OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malaltia de l'aparell digestiu

Les malalties de l'aparell digestiu (terme preferible al de malalties gastrointestinals, per influència anglesa) es refereixen a malalties que afecten a l'aparell digestiu, és a dir, l'esòfag, l'estómac, l'intestí prim, l'intestí gros i el recte, i els òrgans accessoris de la digestió, el fetge, la vesícula biliar i el pàncrees.
Aquestes malalties són estudiades per la digestologia. Les malalties de la boca, tot i pertànyer a l'aparell digestiu són estudiades per l'odontologia.
# Josep Palau i Claveras

Josep Palau i Claveras (Barcelona, 3 de juliol de 1903 — Barcelona, 3 de desembre de 1985) fou un llibreter, editor, crític cinematogràfic i musical, i escriptor català.
Fou fill d'Antoni Palau i Dulcet, natural de Montblanc, i de Concepció Claveras i Cañal, natural de Vic. Fou germà del bibliotecari, catedràtic, bibliògraf i editor Agustí Palau i Claveras i de l'atleta, llibreter, escriptor i dibuixant Miquel Palau i Claveras, entre altres germans.
Especialitzat en temes cinematogràfics i musicals, col·laborà a El Matí, Mirador, Destino, etc. Entre d'altres, publicà El cinema soviètic. Cinema i revolució (1932), Filosofia i música (1935), Vida de Wagner (1945), Historia del Cine (1946), El somriure de sa Boquera (1949) i El llibre de Tossa (1952), així com Tristán, un amor de Ricardo Wagner, La experiencia amorosa del joven Goethe i Historia de la Opera.

## Referències

* 1 2 Ciuro, Joaquim. «JOSE PALAU, autor del "LLIBRE DE TOSSA"» (en castellà). [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ La seva inscripció de naixement al Llibre Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona de l'any 1903, amb número de registre 6802, indica que va néixer el 4 de juliol.
* ↑ Llibre de Defuncions de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1985, tom 542, plana 306.
* ↑ «Dades biogràfiques» (en castellà). BNE. [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «Agustín Palau Claveras» (en castellà). Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Josep Palau i Claveras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# José Luis Adell Fernández

José Luis Adell Fernández (Navalcarnero, 4 de novembre de 1952) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).

## Biografia

Nascut el 4 de novembre de 1952 a Navalcarnero (província de Madrid), es va afiliar al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) el 1977.
Va ser regidor de Navalcarnero entre 1979 i 1983, encarregat d'Urbanisme. Candidat de nou a regidor de la seva localitat a les eleccions municipals de 1983, es va presentar simultàniament al número 34 de la llista del PSOE per a les primeres eleccions a l'Assemblea de Madrid. Escollit tant com a diputat regional com a regidor, va ser investit alcalde de la seva localitat natal, responsabilitat que va exercir fins a 1995.
Després de les municipals de 2015, va tornar a l'alcaldia de Navalcarnero vint anys més tard, quan va ser investit amb el suport de Canviem Navalcarnero i el PDAP i l'abstenció de Ciutadans, succeint a Baltasar Santos, del Partit Popular.

## Referències

* ↑ «Ilmo. Sr. D. José Luis Adell Fernández». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-24. [Consulta: 23 juliol 2018].
* 1 2 Tudela, Ana «En busca de los engendros urbanísticos que quebraron Navalcarnero». El Español, 26-12-2015.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Candidaturas proclamadas para la Asamblea de Madrid, convocadas por Real Decreto 450/1983, de 9 de marzo». Boletín Oficial del Estado, 881, 13-04-1983, pàg. 10111-10115. ISSN: 0212-033X.
* ↑ «El PP pierde Madrid y otros bastiones pero hace historia en Parla», 13-06-2015.
* ↑ García Martín, Javier «Navalcarnero: diez años de frenesí por cien de muerte clínica». Madridiario, 27-07-2016.
# José Luis Agirre Beldarraín

José Luis Agirre Beldarraín (Sant Sebastià, 14 de setembre de 1965) és un exfutbolista basc, que jugava com a migcampista.

## Trajectòria esportiva

Va debutar a primera divisió amb la Reial Societat a la campanya 88/89. Durant sis temporades va formar part del planter donostiarra, tot i que va ser suplent en tot moment. La seua temporada més destacada va ser la 90/91, amb 19 partits i un gol.
L'estiu de 1994 marxa al CD Badajoz, de la Segona Divisió. Al conjunt extremeny es va fer amb la titularitat. Va disputar 78 partits en els dos anys que hi va militar al Badajoz.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Agirre
# Luther Orlando Emerson

Luther Orlando Emerson (Parsonsfield, Maine, 3 d'agost de 1820 – Cambridge, Massachusetts, 29 de setembre de 1915) fou un organista i musicòleg estatunidenc.
Va estudiar al Seminari i l'Acadèmia Parsonsfield Effingham, originalment tenia la intenció de ser metge. Més tard va estudiar música amb Isaac Woodbury. Va ensenyar durant vuit anys a Salem. Després es va exercir com a organista i director musical en diverses esglésies a Massachusetts, i va ser el director del voltant de 300 festivals i convencions musicals.
Emerson va compilar diverses col·leccions de música de l'església, entre ells:
* La col·lecció de Romberg (1853);
* La corona d'or (1857);
* L'arpa d'or (1858);
* L'Harmonia de repòs (1860);
* L'arpa de Judá (1863);
* Feliç Chimes (1865);
* Jubilate (1866);
* Vocal Melody d'Emerson, La Veu de Culte (1879);
* Himnes de Lloança (1886).
La melodia Sessions és una de les seves més perdurable. Junt al musicòleg estatunidenc William Mathews van publicar l'any 1870 Emerson Organ Method.

## Referències

* ↑ Bomberger, E. Douglas. Brainard's Biographies of American Musicians. E. Douglas Bomberger, 1999, p. 96-97. ISBN 0313307822.
# Luthéal

El luthéal és un dispositiu inventat pel belga Georges Cloetens que permet de modificar el timbre d'un instrument de la família dels cordòfons.

## Descripció

El luthéal és un mecanisme constituït de diferents dispositius metàl·lics que es pot instal·lar en qualsevol piano de cua ordinari. El pianista té la possibilitat de modificar el timbre del seu instrument per mitjà de quatre registres, dos dels quals actuen sobre les cordes més greus i els altres dos sobre les cordes més agudes. El luthéal permet així de reproduir el so d'un clavecí, la de l'arpa o la del llaüt, així com, combinant els uns i els altres, la del címbal.

## Obres per a luthéal

Maurici Ravel va escriure l'any 1924 la seva obra Tzigane, una rapsòdia per luthéal i violí, que s'acostuma a interpretar amb piano. Ravel va igualment emprar el luthéal en la seva fantasia lírica L'Enfant et les Sortilèges. El luthéal original que es va utilitzar per a les execucions d'aquestes dues obres va cremar en l'incendi de la sala Gaveau de París.

## La patent

La patent belga del luthéal porta el número 278726 i va ser emesa el 28 de gener de 1919 a nom del constructor d'orgues i pianos Georges Cloetens, amb la següent descripció: « és un dispositiu que permet de modificar els sons produïts per tot instrument a cordes tocat amb teclat o manualment amb els dits ». Van ser després concedides a l'inventor tres noves patents, que duien els números 280282, 292081 i 306002, per als detalls de perfeccionament de la seva invenció.

## Instrument recuperat

Es va descobrir un luthéal a les reserves del museu del Conservatori de Brussel·les, que ha sigut restaurat i es conserva actualment al Museu dels instruments de música de Brussel·les. Aquest instrument és regularment prestat per a concerts.

## Instrument reconstruït

En ocasió del cinquantè aniversari de la mort de Maurici Ravel l'any 1987 el govern francès encarregà un nou instrument. Aquest luthéal es conserva actualment al Museu de la Música de París.

## Interpretació recent

El violinista britànic-sud-africà Daniel Horpe va enregistrar l'any 2004 l'obra Tzigane de Maurice Ravel juntament amb el pianista Sebastian Knauer tocant amb un luthéal que Horpe va fer construir, i que descriu en una entrevista concedida a la National Public Radio com un encreuament entre una màquina d'escriure i un orgue, que es fixa sobre les cordes d'un piano i que produeix un so excepcional.

## Referències

* ↑ Library of Congress subject Headings (en anglès). IV. 33a. Washington: Library of Congress, 2011, p. 4813.
* ↑ «Pleyel grand piano with "Luthéal" mechanism» (en anglès). Musée des Instruments de Musique, Belgique, 2016. Arxivat de l'original el 2011-01-08. [Consulta: 6 juny 2016].
* ↑ The Glamorous Life Of Daniel Hope National Public Radio, 25 d'octubre de 2008

## Enllaços externs

* El luthéal Arxivat 2016-06-11 a Wayback Machine. del Museu dels instruments de música de Brussel·les
* The Luthéal attachmen t (en anglès)

## Vegeu també

* Piano preparat
* Guitarra de tres ponts
# Manel Vila i Valls

Manel Vila i Valls (Sant Feliu de Codines, 1950) és professor i va ser alcalde de Castellterçol des de l'any 1991 fins a l'any 2011.
Viu a Castellterçol des de l'any 1973 quan, acabats els estudis de Pedagogia, hi obtingué una plaça de professor titular a l'Escola Pública Ramona Calvet (CEIP Ramon a Calvet i Picas). El 1998 passà a les oficines del Departament d'Ensenyament de la Generalitat per a treballar com a tècnic superior de l'Oficina de Cooperació Educativa i Científica amb la Unió Europea.
Membre de CDC, encapçalant la llista municipal d'aquest partit obtingué l'alcaldia de Castellterçol el 15 de juny del 1991. Va ser reelegit successivament en les eleccions dels anys 1995, 1999, 2003 i 2007. És conseller comarcal des del 1991, i va formar part de la Comissió d'Ensenyament de l'Associació Catalana de Municipis i Comarques i del Consell Escolar Territorial de Barcelona i Comarques. El 1996 va ser nomenat membre del Consorci del Moianès pel Consell Comarcal i també del Consell Rector de l'Escola d'Administració Pública de catalunya.

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Manassès

«Manassès» té aquests significats:
* Religió:
** Al llibre del Gènesi, Manasses és el fill del patriarca Josep i cap de la tribu de Manasses.
** Al Segon Llibre dels Reis, Manasses és un rei de Judà, descendent del Rei David.
** També pot referir-se a la tribu de Manasses, una de les dotze tribus d'Israel.
* Onomàstica:
** Constantí Manasses, historiador romà d'Orient
# José Folgado Blanco

José «Pepe» Folgado Blanco (Morales de Rey, 3 d'abril de 1944 - 23 de març de 2020) va ser un economista i polític espanyol.
Nascut el 3 d'abril de 1944 al municipi de Morales de Rey (província de Zamora), es va llicenciar en Ciències Econòmiques per la Universitat Autònoma de Madrid (UAM). Profesor a la UAM des de 1973 (titular des de 1974), es va doctorar en Ciències Econòmiques al mateix centre, amb la lectura el 1989 de Concertación social y política presupuestaria, una tesi dirigida per Eugenio Domingo Solans.
Vinculat a la Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials (CEOE), va exercir de secretari d'Estat, nomenat pel govern de José María Aznar en tres ocasions diferents. Va ser també diputat al Congrés dels Diputats electe pel Partit Popular en representació de Zamora (de manera efímera a la vii legislatura) i en una segona ocasió an la viii legislatura.
Va ser també alcalde del municipi madrileny de Tres Cantos, investit el 16 de juny de 2007. Folgado, que va renovar el càrrec d'alcalde per un segon mandat, va anunciar la seva sortida de l'alcaldia el 9 de març de 2012.
Entre 2012 i 2018 va exercir de president de Red Eléctrica de España (REE). Va morir el 23 de març de 2020, a causa d'una malaltia pulmonar agreujada per la COVID-19.

## Referències

* 1 2 3 «José Folgado Blanco». El País, 08-05-1996.
* 1 2 «VIII Legislatura (2004-2008). Folgado Blanco, José». Congrés dels Diputats.
* 1 2 3 4 Sánchez, Carlos. «Muere José Folgado, exsecretario de Estado de Aznar, y expresidente de REE». El Confidencial, 23-03-2020.
* ↑ «VII Legislatura (2000-2004). Folgado Blanco, José». Congrés dels Diputats.
* ↑ «Aguirre, "satisfecha y emocionada" del triunfo de su partido en la capital tras la investidura de Gallardón». Europa Press, 16-06-2007.
* ↑ «Folgado deja la alcaldía de Tres Cantos», 09-03-2012.
* ↑ Monforte, Carmen. «Fallece José Folgado, expresidente de Red Eléctrica, por coronavirus». Cinco Días, 23-03-2020.
# José Ferreras Toro

José Ferreras Toro (Alcañices, província de Zamora, 1839 – Madrid, 21 de gener de 1904) fou un periodista, polític i advocat castellà.
Llicenciat en dret, es va establir a Valladolid, on fou corresponsal d'El Norte de Castilla, i després a Madrid, on fou redactor d'El Contemporáneo. Quan tancà el diari, tornà a Alcañices a treballar d'advocat, però tornà a Madrid després de la revolució de 1868, on fou director d'El Gobierno, i propietari d'El Correo. També treballà com a advocat consultor del Banc d'Espanya.
A les eleccions generals espanyoles de 1876 fou elegit diputat pel districte de Sort del Partit Constitucional i a les eleccions generals espanyoles de 1881 ho fou pel de Caguas (Puerto Rico), però va renunciar el 1882 i ocupà l'escó per la circumscripció de la Almunia de Doña Godina. Després fou novament diputat per Madrid a les eleccions generals espanyoles de 1886, senador per la província d'Ourense el 1891-1893, per Santa Clara (Cuba) el 1893-1894 i senador vitalici des d'aleshores. També fou governador civil de la província de Salamanca, director general d'Obres Públiques (març-setembre 1882) i vocal del Consell Penitenciari el 1886.

## Referències

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine. de p. 564-565
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# José Figueres Ferrer

José María Hipólito Figueres Ferrer (San Ramón, Alajuela, 25 de setembre de 1906 - San José, 8 de juny de 1990), fou un pensador i humanista, i un dels més importants polítics de la república de Costa Rica. Va servir com a Secretari de Relacions Exteriors i Culte de Costa Rica d'abril a maig de 1948 i com a President de la República en tres períodes, 1948-1949, 1953-1958 i 1970-1974.

## Biografia

Fill de Marià Figueres i Forges i Francesca Ferrer i Minguella, immigrants catalans, el català va ser la seva llengua materna. Es va casar per primera vegada amb Henrietta Boggs Long i per segona amb Karen Olsen Beck. Era conegut com a Don Pepe.
Va realitzar els seus estudis a l'Escola Primària d'homes en San Ramón, Alajuela i com a alumne intern del Col·legi Seminari.
En 1924 marxa a Boston, Estats Units, en viatge de treball i estudi. Torna quatre anys més tard i adquireix la finca La lucha sin fin en San Cristóbal de Desemparados. Produeix sacs i cordells de cànem. Anys després es dedicaria a l'elaboració d'articles de fusta. Durant dotze anys es dedica a l'agricultura i a alguns projectes industrials. Llegeix a José Martí, Kant, Nietzsche, la Bíblia i el Quixot. Durant aquesta època, publica en la premsa alguns escrits sobre temes agrícoles que són distribuïts en el "Cafè Popular" de San José. S'adhereix al grup Pro República Espanyola en solidaritat amb la democràcia ibèrica, llavors amenaçada pel feixisme. A partir de 1940 es reuneix sovint amb el seu advocat, Alberto Martén, i al seu soci Orlich, que ja és diputat, per analitzar la situació del país.
En la seva visita de l'any 1956 al poble natal dels seus pares, Os de Balaguer, va adreçar-se als veïns en català, donant crits de "Visca Os de Balaguer i Espanya".

## Eleccions de 1948

Les eleccions es van efectuar el 8 de febrer de 1948 amb els següents resultats: Otilio Ulate Blanco 54.931 vots, Rafael Ángel Calderón Guardia 44.438 vots.
Durant el seu primer mandat, va abolir l'exèrcit. Aquest fet ha estat sempre reconegut com la seva decisió més important.
José María Figueres Olsen, un dels seus fills, va ser president del 1994 al 1998.

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1956/11/10/pagina-19/32775147/pdf.html
* ↑ «Documental Completo Pepe Figueres (Televisión Catalana)». [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ Historía de Costa Rica, Monge Alfaro, Carlos. edición #16, Imprenta Trejos, 1980, página 298
# José Luis Laucirica Pérez

José Luis Laucirica Pérez (Gallarta, 26 de novembre de 1921 - Barakaldo, 9 de setembre de 1999), de vegades escrit Lauzurica o Lauzarica, fou un futbolista basc de la dècada de 1940.
Jugava en la posició d'extrem dret. Va ser jugador del Barakaldo Oriamendi entre 1939 i 1942. Passà per l'Arenas de Getxo i el CD Logroñés, abans de fitxar pel RCD Espanyol.
Jugà una temporada al primer equip, jugant només 3 partits de lliga, i al segon equip. També jugà cedit a la UE Sants.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa de Laucirica». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Actuación del Athletic Club en la temporada 1938-1939». CIHEFE, Cuadernos de Fútbol, núm 118, ISSN: 1989-6379, 01-03-2020. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ José Luis Laucirica Pérez a BDFutbol
* ↑ «En Sarriá». Mundo Deportivo, 04-10-1943. [Consulta: 9 abril 2019].
# Luci Atili

Luci Atili és el nom dels següents personatges:
* Luci Atili Lusc, tribú amb poder consolar (444 aC)
* Luci Atili Prisc, tribú amb poder consolar (396 i 399 aC)
* Luci Atili, tribú de la plebs (311 aC)
* Luci Atili, qüestor (216 aC
* Luci Atili, praefectus praesidii a Locres Epizefiris (215 aC)
* Luci Atili, pretor a Sardenya (197 aC)
* Luci Atili, legat a Macedònia (168 aC)
* Luci Atili o Luci Acili, jurista romà del segle ii aC
# Junta de Traslaloma

Junta de Traslaloma és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Las Merindades. Comprèn les localitats de:
| Entitat Local Menor | Localitat | Població 2007 |
| Castrobarto | Castrobarto | 46 |
| Colina | Colina | 19 |
| Cubillos | Cubillos | 28 |
| Las Eras | Las Eras | 17 |
| Lastras de las Eras | Lastras de las Eras | 17 |
| Tabliega | Tabliega | 17 |
| Villalacre | Villalacre | 18 |
| Villatarás | Villatarás | 18 |
| Villaventín | Villaventín | 12 |
| | Muga | (deshabitat) |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 250 | 218 | 184 | 200 |
# Manuel Castro Mellado

Manuel Castro Mellado (Còrdova, 1944 — Barcelona, 2020) va ser un pintor i gravador català d'origen cordovès.
Nat a Còrdova el 1944, el 1952 s'establí amb la seva família a la ciutat de Barcelona, on feu estudis de pintura a l'Escola de la Llotja i de gravat al Conservatori de les Arts del Llibre. Inicià la seva carrera com a pintor i gravador a la segona meitat de la dècada de 1960. El 1966 fou premiat per l'Ajuntament de Barcelona, el 1967 participà en el Saló de maig i el 1969 fou becat per la Fundació Castellblanch per ampliar els seus estudis artístics a París. Posteriorment, en tornar a Barcelona, participà en més d'una cinquantena d'exposicions individuals i col·lectives i en fires d'art internacionals. Col·laborà amb altres artistes i rebé diversos premis. La seva pintura, de caràcter figuratiu intimista, amb una paleta d'ocres, rogencs i ataronjats, es conserva, entre altres col·leccions d'art contemporani, a la Fundació Vila Casas, a la Col·lecció Bassat i a la Col·lecció la Caixa d'Art Contemporani, mentre que els seus gravats es conserven a la Biblioteca de Catalunya, a la Biblioteca Nacional d'Espanya i al Gabinet d'Estampes del Museu d'Art i d'Història de Ginebra (Suïssa). Va morir a Barcelona, el 21 de juliol de 2020, als 76 anys.

## Referències

* ↑ «Manuel Castro Mellado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Obituari de Manuel Castro al diari cultural Núvol.
* 1 2 «Mor el pintor i gravador Manuel Castro». Ara, 25-07-2020. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Obres de Manuel Castro conservades en el fons de la Fundació Vila Casas.
* ↑ Obres de Manuel Castro conservades en el fons de la Biblioteca de Catalunya.
* ↑ Obres de Manuel Castro conservades en el fons de la Biblioteca Nacional d'Espanya.
# Jérôme Bonaparte

Jérôme Bonaparte (Ajaccio, 15 de novembre de 1784 - château de Vilgénis, 24 de juny de 1860), fou príncep francès i altesa imperial (1806 i 1852), fill de Charles-Marie Bonaparte i de Maria-Létizia Ramolino, era el germà més petit de Napoleó I. Fou le roi Jérôme Napoléon, príncep francès; rei de Westfàlia de 1807 a 1813.

## Notes i referències
### Fonts

* Service historique de l'Armée de Terre – Fort de Vincennes – Côte S.H.A.M.: CC7 ALPHA 250. Côte S.H.A.T.: 6 Yd 45.

## Enllaços externs

* Jérôme Bonaparte Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine.
* (alemany) Biographie
* König Lustik!? Jérôme Bonaparte et l'État modèle du Royaume de Westphalie Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine., exposition du Land de Hesse 2008. Museum Fridericianum Kassel (Allemagne)
# Kaldbaksbotnur

Kaldbaksbotnur [ˈkalːbaksˌbɔtnʊɹ] és un poble de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Tórshavn, capital de l'arxipèlag. L'1 de gener de 2021 tenia 9 habitants.
La localitat no forma un nucli, si no que està compost per cases disperses. És en una vall a la capçalera del fiord Kaldbaksfjørður. Aquesta vall la travessa el riu Fjarðará, que creua la zona de Kaldbaksbotnur i desemboca al fiord formant un petit delta. A l'oest del poble hi ha la muntanya de Sornfelli, de 749 m.
Kaldbaksbotnur va pertànyer al municipi de Kaldbak de 1930 a 1976, quan tots dos pobles es van agregar al municipi de Tórshavn.
La primera carretera que va arribar a Kaldbaksbotnur es va construir el 1977, i va unir aquesta localitat amb Kaldbak, situada a l'est. Tres anys després els dos pobles van ser connectats amb la resta de l'illa amb la construcció d'una nova carretera. El 1992 es va inaugurar el túnel anomenat Kollfjarðartunnilin, que uneix Kollafjørður amb Kaldbaksbotnur. Aquest túnel de més de 2800 m és des de llavors la principal via de comunicació entre Tórshavn i les poblacions del nord de Streymoy. A l'oest de Kaldbaksbotnur hi ha la Mjørkadalur, una base de l'exèrcit danès.
Segons una llegenda, al segle xiv, a les rodalies de Kaldbaksbotnur es van lliurar dues batalles entre dues faccions de feroesos: un bàndol del nord i un altre del sud. El motiu de la disputa era el desacord del sud per la construcció de la catedral de Kirkjubøur, que estava representant una pesada càrrega en impostos. La primera batalla la va guanyar el bàndol del nord, mentre que la segona va ser guanyada pels del sud, costant la vida del bisbe de Kirkjubøur, líder de la facció del nord.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Statbank. Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 14 novembre 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Mapa de les Illes Fèroe» (en danès). Trad Danmark. [Consulta: 14 novembre 2019].
* 1 2 3 «Kaldbaksbotnur» (en anglès). faroeislands.dk. [Consulta: 14 novembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe
* Llista de túnels de les Illes Fèroe