OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beatus de Ginebra

El Beatus de Ginebra és un manuscrit il·luminat que conté el comentari a l'Apocalipsi de Beat de Liébana. No fou descobert fins al 2007, relligat junt amb una gramàtica de Priscià. Sembla produït en un monestir italià de la regió de Benevento el segle xi. Es conserva a la Biblioteca de Ginebra amb la signatura Ms. Lat. 357.

## Història i descripció

El manuscrit va arribar el 2007 a la Biblioteca de Ginebra amb una donació dels franciscans de l'Institut Florimont. Fins aleshores el beatus no havia estat identificat. Sembla que en el segle xviii el manuscrit es trobava a l'abadia d'Aulps (Savoia) d'on fou tret per un particular durant la Revolució Francesa.
Pel tipus d'escriptura que s'utilitza, el beatus sembla produït a la regió de Benevento, el segle xi (però alguns folis a l'inici són en escriptura carolina). Això el converteix en el més antic dels que semblen produïts a Itàlia (l'altre és el de Berlín).
El còdex consta de 245 folis; mesura 250 x 160 mm.; del f. 149 en endavant hi ha la còpia del beatus que consta, doncs, de 97 folis. Estan escrits en un pergamí de qualitat mitjana, a dues columnes amb 43 o 44 línies per pàgina. Del beatus, en falten els folis inicials i finals, cosa que dificulta la identificació del seu origen. Les 65 miniatures són de petit format; només una ocupa un foli sencer (la taula dels noms de l'Anticrist, 217r) i un parell o tres més són d'un format superior al d'una columna (la Jerusalem celestial, 241r; la destrucció de Babilònia, 232r).

## Referències

* ↑ Vegeu els detalls en Hochuli-Dubuis / Jeger
* ↑ Junt amb el de Saint-Sever, són els únics tres produïts fora de la Península Ibèrica.

## Bibliografia

* Paule Hochuli-Dubuis / Isabelle Jeger, "Un Beatus découvert à Genève", in BMB. Bibliografia dei manoscritti in scrittura beneventana, 17 (2009), p. 11-29.
* Versió facscímil: Beato de Liébana, Códice de Ginebra. Estudios de la Edición Facsimilar, Siloé, arte y bibliofilia, Burgos 2015
* Peter K. Klein, "Remarques sur le manuscrit bénéventin de Beatus récemment découvert à Genève", in: Cahiers de civilisation médiévale, Poitiers, 56 (2013), p. 3-38

## Enllaços externs

* Genève, Bibliothèque de Genève, Ms. lat. 357: The Institutions of Priscian and the Commentary on the Apocalypse by Beatus of Liébana: http://www.e-codices.unifr.ch/en/list/one/bge/lat0357 (amb accés a la versió digitalitzada)
# Tossal d'Engrilló

El Tossal o Tossa d'Engrilló és una muntanya de 1.072 metres que es troba entre els municipis de Paüls al Baix Ebre, i l'Horta de Sant Joan i Prat de Comte a la Terra Alta.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 246147001).
Aquest cim està inclòs al Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Sokotx

Sokotx (en rus: Сокоч) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2020 tenia 809 habitants. Pertany al districte de Iélizovo.

## Referències

* ↑ Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки)
* ↑ Березняки (Камчатский край — Россия)
# Barranc del Mas de Mitjà

El barranc del Mas de Mitjà és un barranc, afluent del riu de Conques. Pertany a la conca del Noguera Pallaresa, i discorre pels termes d'Abella de la Conca i d'Isona i Conca Dellà, als antics municipis d'Isona i Sant Romà d'Abella, tots dos dins de la comarca del Pallars Jussà.
Neix al vessant nord d'una carena paral·lela també pel nord de La Sadella, a l'Obaga de Fonguera, des d'on emprèn la direcció sud-oest. Passa per los Plans d'Abella de la Conca, a llevant de Ca l'Olivelles i de Cal Pere de la Isidra, i, en arribar a l'altura del poble de Sant Romà d'Abella abandona el terme d'Abella de la Conca després de deixar enrere el paratge de Romanins. En aquest tram també és conegut com a Barranc de Romanins. El Pla de Sobes és al nord del riu just en el moment que aquest traspassa el termenal municipal. Tot seguit, s'endinsa en el d'Isona i Conca Dellà, de primer a l'antic terme de Sant Romà d'Abella, i després en el d'isona. Marcant una vall clara, si bé no gaire profunda respecte de la plana que l'envolta, el barranc del Mas de Mitjà passa pel nord-oest de la vila d'Isona. Quan l'ha deixada enrere, arriba al pla de la llera del riu de Conques, en el qual aiguavessa.

## Etimologia

És un topònim d'origen romànic modern, clarament descriptiu: el barranc pren el nom de la masia més important de les terres per on discorria, actualment desapareguda.
# Brylkinia

Brylkinia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Brylkinia caudata (Thunb.) F. Schmidt
* Brylkinia schmidtii (A. Gray) Ohwi
# Illa genòmica

Una illa genòmica és una part d'un genoma de la que es tenen proves d'haver sigut originada per transferència horitzontal de gens. Pot codificar per a diferents funcions, estar involucrada en la simbiosi o patogènesi, i pot ajudar a l'adaptació d'un organisme. La mateixa illa genòmica pot trobar-se a espècies llunyanament relacionades com a resultat de diferents tipus de transferència horitzontal de gens (transformació, conjugació, transducció), el que pot determinar-se per anàlisis de composició de bases, a més d'anàlisis filogenètiques.
Un bon nombre dels sistemes de secreció III i IV, per exemple, es localitzen sobre aquestes illes genòmiques de l'ADN.
Les illes genòmiques es caracteritzen per la seva gran mida (usualment entre 10 Kb i 500 Kb), per la seva freqüent associació amb gens codificants d'ARNt, així com per un contingut GC diferent quan se compara amb la resta del genoma. Moltes illes genòmiques estan flanquejades per estructures repetides, i contenen fragments d'elements mòbils com fags i plàsmits. Algunes illes poden extreure's a si mateixes de forma espontània des del cromosoma, i poden transferir-se cap altres destinataris apropiats.

## Referències

* ↑ Langille, MG «Detecting genomic islands using bioinformatics approaches.». Nature Reviews. Microbiology, vol. 8, 5, 01-05-2010, pàg. 373–82. DOI: 10.1038/nrmicro2350. PMID: 20395967.
* ↑ Langille MG, Brinkman FS «IslandViewer: an integrated interface for computational identification and visualization of genomic islands». Bioinformatics, vol. 25, 5, 01-03-2009, pàg. 664–5. DOI: 10.1093/bioinformatics/btp030. PMC: 2647836. PMID: 19151094.

## Enllaços externs

* «Illa genòmica» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Partit Federalista

El Partit Federalista va ser el primer partit polític nord-americà. Va existir des de principis de 1790 fins a 1816; les seves restes van durar la dècada de 1820. Els federalistes van demanar un fort govern nacional que promogués el creixement econòmic i fomentés relacions amistoses amb la Gran Bretanya, així com l'oposició a la França revolucionària. El partit va controlar el govern federal fins a l'any 1801, quan va ser aclaparat per l'oposició Demòcrata-Republicana liderada per Thomas Jefferson.
# Tossal d'Enviure

El Tossal d'Enviure és una muntanya de 328 metres que es troba al municipi de Seròs, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Escoles de Sant Daniel

Les Escoles de Sant Daniel és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per dos edificis relacionats amb el pati al mig, paral·lels al carrer. El cos més proper al carrer eren les escoles. De composició simètrica de portes i finestres de llinda recta, arrebossada, d'estat mitjà i de teulat a dues aigües, amb carener paral·lel a la façana. Els testers es rematen amb una paret de corbes sinuoses. Actualment és l'aula de Natura de l'ajuntament de Girona.
L'altre cos també és de composició simètrica i d'acabats semblants a l'anterior. El diferencia el sòcol de rierencs, igual que l'agrupació de les obertures amb les portes. Eren les antigues cases dels mestres i actualment és el centre de l'ANG (Agrupació Naturalistes de Girona). El pati és de sorra amb dos fileres d'arbres centrats.

## Història

El seu ús primari va ser per escoles del 1917 i habitatges del 1922. Les escoles eren, al segle xix, a l'edifici anomenat La Barraqueta.
El 1916 es compra el terreny per la Mancomunitat. Es crearen les escoles, les cases dels mestres i l'ajuntament. El 1962 deixa de funcionat l'ajuntament per l'annexió a Girona i el 1978 les escoles. Posteriorment es recuperen per a la seu dels Naturalistes de Girona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Escoles de Sant Daniel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Banys àrabs

«Banys àrabs» té aquests significats:
* Banys àrabs, banys turcs o Hammam, modalitat de bany amb vapor que permet netejar el cos i relaxar-se, originària de la cultura del Pròxim Orient.
* Banys àrabs de Girona, edifici d'estil romànic tardà construït el 1194, imitant l'estructura dels banys musulmans nord-africans.
* Banys àrabs de Palma, monument emblemàtic de Palma, a l'illa de Mallorca.
# Plana de Vinaròs

La Plana de Vinaròs, també coneguda com a Pla de Vinaròs i Benicarló, Plana de Vinaròs-Benicarló, Plana de Vinaròs-Peníscola o Plans de Vinaròs, és una comarca natural del País Valencià, que en l'actualitat es troba integrada en la comarca del Baix Maestrat. Comprèn els municipis de Vinaròs, Benicarló i Peníscola, és a dir, tots els municipis costaners del Baix Maestrat a excepció d'Alcalà de Xivert.
Segons Emili Beüt en les "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934, dels Plans de Vinaròs formaven part els municipis d'Alcalà de Xivert, Benicarló, Peníscola, Santa Magdalena de Polpís i Vinaròs.

## Geomorfologia

La Plana de Vinaròs forma part dels últims contraforts del Sistema Ibèric. Es tracta d'una estructura afonada, paral·lela a la línia litoral, on els seus fonaments calcaris van disminuint graonadament cap al mar. Limitada per l'oest per la serra de la Vall d'Àngel Oriental, al nord pel riu de la Sénia, i al sud per la serra d'Irta. Al mig apareixen blocs calcaris aïllats (Puig de la Parreta, de Sant Sebastià, i de la Nau), que són els darrers afloraments de la serra de la Vall d'Àngel Oriental. Cap a l'interior s'eleva suaument fins al Pla de Sant Jordi, i cap al nord, en Catalunya, manté les característiques en les terres d'Alcanar, amb el límit de la serra del Montsià.
La Plana de Vinaròs és el resultat de la unió dels abanics al·luvials dels rius que la travessen, amb una acumulació dels materials sedimentaris per ells transportats. En les costes de la Plana de Vinaròs desemboquen el riu de la Sénia, el barranc de la Barbiguera, el riu Cérvol, el barranc de l'Aigua Oliva i, la Rambla de Cervera, de directriu ibèrica, i la Rambla d'Alcalà, amb una conca conjunta de més de 200 km².
La línia costanera està formada per penya-segats alternant amb platges, unes de sorra i altres de grava o còdols.

## Referències

* ↑ Segura, Francisca. «Rambles i barrancs: els rius de pedres». Metode.cat, 38 (estiu 2003).

## Bibliografia

* López Gómez, A. Geografia de les terres valencianes. València: Eliseu Climent, 1977. pp. 122-124. ISBN 84-85211-49-9.
* Segura Beltrán, Francesca. «La geomorfología y las inundaciones en la Plana de Vinaròs-Benicarló». Cuadernos de Geografía, 59 (1996), pp. 87-108.
* Soler Carnicer, José. Nuestras Tierras. vol II. València: Vicent Garcia Editors, 1985. p. 165. ISBN 84-85094-41-7.

## Vegeu també

* El Bobalar de Sant Jordi
* La Marjal de Peníscola
# Chaboissaea

Chaboissaea és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Chaboissaea atacamensis (Parodi) P.M. Peterson i Annable
* Chaboissaea decumbens (Swallen) Reeder i C. Reeder
* Chaboissaea ligulata E. Fourn.
* Chaboissaea subbiflora (Hitchc.) Reeder i C. Reeder
# Torre Gran (l'Hospitalet de Llobregat)

La Torre Gran és una masia protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

És una masia de planta baixa i dos pisos amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. La masia està formada, a més a més, per altres cossos, alguns d'ells annexos a l'edifici principal.
Totes les obertures segueixen uns eixos creant un ritme regular en la façana. A la planta baixa les portes i finestres tenen les seves llindes. Les del primer pis donen pas a petits balcons amb la barana de pedra. Les finestres del segon pis són d'arc de mig punt geminades.
La línia de la cornisa es transforma en un frontó triangular dues vegades, tots dos decorats amb acroteris a la part superior.

## Referències

* «Torre Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Escoles de Santa Margarida de Montbui

Les escoles de Santa Margarida de Montbui són una obra de Santa Margarida de Montbui (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és de composició molt simètrica. Està format per dos cossos laterals de planta baixa (aules) i un de central de planta baixa i pis on hi ha la porta d'accés a l'escola i al pis dels mestres. Destaca el treball de maó vist de la façana en els arcs de les finestres, tres en cada cos lateral, en la cornisa i en el pis del cos central. Aquí hi ha dues finestres laterals i dues de centrals bessones separades per una columneta també de maó. L'acabament del pis, a manera de frontó, és recorregut per una cornisa de maó vist. La façana posterior de l'edifici és de pedra. Hi ha un nou cos aixecat per engrandir l'habitatge dels mestres.

## Història

Les escoles són fora del nucli originari del poble a la carretera de Valls construïda el 1895. Des dels anys vint el traçat de la carretera influí en el procés d'urbanització de Montbui i el centre de gravetat de la població es va començar a desplaçar cap a aquesta zona. La localització d'aquest edifici és un element significatiu del canvi de la dinàmica interna de la població.

## Referències

* 1 2 «Escoles de Santa Margarida de Montbui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Plana de l'Agram

La Plana de l'Agram és un pla ocupat per camps de cultiu de la comarca del Solsonès que es troba al poble de Pinós), al municipi del mateix nom. Està situat al sud de la Serra de Puigdach i al nord de la masia de Cal Morros, a uns 740 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Charles Lory

Charles Lory (Nantes, 30 de juliol de 1823-Grenoble, 3 de maig de 1889) va ser un geòleg francès. Feu gran part dels seus estudis al Col·legi reial de Nantes i tot i ser el més jove alumne de la classe, sempre fou el primer tant en lletres com en ciències. El 1846 fou nomenat professor de física al liceu de Besançon on romangué tres anys. He graduated D. Sc. in 1847; el 1852 accedí a la càtedra de geologia de la Universitat de Grenoble, i el 1881 a l'Escola Normal Superior a París. He was distinguished for his researches on the geology dels Alps francesos, being engaged in the geological survey of the départements d'Isère, Droma and the Hautes-Alpes, of which he prepared the maps and explanatory memoirs. He dealt with some of the disturbances in the Savoy Alps, describing the fan-like structures, and confirming the views of J. A. Favre with regard to the overthrows, reversals and duplication of the strata. His contributions to geological literature include also descripcions of the fossils and stratigraphical divisiosis of the Lower Cretaceous and Jurassic rocks of the Jura. A conseqüència d'una congestió pulmonar sobtada morí a Grenoble el 3 de maig de 1889.
# Frank (cràter)

* No s'ha de confondre amb cràter lunar Franck (cràter).
Frank és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 22,7 km de diàmetre. Porta el nom d'Anne Frank (1929-1945), jove escriptora alemanya i víctima de l'Holocaust, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Frank». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Escoles de Raïmat

Escoles de Raïmat és un edifici de Raimat, al municipi de Lleida, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Vil·la amb tipologia de masia catalana, diferent de les cases de la comarca. Les obertures són més abundants i es rematen a les golfes amb un seguit de petites finestres. Els espais buits i plens són el resultat d'una recerca molt aprofundida a la façana. Destaca l'atri d'entrada sota el balcó i en maó. Estudi detallat dels elements decoratius en tota la vil·la. Parets de càrrega.

## Història

Joan Rubió dissenyà la colònia menestral i industrial de Raïmat de forma d'estrella, convergent a un centre, on hi ha l'església i l'edifici escolar. Aquest, però, no el dissenyà Rubió.

## Referències

* 1 2 «Escoles de Raïmat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Mercat de bons

El mercat de bons, mercat d'obligacions o mercat de deute és un mercat financer en el qual els participants compren i venen títols de deute, generalment en forma de bons. El 2006, la grandària del mercat internacional de bons s'estimava en 45 bilions de dòlars, destacant-hi la grandària del mercat de bons americans (25,2 bilions).
A principis del 2007, la major part dels 923.000 milions de dòlars que de mitjana es negociaven diàriament en el mercat de bons estatunidenc, tenia lloc entre agents corredors i grans institucions en mercats no organitzats; no obstant això, un petit nombre de bons, principalment corporatius, cotitzen a la borsa de valors.
Les referències al mercat de bons normalment es refereixen al mercat de bons de l'Estat perquè la seva grandària, liquiditat, falta de risc financer i, per tant, sensibilitat a les taxes d'interès, el mercat de bons sovint es fa servir per indicar canvis en les taxes d'interès o en la forma de la corba de rendiment.

## Referències

* ↑ Outstanding O.S. Bond Market Debt Bond Market Association. Consulta: 13 novembre 2006.
* ↑ Avg Daily Trading Volume SIFMA 2005 Average Daily Trading Volume. Consulta: 19 febrer 2007.
# Jaciment arqueològic de la Rodona

La Rodona és un jaciment arqueològic que està situat al municipi d'Olot, a la Garrotxa. Es tracta d'un lloc d'habitació sense estructures que correspon al Paleolític Superior.

## Descobriment i historiografia

El jaciment va ser descobert per Ramon Campderich, un erudit local que va dipositar uns materials lítics al Museu Comarcal de la Garrotxa. A partir l'any 1991 es van realitzar diverses excavacions d'urgència a càrrec de M. Buch, J. Mateu, A. Palomo i M. Saña. Aquest mateix equip va documentar un nivell arqueològic am material lític a uns 10-15 cm del fons.

## Troballes

L'ocupació correspon a un únic nivell crono-cultural, amb diverses ocupacions breus i successives durant un curt espai de temps. Les restes arqueològiques apareixien en un nivell de potència reduïda, format per llims i argiles.
El material arqueològic és únicament indústria lítica i malauradament no s'han conservat restes faunístiques. Fins al moment s'han recuperat un total de 2.884 restes lítiques, de les quals un 75% estan tallades en quars, un 19% en sílex i un 5% en altres roques. L'anàlisi de les matèries primeres ha permès localitzar les fonts d'aprovisionament del quars, que es devien trobar a la riera de Riudaura, a un quilòmetre de la Rodona.
Entre els productes de talla retocats hi ha una presència majoritària dels simples, seguida pels burins i els abruptes. El grup tipològic més representat és el de les rascadores, seguit pel dels denticulats, el dels burins, i després el dels raspadors i les làmines amb dors. Cronoculturalment, a partir de les dades que hi ha en aquests moments, l'ocupació de la Rodona es podria situar en el Paleolític Superior Antic.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya

## Bibliografia

ALCALDE, G [et al.]. "La rodona. Campanya d'urgència". A: Primeres Jornades d'Arqueologia de les Comarques de Girona. Sant Feliu de Guíxols, 1991.
ALCALDE, G. [et al.]. "La intervenció arqueològica d'urgència en el jaciment a l'aire lliure de la Rodona (Olot- Garrotxa)". Tribuna d'Arqueologia 1992-1993. p.25-30. Editat per la Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura.
ALCALDE, G. [et al.]. La Rodona, un assentament de grups caçadors-recol·lectors en el pla d'Olot (La Garrotxa). Olot: Museu Comarcal de la Garrotxa, 1999. (Publicacions Eventuals d'Arqueologia de la Garrotxa; 6).
ALCALDE, G; BURJACHS, R. "Els primers mil·lennis". A: Quaderns d'Història d'Olot. Olot: Ajuntament d'Olot i Diputació de Girona, 1992. 2.
BUCH, M [et al.]. "Excavacions arqueològiques a la Ronda (Olot)". Vitrina. 6, p.7.
Memòries i informes / Mateu Gasquet, J.; Palomo Pérez, A.; Buch i Llorach, M. (1991): Jaciment mesolític de la Rodona- Olot (La Garrotxa-Girona). Mem. Núm.: 429

## Referències

* ↑ Alcalde, Gabriel «La Rodona, un assentament de grups caçadors-recol·lectors en el pla d'Olot». Museu Comarcal de la Garrotxa. Publicacions Eventuals d'Arqueologia de la Garrotxa, 1999.

## Enllaços externs

* Base de dades del E-Gipci de la Generalitat de Catalunya Arxivat 2019-02-24 a Wayback Machine.
# Cabra murciano-granadina

La cabra murciano-granadina és una raça caprina que s'assenta principalment a les províncies de Granada, Múrcia i Albacete. Aquesta raça ha ocupat un lloc destacat dins de la ramaderia caprina espanyola. Filogèniques es considera que procedeix de la capra aegagrus, la forma secundària és la cabra pirinenca, que gràcies a la seva evolució a través del temps, va determinar l'actual raça murcià-granadina.
El cens actual de la raça és de 508.000 exemplars, i és present en: Múrcia, Andalusia, País Valencià, Castella-la Manxa, Catalunya i Illes Balears.

## Descripció

Té un clar biotip lleter de capa negra o caoba uniforme (no s'accepta cap mena de pèl blanc), el pes dels mascles oscil entre 50 i 70 kg i el de les femelles entre 40 i 55. Cap de mida mitjana, triangular amb expressió viva, orelles de mida mitjana i erèctil, els mascles poden presentar perilla. Coll lleuger i fi en les femelles, en els mascles més curt, potent i ben inserit podent presentar dues mamelles simètriques o cap. Tronc allargat i profund amb el pit ample fusionat a un ventre ampli, creu destacada i línia dorsolumbar recta acabada en una gropa caiguda amb una cua curta i erèctil.
Extremitats fines, sòlides i de longitud mitjana, lleugerament arquejades en la seva cara interna acollint una voluminosa mamella. Mamelles voluminoses amb una superfície d'inserció àmplia, mugrons implantats cap endavant i fora, pell fina i sense pèl.
Les característiques més destacables de la raça són la seva fàcil munyida, la seva nul estacionalitat reproductiva, la seva rusticitat i àmplia capacitat de pasturatge.

## Referències

* ↑ Alvarez Munarriz, L. Antropología de la región de Murcia (en castellà). Editora Regional de Murcia, 2005, p. 247. ISBN 8475643221.
* ↑ Diversos autors. «Mejora genética de la cabra murciano granadina en la comunidad valenciana: conexion entre rabaños». A: XXXI Jornadas Científicas y X internacionales SEOC (en castellà). ITACYL, 2006, p. 155-157.

## Enllaços externs

* Asociación Española de Criadores de la Cabra Murciano - Granadina