidi Marul, tribú de la plebs el 44 aC.
* Quint Juni Marul, cònsol designat l'any 62.
# Aixurxaduni

Aixurxaduni o Aššur-šadûni va ser un rei d'Assíria que va governar només durant un mes, cap a l'any 1475 aC o 1470 aC.
La Llista dels reis d'Assíria dona el temps del seu govern, però no n'assenyala la causa del poc temps del seu regnat, a part del fet que va ser enderrocat; el text diu: [el seu oncle] "el va fer fora". Se sap que era fill de Nurili, que no havia tingut un regnat gaire llarg i segurament va morir relativament jove; sembla probable que aquest Aixurxaduni fos menor d'edat i no va trigar a ser apartat del poder per Aixurrabi I, germà de Nurili. Com que se sap que era vassall de Mitanni, és possible que hagués tingut el suport hurrita pel seu cop d'estat. La dependència de Mitanni va durar fins a l'inici del segle xiv aC.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 2 novembre 2021].
* ↑ Baker, Heather D. (ed.). The Prosopography of the Neo-Assyrian Empire: vol 1, part I:. Helsinki: Neo-Assyrian Text Corpus Projet, 1998, p. 215. ISBN 9789514581625.

## Bibliografia

* A. Poebel. "The Assyrian King List from Khorsahabad". A: Journal of Near Eastern Studies, 1, 4.
* Assíria
# Juanita Capellà Torres

Juanita Capellà Torres va néixer el 1880 a Buenos Aires i va morir el 4 de novembre de 1915 a Roma. Va ser una cantant soprano filla del músic ciutadellenc Pere Capella i Mercedes Torres Sarmiento.

## Biografia

Juanita des de ben petita va destacar per la seva bella veu de soprano. Va tenir la gran sort de poder estudiar música amb el mestre Adolfo Rinaldi qui li va obrir les portes del teatre d'òpera. Ella es va donar a conèixer per primer cop el 1906 al Teatro Argentino de Buenos Aires amb l'obra Il Trovatore de Giuseppi Verdi. Després d'això, va seguir tenint molts d'èxits arreu d'Argentina, fins que es traslladà a Europa el 1910. Durant els anys següents es va manifestar per Itàlia i, a més, tingué la sort de cantar a llocs com Terni. La seva actuació al Teatro Costanzi va tenir un èxit brutal, fet que li va permetre cantar a Budapest, Cesena, Bolonya i Roma. L'estiu del 1913 va marxar de gira per Amèrica del Sud amb la companyia del Teatro Costanzi. De tornada cap a Itàlia cantà a nous llocs, entre ells Orvieto. A més, a finals de 1914 es va presentar a Madrid on hi va tenir un èxit grandiós. EL 1915 marxà a Cuba per la inauguració del Teatro Nacional de l'Havana on li diagnosticaren una malaltia que la portà al sepulcre poc després. Sense cap mena de dubte, va tenir un gran èxit per tot allà on va actuar. De fet, va ser de les veus més destacades durant la seva època on, fins i tot, la descriuen com inigualable amb qualsevol altra.
Juanita Capella presumia d'una veu àmplia, cilíndrica, homogènia i densa en tots els registres. Cal destacar que amb la reposició de Norma va tenir un ressò enorme. Capella, amb la seva veu havia conquerit tots els llocs per on passà al llarg de la seva vida. El seu comportament era el d'una veritable diva, acompanyada sempre per la seva mare. Des de Madrid va escriure al seu oncle Francesc Capella prometent-li que visitaria Menorca, ja que desitjava conèixer tots aquells llocs que havien format part dels seus avantpassats. Tot i això, no hi va ser a temps a causa de la malaltia greu que va patir. La van operar a Nova York abans de tornar a Europa. Finalment, va morir el 4 de novembre de 1915 a Roma i la jove argentina-menorquina fou enterrada al cementiri de Verano de Roma. Cinc anys després, l'alcalde de la ciutat va col·locar un bust de marbre de l'artista al vestíbul del teatre d'Argentina per commemorar la seva figura.
De totes maneres, actualment, Juanita Capellà Torres ha deixat de ser coneguda per la gran majoria de persones i, fins i tot, en molts d'estudis d'òpera no se la reconeix com a cantant important que ha deixat petjada en la història de la música.

## Bibliografia

* Julià, G. (2009). Música i músics de Menorca. Consell Insular de Menorca i Institut d'Estudis Baleàrics.
# Niccolò Caetani

Niccolò Caetani (Roma, 23 de febrer de 1526 † Roma, 1 de maig de 1585) va ser un Cardenal Catòlic Italiá.
Va néixer a Roma el 23 de febrer de 1526. Era fill de Camillo Caetani, un cosí del Papa Pau III i de la seva segona esposa Flaminia Savelli. Era l'oncle del cardenal Enrico Caetani (1585) besoncle del cardenal Bonifacio Caetani (1606) i Antonio Caetani (1621), i ascendent llunyà del Cardenal Luigi Caetani (1626). El cardenal Antonio Caetani (1402) fou també de la seva família.
Va ser elevat a Cardenal in pectore al consistori del 22 de desembre de 1536 pel Papa Pau III. Tenia només deu anys.
Va ser proclamat cardenal en el consistori del 13 de març de 1538 i el 16 d'abril d'aquell any va rebre la porpra i la diaconia de San Nicola in Carcere. Del 9 de març de 1552 ostentà el títol de Sant Eustaqui. Va participar en diversos conclaves.
Va morir l'1 de maig de 1585 a l'edat de 59 anys a Roma. Va ser enterrat al Santuari de la Santa Casa de Loreto.
# Meritxell Inaraja Genís

Meritxell Inaraja Genís (Vic, Osona, 26 de febrer, de 1968) és una arquitecta catalana especialitzada en projectes culturals i restauració d'espais públics i privats, com la La Seca - Espai Brossa (Barcelona) o Can Colom (l'Hospitalet de Llobregat).
Es va llicenciar en Arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, Universitat Politècnica de Catalunya el 1994, i l'any següent va realitzar un postgrau en Museologia i Disseny a la mateixa UPC. El 1996 es va doctorar en Construcció, Enginyeria i Recerca d'Arquitectura (UPC). Ha treballat en restauració i dissenys d'habitatges, arxius comarcals i equipaments culturals. Del 2009 al 2016 va esdevenir membre de Consell de la Cultura de Barcelona.

## Obres i projectes destacats

* Rehabilitació de la masia de Can Colom per a centre d'atenció i informació de la dona a l'Hospitalet de Llobregat. (2006-2010) Va participar en la desena edició del festival d'arquitectura 48h Open House Barcelona, on ella mateixa va ser la guia de l'edifici. Es tracta d'un edifici catalogat com a bé cultural d'interès local; les diverses transformacions van afegir un nou volum rectangular al tercer pis, una capella d'estil neogòtic amb vitralls adossada a la façana est, una galeria a la façana oest, i un celler amb terrassa a la façana nord.
* La Seca - Espai Brossa. Va adaptar aquest edifici, que formava part de la vella fàbrica de moneda, per a equipament, on finalment s'allotja la nova fàbrica de creació d'arts escèniques de La Seca – Espai Brossa. L'arquitecta va reubicar en el pati i els seus espais laterals, amb tota l'amplada de l'edifici, la sala escènica principal, eliminant arcs i columnes i substituint-ne el sistema estructural.
Entre els seus projectes també hi ha la restauració de les muralles de Vic, o la construcció de la Biblioteca Nelson Mandela a Palmarín (Senegal), per a la Fundació Lluís Llach.

## Referències

* ↑ Meritxell Inaraja a Barcelona Cultura 2014
* ↑ «Collboni renova el Consell de la Cultura de Barcelona “per impulsar les polítiques culturals”» (en castellà), 22-11-2016. [Consulta: 23 gener 2020].
* 1 2 «Xarxa d'Arxius Comarcals de Catalunya». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «CAN COLOM | 48 OpenHouse». Arxivat de l'original el 2019-12-20. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ dddarq. «La Seca | DDDARQ #2 | Documents digitals d'arquitectura». [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ Santamaria García, Pere «Patrimoni industrial, passat i present». Dovella, primavera-estiu 2014, pàg. 24-29 [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ Restauració de les Muralles a Arxius d'Arquitectura a Catalunya
* ↑ Restauració de les muralles de Vic Arxivat 2019-12-20 a Wayback Machine. a Catalan-architects.com
* ↑ Direcció d'obra de la Biblioteca Nelson Mandela a UPCommons
# Megàpode de la Melanèsia

El megàpode de la Melanèsia (Megapodius eremita) és una espècie d'ocell de la família dels megapòdids (Megapodiidae) que viu al sotabosc de les illes de l'Arxipèlag de Bismarck, incloent les illes de l'Almirallat i el grup de St Matthias. També a les illes Salomó.

## Referències

* ↑ «Megàpode de la Melanèsia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Mercedes Guasp Rovira

Mercedes Guasp Rovira (Palma, 1919 - Palma, 15 de desembre de 2019) fou una poeta, escriptora i periodista balear.
Descendent directa dels fundadors de la impremta mallorquina Guasp del 1579, fou col·laboradora de diverses publicacions de Mallorca, com Diario de Mallorca, Última Hora, Baleares o la revista Cort. I també en altres revistes com Gran Mundo, i Talin de Madrid. La seva trajectòria com a escriptora començà amb un conte que li va publicar la revista El hogar y la moda el 1942. Entre els seus múltiples títols, destaquen novel·les com Un desafío en Mallorca (1953), La Gárgola (1965) -que inclou un pròleg de Llorenç Villalonga, i la seva edició es va esgotar i va deixar a l'autora sense exemplar-, Un solterón en familia, Son Termes en el tiempo (1980), i Yerros sobre cenizas de Gloria (2002). De la seva obra poética destaca el poemari Al trasluz de los sueños (1994).
Totes les seves obres van ser molt ben rebudes, i durant la seva trajectòria vital se li van atorgar diversos premis. Així, aconseguí el seu primer premi literari pel poemari Roses a la primavera, la 'Medalla d'Or al Treball Cultural' a Granada, i el premi Monserrat Mascaró de l'Ajuntament de Palma. Va tenir sis fills, entre ells l'actriu Assun Planas.

## Referències

* 1 2 3 «Fallece la poeta Mercedes Guasp Rovira a los 100 años». Diario de Mallorca, 16·12·2019 [Consulta: 27 març 2021].
* 1 2 3 L., R. «Fallece la poeta Mercedes Guasp Rovira». Ultima Hora, 16-12-2019 [Consulta: 27 març 2021].
* 1 2 Homenaje a Mercedes Guasp Rovira. 1a ed. Molvízar, Granada: Granada Club Selección, 2014, pàg. 6. ISBN 978-84-92504-74-9.

## Bibliografia

* Homenaje a Mercedes Guasp Rovira. 1a ed. Molvízar, Granada: Granada Club Selección, 2014. ISBN 978-84-92504-74-9.
# Watertown

«Watertown» té aquests significats:
* Watertown (Connecticut)
* Watertown (Dakota del Sud)
* Watertown (Florida)
* Watertown (Massachusetts)
* Watertown (Minnesota)
* Watertown (Nova York)
* Watertown (Tennessee)
* Watertown (Wisconsin)
# Mielencèfal

El terme metencèfal és una categorització de desenvolupament, i es correspon a les part del romboencèfal posterior, que pren origen en les vesícules cerebrals posteriors de l'embrió; representada en l'adult pel bulb raquidi i la part inferior del quart ventricle.

## Vegeu també

* Romboencèfal
** Mielencèfal → bulb raquidi
** Metencèfal → protuberància i cerebel
* Mesencèfal
* Prosencèfal
** Diencèfal
** Telencèfal

## Referències

Diccionari Enciclopèdic de Medicina
# Xarxet gris

El xarxet gris (Anas gracilis) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae). Aquest xarxet habita aiguamolls i llacs de les illes Aru i Kai, Ambon, a les Moluques, Nova Guinea, Rennell, a les Salomó, Austràlia, Tasmània i Nova Zelanda.
# Mekele

Mekele o Mek'ela (amhàric: መቀሌ, Mäk'äle) és una ciutat i un woreda del nord d'Etiòpia, constitueix la capital de la Regió Tigre i és la cinquena més poblada d'Etiòpia. Està situada en el woreda Enderta, a la Zona Debubawi, a 650 quilòmetres al nord d'Addis Abeba, la capital d'Etiòpia.

## Característiques

Mekele és un dels principals centres econòmics i universitaris del país. Constitueix, a més, el principal productor de ciment d'Etiòpia. En els seus marges, recentment, es va habilitar l'Aeroport Internacional Alula Aba, el qual compta amb una pista d'enlairament de 3.604 metres de longitud.
L'any 2000 es va crear la Universitat de Mekele, gràcies a la fusió de l'Escola de Negocis de Mekele i el Mekelle University College. A la ciutat es troba, a més, la seu de la Missió de les Nacions Unides per a Etiòpia i Eritrea.
Existeixen dos grans símbols que caracteritzen a la ciutat, d'una banda, el monument a l'FPLT (Front Popular d'Alliberament de Tigre) en commemoració de la lluita contra el règim comunista etíop, visible des de la major part de la ciutat. D'altra banda, està el palau de Yohannes IV, a la zona nord de la ciutat. Va ser construït per a l'emperador, per l'arquitecte italià Giacomo Naretti, el 1884. El complex segueix en peus i actualment alberga un museu, que exhibeix el tron reial de l'emperador, el seu dormitori, vestits cerimonials, armes i una sèrie d'altres col·leccions històriques.
La ciutat destaca també per la presència de nombroses esglésies ortodoxes etíops. Compte a més amb un estadi de futbol per 10.000 espectadors, el qual serveix de seu als equips de la Primera divisió de la Lliga Etíop, Trans Ethiopia i Guna Trading FC.

## Història

Segons els historiadors locals, Mekele va ser fundada al segle xiii. Mekele va ser una de les principals ciutats de la província Enderta al costat d'Entalo. El seu apogeu va arribar més tard a la fi del segle xix, després que Yohannes IV fos coronat Rei de Reis d'Etiòpia, triant Mekele com la capital del seu regne. Va ser en aquest punt, al juny de 1888, quan el seu fill i hereu, Ras Araya Selassie, va morir de verola al mateix temps que organitzava un exèrcit per recolzar al seu pare. Després de la mort Yohannes 'en la batalla de Metemma, el seu successor, l'emperador Menelik II, va anar a Mekele el 23 de febrer de 1890, on va acceptar la presentació dels nobles de Tigre, a excepció de Mangesha Yohannes amb el qual presentaria la seva cita 20 dies després.

## Demografia

D'acord amb l'estimació de població de l'any 2005 de l'Agència Central d'Estadística d'Etiòpia la ciutat posseïa 169.207 habitants, dels quals 85.878 eren homes i 83.331 dones. El cens de 1994 per la seva banda assenyalava una població de 96.938 habitants, dels quals 45.729 eren homes i 51.209 dones.

## Vegeu també

* Batalla de Mekele

## Referències

* ↑ About MU Arxivat 2011-12-01 a Wayback Machine. Mekelle University
* ↑ United Nations Mission in Ethiopia and Eritrea
* ↑ "Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website (accessed 6 January 2008)
* ↑ CSA 2005 National Statistics Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine., Table B.4
# Wanyam

El wanyam o wanham (Wañam, Huanyam) era una llengua chapacurana de Rondônia, entre els rius São Miguel i Cautário. L'abitana n'era un dialecte. Encara era parlada per unes poques famílies en la dècada del 1970.

## Dialectes

Dialectes del wanyam:
* Cabishi
* Cujuna
* Cumaná (Cutianá)
* Matama (Matawa)
* Urunamacan
* Pawumwa (Abitana Wanyam)
Lévi-Strauss també havia proposat un estoc lingüístic Huanyam format per Mataua Cujuna (Cuijana), Urunamakan, Cabishí, Cumaná, Abitana-Huanyam (a partir de les dades de Snethlage) i Pawumwa (a partir de les dades de Haseman).

## Referències

* ↑ Hammarström (2015) Ethnologue 16/17/18th editions: a comprehensive review: online appendices
* 1 2 Mason, John Alden. «The languages of South America». A: Handbook of South American Indians. 6. Washington, D.C., Government Printing Office: Smithsonian Institution, Bureau of American Ethnology Bulletin 143, 1950, p. 157–317.
# Meketra

Meketra fou un alt càrrec oficial de l'Antic Egipte, tresorer reial i supervisor de la casa durant el regnat de Mentuhotep I, Mentuhotep II i, probablement, Amenemhet I, durant el Regne Mitjà.
La seua tomba es va descobrir el 1919 a prop de la tomba de Mentuhotep II, a Deir el-Bahari.

## Biografia

Meketra apareix per primera vegada en una inscripció en una roca en el uadi Shatt el-Rigala, i duu només el títol de "segellador". La inscripció data de l'any 41 del rei Mentuhotep II. En els relleus del temple funerari de Mentuhotep II a Deir el-Bahari, Meketra té el títol de tresorer reial, per la qual cosa havia ascendit i substituït a Jeti. El mateix càrrec es va trobar en una escultura en la tomba de Meketra, mentre que en fragments de relleu en la tomba tenia el càrrec principal de supervisor de la casa.
Com a tresorer i supervisor de la casa, degué ser predecessor d'Ipi.

## Tomba

La seva tomba (TT280) és a Sheikh Abd al-Gurnah, a la necròpoli tebana, a prop d'una tomba reial, gran i inacabada, que es va atribuir al rei Mentuhotep III i, després d'una nova recerca, a Amenemhet I. Per tant, el més probable és que Meketra morís en l'època d'aquest darrer.
La TT280 albergava rèpliques de fusta, que representaven activitats de la vida quotidiana en l'Antic Egipte, amb figuretes de dones portadores d'ofrenes, cervesers, forners, fusters, barques i bestiar, cases en miniatura i jardins. En un grup apareix al costat del seu fill Antef, sota dosser, en una barca de rems i, en una altra, en un veler. Algunes rèpliques i altres objectes de la tomba se'n poden veure al Museu del Caire i al Museu Metropolità d'Art de Nova York. La tomba contigua és la d'Antef (In-Yotef), príncep hereu, supervisor de segelladors (tresorer).

## Referències

* ↑ Wolfram Grajetzki: Die höchsten Beamten der ägyptischen Zentralverwaltung zur Zeit des Mittleren Reiches. Berlín, 2000, p. 45.
* ↑ «Tomba d'Ipi (TT315)» (en espanyol). Middle Kingdom Theban Project. [Consulta: 24 novembre 2022].
* ↑ James Peter Allen: The high officials of the early Middle Kingdom, en: Nigel Strudwick, John H. Taylor (editors): The Theban Necropolis, Past, Present and Future, Londres, 2003, ISBN 0714122475, p. 19.
* ↑ Anneke Bart. «List of Theban Tombs» (en anglés). St. Louis University. Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 24 novembre 2022].