OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ben Okri

Ben Okri (Minna, 15 de març de 1959) és poeta i escriptor, i se’l considera una de les principals veus literàries actuals d'origen africà. Nascut a Nigèria, Okri va viure els seus primers anys a Londres, abans de tornar al seu país natal amb la seva família, on va viure l'esclat de la guerra civil. Tant el conflicte armat com l'imaginari cultural nigerià han marcat la seva obra poètica, narrativa i periodística, que va desenvolupar en mitjans com el BBC World Service. L'any 1991 Okri va esdevenir el guanyador més jove del Man Booker Prize per la seva novel·la El camino hambriento (La otra orilla, 2008), primera de la trilogia que completen Canciones del encantamiento (La otra orilla, 2008) i Riquezas infinitas (El Cobre, 2009). La narrativa d'Okri es caracteritza per un estil que s'ha comparat amb el realisme màgic i en el qual la convulsa realitat sociopolítica nigeriana convergeix amb el món espiritual dels ancestres. Entre la seva obra poètica i assagística destaquen A Way of Being Free (Head of Zeus, 2015), A Time for New Dreams (Ebury, 2011) i An African Elegy (Vintage Books, 1997), on reivindica la necessitat de reforjar la identitat africana. Okri és doctor honoris causa per les universitats de Westminster (1997), Essex (2002) i Exeter (2004), ha estat condecorat amb l'Excel·lentíssim Orde de l'Imperi Britànic i actualment també és vicepresident de la secció anglesa del PEN International.

## Referències

* ↑ «Ben Okri». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 abril 2016].
# Bipes biporus

Bipes biporus conegut també llangardaix cuc de dues potes, és una espècies de rèptils escatosos del Gènere Bipes, l'única família d'amfisbenis que conserva les seves dues potes davanteres.

## Descripció

B. biporus és rosat amb tons molt clars i té forma de cuc, té una llargada de 18 a 24 cm i una amplada de 6 a 7 mm. Viu d'un a dos anys. La seva pell està molt segmentada per donar un aspecte ondulat i, com els cucs de terra, el seu moviment subterrani és per peristaltisme dels segments. El seu cap rom li permet excavar en sòls sorrencs de manera eficient. Les potes anteriors són fortes i semblen a unes pales, mentre que les potes posteriors han desaparegut, deixant enrere només ossos vestigials visibles en radiologies. La cua és autòtoma sense cap regeneració. A causa de sacrificar el desenvolupament de la seva orella per permetre-li excavar de manera més eficient, el llangardaix cuc de dues potes ha evolucionat fins que la seva pell transmeti vibracions a la còclea.

## Hàbitat

B. biporus és endèmica de la península de la Baixa Califòrnia, Mèxic. És una de les quatre espècies d'amfisbenis que tenen potes i habita en caus.

## Alimentació

La seva alimentació és carnívora: Menja cucs de terra i insectes (formigues, tèrmits, etc.).

## Reproducció

Les femelles poden arribar a fer fins als 185 mm i es reprodueixen a partir dels quatre mesos. És una espècie ovípara, les femelles posen de 2 a 4 ous al juliol. Els ous es desclouen a partir dels dos mesos.

## Comportament

Es caracteritzen per construir grans sistemes de túnels sota terra que corren horitzontalment en diverses direccions ocasionalment mostrant la sortides d'aquests sistemes a prop de roques o troncs caiguts. Aquests sistemes generalment es troben per sota d'àrees amb vegetació. Són actius durant tot l'any, als matins generalment se'ls pot trobar a les sortides dels sistemes de túnels per prendre el sol, a mesura que passa el dia i la temperatura incrementa baixen més en els seus túnels on passen la major part del temps.

## Referències

* ↑ «Absurd Creature of the Week: The Adorable Mexican Mole Lizard Has a Disgusting Reputation» (en anglès). [Consulta: 12 març 2021].
* ↑ Wever, Ernest Glen; Gans, Carl (en anglès) The Ear and Hearing in Bipes Biporus, 69, 9, setembre 1972, pàg. 2714-2716. DOI: 10.1073/pnas.69.9.2714 [Consulta: 12 març 2021].
* 1 2 Papenfuss, Theodore. Tomio Iwamato. The Ecology and Systematics of the Amphisbaenian Genus Bipes (en anglès). Califòrnia: California Academy of Sciences, 1982, p. 26 [Consulta: 12 març 2021].
# Bloque Popular de Extremadura

Bloque Popular de Extremadura (BPEX) fou una petita plataforma unitària de petits partits d'esquerra i persones independents, molt activa del 1981 al 1983, convocà una manifestació el 14 d'agost de 1981 a Mèrida en homenatge als morts antifeixistes durant la presa de Badajoz per les tropes franquistes durant la guerra civil espanyola. A les eleccions a l'Assemblea d'Extremadura de 1983 va obtenir 2.249 vots (0,4% dels vots), i poc després es va dissoldre.
# Bloomville

Bloomville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.045 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bloomville tenia 1.045 habitants, 366 habitatges, i 281 famílies. La densitat de població era de 661,4 habitants per km².
Dels 366 habitatges en un 42,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 21% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 39.519 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.223 $ mentre que les dones 21.902 $. La renda per capita de la població era de 13.396 $. Aproximadament el 5% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bloomville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bloomville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Bloop

El bloop és un tipus de so submarí d'ultrabaixa freqüència detectat només diverses vegades al llarg de l'estiu del 1997 per la NOAA (National Oceanic and Atmospheric Administration) dels Estats Units d'Amèrica. El seu origen és encara un misteri per a la ciència.

## Anàlisi

Durant la Guerra Freda, els Estats Units col·locaren nombrosos micròfons ancorats al fons del mar amb el propòsit de detectar els submarins nuclears soviètics.
A l'estiu de 1997, quan revisaren i arreglaren els micròfons, es detectà al Pacífic Sud un so potentíssim (detectat per micròfons allunyats entre si més de 5000 quilòmetres) al qual batejaren amb el nom de bloop.
Els científics determinaren que l'origen del so estava ubicat a prop de les següents coordenades: 50° S 100° W.
S'ha postulat que el so podria provenir d'un animal, sia d'una espècie desconeguda de polp o calamar gegant, o d'una nova espècie de cetaci gegant encara més gran que el rorqual blau. Tanmateix, no existeix entre els cefalòpodes coneguts, cap ni un la fisiologia del qual li permeta produir aquest tipus de so (cavitats plenes de gas en especial), i un cetaci més gran que el rorqual blau hauria de pujar a la superfície per a respirar, amb la possibilitat de ser observat.
Fins al present no hi ha hagut explicació de l'origen del so. Els esforços posteriors per investigar-lo han sigut infructuosos, ja que no s'ha tornat a sentir des del 1997.

## Coincidència literària

El punt d'origen del bloop resulta relativament proper a la situació de la fictícia ciutat submergida de R'lyeh, la qual forma part dels Mites de Cthulhu de H. P. Lovecraft, amb obres com La crida de Cthulu (1926). Això ha dut a molts dels seus seguidors a establir relacions entre aquest fenomen i la bèstia anomenada Cthulu. En la mitologia lovecraftquiana l'antic i enorme Cthulhu fou tancat a la mítica ciutat. Les deïtats lovecraftquianes, per comunicar-se, produirien sons de freqüències ultrabaixes.

## Enllaços externs

* Pàgina de la NOAA amb un enregistrament accelerat del so i informació addicional, inclou un espectrograma.
* PàginaArxivat 2013-05-28 a Wayback Machine. dedicada al "Bloop", amb registres i informació.

## Referències

* ↑ Pàgina de la NOAA: Programa de Seguiment Acústic. Veure enllaç extern
* ↑ Els mites de Cthulhu: Howstuffworks (web en anglès)
# Aixurdan II

Aixurdan II o Aššur-dan II va ser rei d'Assíria, aproximadament entre el 935 aC i el 912 aC amb un regnat de 23 anys. Segons diu la Llista dels reis d'Assíria, era fill de Teglatfalassar II al que va succeir a la seva mort.
El regne era relativament petit, centrat a la capital Nínive i no s'estenia cap a la baixa Mesopotàmia. Els territoris al nord pagaven el tribut de manera irregular, i només quan se'ls reclamava militarment. Les millors terres de l'alta Mesopotàmia havien passat a mans dels arameus.
Des de la pujada al tron va concentrar els seus esforços en reforçar a Assíria dins de les seves fronteres naturals, des del massís de Tur Abidin a les muntanyes darrere d'Arbela. Va construir edificis en totes les províncies, va assentar poblacions desplaçades en diversos llocs i va fundar noves ciutats posant en cultiu noves terres, i encoratjant els cultius per tot el territori augmentant la producció de gra i originant una notable expansió econòmica que li van permetre invertir en carros de combat i en l'exèrcit. Les tauletes recuperades parlen també de grans expedicions on es caçaven lleons o braus salvatges entre altres animals. A Assur va fer restauracions de temples, palaus i portes.
La trobada fa pocs anys de part dels seus annals permet reconstruir en termes generals el seu regnat: al nord, Aixurdan I va derrotar el rei de Kadmuhu, a qui va matar i va penjar la seva pell a les muralles d'Arbela; va fer en aquesta campanya un ric botí de bronze i pedres precioses; a l'oest va derrotar els arameus i va combatre grups d'aquest poble a la zona de les muntanyes de Musri (moderna Jebek Maklub), al nord-oest de Nínive, i va recuperar diversos territoris que abans havien estat assiris; va pacificar les terres frontereres de l'est assegurant el comerç amb l'altiplà iranià.
A la seva mort el va succeir el seu fill Adadnirari II, segons la Llista dels reis d'Assíria.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ Boardman, John (et al. (ed.). The Cambridge ancient history, vol. 2, part 2. Cambridge: Cambridge University Press, 1982, p. 248. ISBN 9780521302005.
* ↑ Parpola, Simo (ed.). The prosopography of the Neo-Assyrian empire / Volume 1, Part I. A. Helsinki: The Neo-Assyrian Text Corpus Project, 1998, p. 178. ISBN 9789514581632.

## Bibliografia

* Who's Who in the Ancient Near East per Gwendolyn Leick
* A History of Babylonia and Assyria, per Robert William Rogers, en línia a l'enllaç
# Sorió

Sorió és una pedania de Xàtiva d'origen romà, que en 2013 tenia 23 habitants (INE).
Situada enmig de l'horta de Xàtiva en el camí a la Llosa de Ranes, està formada per unes vint cases i té alcade pedani.

## Història

La seua església dedicada a la Mare de Déu de la Llet depèn actualment de la parròquia de la Llosa de Ranes. El 1335 va ser desmembrada de Xàtiva i es va convertir en rectoria de moriscs. Pertanyia als Sanç, i el 1609 tenia 20 focs de moriscs. Després passà a la jurisdicció del convent franciscà de Xàtiva. Fou agregat a Xàtiva el 1845.

## Referències

* ↑ INE - Relación de unidades poblacionales
# Enric Gallego i Puigsech

Enric Gallego i Puigsech (Barcelona, 12 de setembre de 1986) és un futbolista català que juga com a davanter centre al CD Tenerife.

## Carrera esportiva

Del barri del Bon Pastor de Sant Andreu, es formà a la Unió Esportiva Bon Pastor. Més tard va passar per l'infantil de la UDA Gramenet, el cadet del CF Badalona i novament a la UE Bon Pastor, amb el qual ascendí al primer equip.
Rodamón del futbol català, fou jugador de l'Alzamora CF, CE Premià, el RCD Espanyol B a Segona Divisió B i la UE Cornellà, amb el qual marcà cinc gols en un partit a Tercera Divisió enfront del FC Ascó el 31 d'octubre de 2010.
El 2013 fitxà pel CF Badalona, i a continuació a la UE Olot, i novament al Cornellà. el 2 de gener del 2018 fou fitxat pel l'Extremadura UD, club amb el qual debutà a Segona Divisió. Després de mitja temporada a Segona, on era el màxim golejador de la categoria, el 16 de gener de 2019 fou fitxat per la SD Huesca, de Primera Divisió, després de pagar una clàusula de 2 milions €. El dia 1 de febrer de 2019 marcà el seu primer gol a Primera, en la victòria 4-0 davant el Real Valladolid. El 8 de juliol de 2019 el va fitxar el Getafe CF, però al gener de 2020, el club el va cedir al CA Osasuna, també de Primera. L'agost de 2021 va fitxar pel CD Tenerife de la Segona Divisió.

## Referències

* ↑ «El Huesca ficha a Enric Gallego, un obrero catalán del fútbol» (en castellà). El Periódico, 16-01-2019 [Consulta: 17 gener 2019].
* 1 2 «Enric Gallego, nuevo killer azulgrana» (en castellà). Vavel, 02-01-2018. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Revista Nº02» (en castellà). Hablamos de Bronce, 27-02-2016. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2018. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «El gran dia d'Enric». L'Esportiu, 03-11-2010. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Fitxages de David Cardenas i Enric Gallego». CF Badalona, 08-07-2013. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2018. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Enric Gallego arriba a la UEO». UE Olot, 25-06-2014. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Enric Gallego se va de Olot» (en castellà). La Segunda B, 21-01-2015. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2017. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Fichaje | Enric Gallego, nuevo jugador azulgrana» (en castellà). Extremadura UD, 02-01-2018. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2018. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «El Extremadura rompe el mercado con el fichaje de Enric Gallego, máximo goleador de Segunda B» (en castellà). ABC, 05-01-2018. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Quique saca oro de Almendralejo y el Dépor ya gana en Segunda» (en castellà). Marca, 24-08-2018. [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ «Enric Gallego lidera la goleada del Extremadura» (en castellà). Mundo Deportivo, 22-09-2018. [Consulta: 24 setembre 2018].
* ↑ «Enric Gallego, nuevo jugador del Huesca» (en castellà). Mundo Deportivo, 16-01-2019. [Consulta: 27 gener 2019].
* ↑ «El 'nuevo' Huesca sí puede» (en castellà). Marca, 01-02-2019. [Consulta: 2 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Enric Gallego i Puigsech a BDFutbol
* Enric Gallego i Puigsech a La Preferente (castellà)
* Enric Gallego i Puigsech, Fitxa a Soccerway
# Balifolita

La balifolita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la seva composició, contenint bari i liti, més el terme xinès que fa referència a "fibrós", en al·lusió a la seva estructura.

## Característiques

La balifolita és un inosilicat de fórmula química BaLiMg₂Al₃(Si₂O₆)₂(OH)₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la balifolita pertany a «09.DB - Inosilicats amb 2 cadenes senzilles periòdiques, Si₂O₆; minerals relacionats amb el piroxens» juntament amb els següents minerals: carfolita, ferrocarfolita, magnesiocarfolita, potassiccarfolita, vanadiocarfolita, lorenzenita, lintisita, punkaruaivita, eliseevita, kukisvumita, manganokukisvumita, vinogradovita, paravinogradovita, nchwaningita, plancheïta, shattuckita, aerinita i capranicaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1975 a la mina Xianghualing, al comtat de Linwu, a la prefectura de Chenzhou (Hunan, Xina), l'únic indret on ha estat descoberta, on sol trobar-se associada a la zinnwaldita i al quars.

## Referències

* ↑ «Balipholite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 octubre 2016].
* ↑ «Balipholite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 octubre 2016].
# Serrat de Segan

El Serrat de Segan és un serrat del municipi de Conca de Dalt, antigament del d'Hortoneda de la Conca, situada just al sud-est del poble d'Hortoneda, en l'àmbit del poble de Segan. La seva continuïtat cap al sud-est, en direcció a la Serra de Boumort és la Serra de la Travessa. El seu vessant meridional és la Solana del Graller, i el septentrional, l'Obaga del Serrat de Segan. A migdia del serrat discorre la llau de Segan, i al nord, la llau de Lleixier.

## Referències

* ↑ Localització i altitud del Serrat de Segan a l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Vegeu també

* Borda de Montaner
# Muntura altazimutal

Una muntura altazimutal és un suport usat per moure un telescopi o una càmera fotogràfica al llarg de dos eixos perpendiculars de moviment (horitzontal i vertical). Aquests moviments ses mesuren en relació a l'observador (que té posició 0 º Azimut, 0 º alçada).
Al moviment horitzontal se l'anomena Azimut i es mesura graus (de 0 º a 360°) eix X (en el pla cartesià). Al moviment vertical se l'anomena altura o elevació, i és el moviment imaginari que descriu un cercle de 360° i que creua l'eix Y sent projectat a l'eix Z.
Azimut = 270º20'13" Altitud= 45º12'3"
A diferència de la muntura equatorial aquests dos eixos són l'azimut en l'horitzontal i l'altura en la vertical. I la principal diferència és que en les coordenades es refereixen i mesures des de la posició de l'observador a diferència de l'equatorial, que té les seves referències en l'equador celeste, l'eclíptica i en l'esfera celeste (projecció esfèrica del cel visible).

## Muntura altazimutal en telescopis astronòmics

Un dels principals avantatges de les muntures altazimutals en els telescopis astronòmics és la simplicitat de disseny del seu mecanisme. El principal desavantatges és la incapacitat de seguir un objecte astronòmics al cel nocturn mentre la Terra gira, cosa que poden fer les muntures equatorials.
La muntura equatorial només necessita girar sobre un sol eix, per a seguir la rotació del cel nocturn. La muntura altazimutal necessita que es girin els dos eixos a intervals diferents mitjançant microprocessadors basats en sistemes de conducció de dos eixos, per tal de traçar el moviment equatorial. Això proporciona una rotació desigual del camp de visió que també ha de ser corregida per ordinador basant-se en un sistema de contrarotació. En telescopis més petits a vegades s'usa una plataforma equatorial per afegir un tercer eix polar per solucionar aquests problemes, permetent una hora o més de moviment en la direcció de l'ascensió recta per permetre el seguiment astronòmic.

## Referències

* ↑ Mahra, H. S.; Karkera, B. N. «Field rotation with altazimuth mounting telescope». Bull. Astron. Soc. India, 13, 1985, pàg. 88.(anglès)
* ↑ Vogel, Reiner. «Circle Segment Platform (link from his English language page)», 2007.(anglès)
# Enric Frère

Enric Frère (Sant Genís de Fontanes, 1908 - 1986) va ser un artista, escultor i pintor, i professor de castellà rossellonès.

## Biografia

Estudià castellà a Madrid a començament dels anys 30 i, quan Antonio Machado s'exilià el 1939, Frère i un altre professor de castellà anaren a rebre'l. Feren salat, però, i tan sols pogueren vetllar-ne el cadàver; a partir de diversos dibuixos que Frère en va fer aquella nit. Al cap d'alguns mesos pogué fer-ne una gravadura que elogià el gran Maillol.
Ensenyà a diverses poblacions occitanes (Liborna, Clarmont d'Albèrnia i Limós), i a Perpinyà. En el curs 1941-1942, i a l'Escola Normal de Perpinyà, formà un grup de teatre que representà a diverses localitats nord-catalanes els entremesos El vell gelós i La cova de Salamanca de Cervantes, i Amor de Pardal de J. S. Pons, totes en català. Entre el 1942 i el 1944 va ser deixeble i amic d'Aristides Maillol. A l'abril del 1943, quan era professor al Liceu Aragó, Frère exposà, en companyia de Camil Descossy, Lucien Maillol i André Susplugas, a la Sala Aragó de Perpinyà. Quatre anys més tard, i amb el seu amic Auguste Harzik, creà (el 1947) un taller de ceràmica, i poc després exposà a la Sala Aragó una mostra dels seus treballs de reactualització dels estris tradicionals catalans, que n'explicitava els aports hispano-moresques. A la fi dels anys 40 ensenyà a Belles Arts de Perpinyà.
De resultes del seu tracte amb el mestre nord-català, i a partir d'un carnet d'anotacions quotidianes, publicà el llibre Conversations de Maillol. Esposà una de les filles de Josep Sebastià Pons, i rebé en heretatge una part de la biblioteca d'aquest escriptor. A Cotlliure hom pot llogar en l'actualitat (2010) el que havia estat l'estudi de Frère.
El seu fill Sebastià Frère i Pons (1947) és ceramista i pintor.

## Obres

* Henri Frère Conversations de Maillol Genève: P. Cailler, 1956 (col·lecció Les grands artistes vus par eux-mêmes et par leurs amis 12. Série "Les témoignagnes essentiels"; 2)
** Edició alemanya: Gespräche mit Maillol Frankfurt a.M.: Societäts-Verl., 1961

## Notes

* ↑ Jacques Issorel (Antonio Machado par Henri Frère, article a Bulletin Hispanique 77, 1-2 (1975), p. 72-73) explica l'anècdota i reprodueix el gravat.
* ↑ «Maria Lluis: Elegance from simple materials».

## Enllaços externs

* Poema Montpelhièr, d'Enric Frère Arxivat 2010-12-14 a Wayback Machine. (occità)(francès)