OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corbeil-Essonnes

Corbeil-Essonnes és una ciutat de la regió de l'Illa de França, al departament de l'Essonne a vint-i-vuit quilòmetres al sud-oest de París, de 39.951 habitants (1999), situada al punt on es troben el riu Sena i l'Essonne. És seu d'un bisbat.
Forma part del cantó de Corbeil-Essonnes i del districte d'Évry. I des del 2016 de la Comunitat d'aglomeració Grand Paris Sud Seine-Essonne-Sénart.
Allí es va signar el tractat de Corbeil (1258). És la segona ciutat del departament de l'Essonne. Corbeil-Essonnes està agermanada amb la ciutat valenciana d'Alzira, amb la que compatix similituds demogràfiques i econòmiques.

## Geografia
### Situació

Ocupació del sol al 2008 :
| Tipus d'ocupació | Percentatge | Superfície (en hectàrees) |
| Espai urbà construït | 67,7% | 749,34 |
| Espai urbà no construït | 16,6% | 184,07 |
| Espai rural | 15,6% | 172,75 |
| Font : Institut d'aménagement et d'urbanisme de la région d'Île-de-France |||
Corbeil-Essonnes se situa a la regió de l'Illa de França, al sud de l'aglomeració de París i al nord-est del departament francés de l'Essonne, a la frontera de la regió natural de Hurepoix a l'oest, de Gâtinais al sud i de Brie al nord-est. La ciutat ocupa un territori semblant a un triangle isòsceles, amb la punta orientada cap al sud, una base de tres quilòmetres de llarg i costats de sis quilòmetres, amb una superfície total de 1101 hectàrees. L'Institut géographique national francès dona les seues coordenades geogràfiques 48º36’38” N et 02º28’38” E al punt central d'aquest territori.

## Fets històrics

Aquí e va signar el tractat de Corbeil entre Lluís IX de França i el Rei d'Aragó Jaume I, el Conqueridor, l'11 de maig de 1258.

## Referències

* ↑ Fiche d'occupation des sols en 2008 sur le site de l'Iaurif. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Consultat el 01/11/2010.
* ↑ Coordonnées géographiques de Corbeil-Essonnes sur le site lion1906.com Consulté le 01/02/2009.
* ↑ Ramon d'Abadal i de Vinyals, Catalunya fa mil anys, GenCat, 3a edició, 1989, p. 151-156, traducció del tractat de Mercè Costa.

## Vegeu també

* Tractat de Corbeil
* Croada contra els càtars
# Cànon per còpia privada

El cànon per còpia privada o cànon digital és una taxa aplicada a diversos suports de gravació i emmagatzematge de dades, en compensació per les còpies que es fan dels seus treballs.
Aquesta taxa es va incorporar per primer cop a la legislació espanyola en la llei 22/1987, de 11 de novembre, de Propietat Intel·lectual, que va introduir el dret a realitzar copies privades. A l'article 25 del text refós de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola (Reial Decret Legislatiu 1/1996, de 12 d'abril, es regula la compensació resultant quan es produeix una afectació al dret patrimonial d'autor, editor, artista, productors, quan el comprador realitza copies per a ús privat. La llei obliga a que aquest cobrament es realitzi a través del SGAE, AIE, i AGEDI. Per tot això se l'anomena un "dret de remuneració de gestió col·lectiva forçosa".

## Referències

* ↑ «Llei 22/1987, de 11 de novembre de Propietat Intel·lectual» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-11-02. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ «Cercador de normativa». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 5 octubre 2016].
# Cànoves

«Cànoves» té aquests significats:
* Cànoves, entitat de població al municipi de Cànoves i Samalús, vegeu llista de topònims de Cànoves i Samalús#entitat de població
* Cànoves (Sant Julià de Vilatorta), masia fortificada al municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona)
* Cànoves i Samalús, municipi de la comarca del Vallès Oriental, amb el cap de municipi a Cànoves que va donar nom al municipi fins al 1989
* Castell de Cànoves, edifici de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental)
* Riera de Cànoves, curs d'aigua que discorre pels termes municipals de Tagamanent, Cànoves i Samalús, Cardedeu i la Roca del Vallès
# Cíngol

«Cíngol» té aquests significats:
* Cíngol (cervell)
* Cíngol (odontologia)
# Cosme II de Constantinoble

Cosme II Àtic (grec: Κοσμᾶς Β´ ὁ Ἀττικός), (? – després del 1147) va ser Patriarca de Constantinoble des de l'abril del 1146 fins al febrer del 1147.
Va néixer a Egina (Grècia) i va ser diaca de Santa Sofia abans d'ascendir al patriarcat amb l'abdicació de Miquel Curcues. Era molt respectat per la seva saviesa i el seu caràcter pietós. Cosme va ocupar breument el càrrec durant el regnat de l'emperador romà d'Orient Manuel I Comnè.

## Referències

* ↑ Joan Cinnamos. (1976). The Deeds of John and Manuel Comnenus, Columbia University Press, pàg. 56
* ↑ «Κοσμᾶς Β´ ὁ Ἀττικός» (en grec). Patriarcat Ecumènic. [Consulta: 24 desembre 2011].
# DRK

DRK té els següents significats:
* Creu Roja Alemanya (del nom en alemany Deutsches Rotes Kreuz), societat nacional alemanya de la Creu Roja
* Deutscher Rottweiler-Klub, club alemany de criadors de gossos de raça rottweiler
# Antil

Antil (en llatí Antyllus (Antoniet), en grec antic Άντυλλος) va ser un important metge i cirurgià grec que vivia a Roma segurament abans de la fi del segle iv, ja que és esmentat per Oribasi i que probablement va viure més tard de la fi del segle ii, ja que Galè no en parla. No es coneix el seu lloc de naixement ni res de la seva vida, però sembla que tenia una gran reputació, ja que Ciril d'Alexandria l'inclou en un Lexicon com un dels metges reconeguts a l'antiguitat.
Va escriure una gran quantitat de llibres que no s'han conservat, excepte alguns fragments recollits per Oribasi, Aeci i altres escriptors antics. Aquests fragments mostren que era un home de talent i tenia grans coneixements. L'extracte més interessant dels conservats és un que fa referència a l'operació de la traqueotomia, on dona descripcions precises per realitzar-la, tema tractat per primera vegada en els escrits mèdics.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/233?rgn=full+text;view=image;q1=AntyllusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 218. ]
# Sociedad Deportiva Lemona

La Societat Esportiva Lemoa és un club de futbol del poble de Lemoa a Biscaia (País Basc). Va ser fundat el 1923 i juga a la Segona Divisió B d'Espanya.

## Història

La Societat Esportiva Lemoa va néixer a 1923. Tot i ser el club d'una localitat molt petita (Lemoa té poc més de 3.000 habitants), ha aconseguit arribar fins Segona B, en part gràcies al patrocini de l'empresa Ciments Lemoa, una important empresa cimentera radicada a la mateixa localitat. A causa d'això reben el sobrenom decimenteres. Encara que el poble va deixar fa alguns anys de dir Lemoa i va adoptar oficialment el nom deLemoa, que és el nom en llengua basca del poble; l'equip de futbol segueix mantenint la denominació en castellà de la població en part a causa de la seva vinculació ambCiments Lemona.
El primer ascens a tercera ho va aconseguir el 1977, ja que fins llavors havia competit sempre en categories regionals. El 1985 va tornar a caure a categoria regional, però la seva recuperació va ser espectacular, ja que va aconseguir dos ascensos consecutius i en la temporada 1987-88 va debutar en Segona B.
El Lemoa va mantenir la categoria durant 12 temporades, sent el seu major èxit la classificació el 1997 per als play-offs d'ascens a Segona, on va ser clarament superat en lligueta pel Xerez CD, Sporting B i At.Gramenet.
Després de perdre la categoria el 1999, durant 5 anys el Lemoa va lluitar infructuosament per tornar a la Segona B, classificant sempre entre els 4 primers de la taula i caient en els play-off d'ascens. El 2004, al cinquè intent, el Lemoa va recuperar la categoria.
Actualment milita en el Grup I de la Segona Divisió B d'Espanya.
Va desaparèixer el juliol de 2012 per problemes econòmics.

## Uniforme

* Uniforme titular: Samarreta Roja i vermella, pantalons negres i mitges negres.

## Estadi

Estadi Arlonagusia, amb capacitat per a 1.500 persones.

## Dades del club

* Temporades a 1a: 0
* Temporades a 2a: 0
* Temporades a 2a B: 17 (Actual)
* Temporades a 3a: 14
* Millor posició a la lliga: 6a (Segona Divisió B d'Espanya temporada 08-09)
* Pitjor posició a la lliga: 20a (Tercera divisió espanyola temporada 79-80)

## Entrenadors

* Iñaki Alonso (2006-2007)
* Javier Etxebarria (2007-2009)
* Aitor Larrazabal (2009-(2016)

## Palmarès
### Tornejos nacionals

* Tercera divisió espanyola (2): 2001-02, 2002-03

## Referències

* ↑ Las deudas acaban con el Lemona (Debt finishes Lemona); El Correo, 8 juliol 2012 (castellà)
# Octodontomys gliroides

Octodontomys gliroides és una espècie de mamífer rosegador de la família dels octodòntids, l'única del gènere Octodontomys. Viu a l'Argentina, Bolívia i Xile a altituds d'entre 2.000 i 5.000 msnm. Es tracta d'un animal que s'enfila als arbres, construeix caus superficials i s'alimenta de cactus. El seu hàbitat natural són les zones xèriques, com ara la puna. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Tirira, D.; Boada, C.; Weksler, M.; Anderson, R. P.; Gómez-Laverde, M. Octodontomys gliroides. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 juliol 2015.
# Oracle d'Amon

L'oracle d'Ammon a l'oasi de Siwa a Líbia, al nord-oest d'Egipte, fou un oracle del déu Ammó (grec Zeus-Amon) fundat per gent procedent de Tebes (Egipte). La manera en què el déu era representat a Siwa i a Tebes era la mateixa.
Els grecs de Grècia van conèixer l'oracle mitjançant els grecs de Cirene, i Esparta fou la primera ciutat que s'hi va connectar i van seguir Tebes, Olímpia, Dodona, Elis i d'altres. També els atenencs van enviar-hi algunes consultes. Alguns temples de Zeus Ammó foren erigits en diverses parts de Grècia.
Les revelacions, les donaven unes persones en nombre sembla que bastant gran (fins i tot se'n parla de vuitanta). En temps d'Estrabó l'oracle estava força descuidat i en decadència.

## Bibliografia

* Pausànies, Description of Greece x.13 § 3.
* Heròdot, Històries, Llibre IV (versió en línia en anglès).
* Alexander the Great, Robin Lane Fox, Allen Lane 1973/ Penguin 1986-2004, pàgs 200-218 (anglès).
* Lane Fox, Robin (2007). Alejandro Magno: conquistador del mundo. El Acantilado. ISBN 978-84-96834-25-5 (versió castellana del llibre anterior).

## Enllaços externs

* Le temple de l'oracle d'Amon à Aghurmi, oasis de Siwa. (francès)
* The Temple of the Oracle (Temple of Amun)at the Siwa Oasis in Egypt. (anglès)

## Vegeu també

* Oasi de Siwa.
# Maison-Maugis

Maison-Maugis és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 55 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Maison-Maugis era de 55 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 30 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 58 eren cases i 1 era un apartament. Dels 27 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 7 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Maison-Maugis el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 30 persones, 19 eren actives i 11 eren inactives. De les 19 persones actives 18 estaven ocupades (9 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 9 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa financera, 2 d'empreses immobiliàries, 4 d'empreses de serveis i 2 d'entitats de l'administració pública.
L'any 2000 a Maison-Maugis hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Maison-Maugis a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Maison-Maugis a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Makoto Fukui

Makoto Fukui (Japó, 28 de febrer de 1940-1992) va ser un nedador japonès especialitzat en proves d'estil lliure, on va aconseguir ser subcampió olímpic el 1960 en els 4x200 metres.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics de Roma 1960 va guanyar la medalla de plata en els relleus de 4x200 metres estil lliure, amb un temps 8:13.2 segons, després dels Estats Units (or amb 8:10.2 segons que va ser rècord del món) i per davant d'Austràlia (bronze); els seus companys d'equip van ser els nedadors: Hiroshi Ishii, Tsuyoshi Yamanaka i Tatsuo Fujimoto.

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 16 de febrer de 2018.
# Makoto Aida

Makoto Aida és un artista japonès que viu a Chiba. Les seues obres es caracteritzen per mostrar xiques escolars, el qual l'ha fet polèmic, i temes sobre el Japó. Nasqué i fou criat al nord de la Prefectura de Niigata. És fill d'un professor de sociologia d'esquerres de la Universitat de Niigata. Ell admira intel·lectuals liberals i conservadors a causa que perseguiren a son pare durant les dècades de 1960 i 1970 per no ser prou d'esquerres. A més tenia com a ídols a Makoto Oda, Yukio Mishima i Hideo Kobayashi. Quan anava a secundària, li encantava el manga de la nova onada i se n'anà a estudiar a la Universitat Nacional de Tòquio de Belles Arts i Música amb la intenció de ser un artista de manga. A l'escola de post-grau de la mateixa universitat pintà la seua obra Dog (1989). Després de graduar-se, ho va passar malament tenint treballs estranys. La seua obra fou exhibida a Rontgenwerke a Tokyo i no vengué res.
No pretén sexualitzar les xiquetes, sinó defendre la seua innocència davant la crueltat del món (la cultura japonesa en general i la indústria del sexe). Algunes de les seues obres són:
* Pintures:
** “Ash colour mountains”
** "Tensai de Gomennasai”
* Còmics (manga)
** Mutant Hanako (1997)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Maerkle, Andrew «Makoto Aida». ArtAsiaPacific, 59, juliol i agost 2008. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2015 [Consulta: 14 agost 2015].
* 1 2 3 Roth, Ryan «School girls - The Aida Makoto interview». Japan Today, 19-03-2013 [Consulta: 14 agost 2015].
# Malagarriga

Malagarriga és un enclavament del terme municipal de Pinós situat a la vall del Cardener, al Bages, entre Cardona i Navàs i, per tant, totalment envoltat per termes de la comarca del Bages.
Està situat a prop i al sud de la ciutat de Cardona i al nord de Sant Salvador de Torroella, al costat de ponent de la carretera C-1410a, a ran de la fita quilomètrica 56.
El seu petit territori comprèn un tancat meandre del Cardener i l'extrem sud-occidental del Serrat del Pont. Enmig d'aquests dos accidents, el pont sobre el Cardener que, temps enrere, tingué gran importància estratègica i comercial.
Té una extensió d'1,05 km² i està deshabitat. Era una antiga quadra del Castell de Vallmanya. A pesar que el 1813 es van eliminar les senyories, Malagarriga estava localitzat erròniament en el mapa i va romandre com un enclavament en la divisió provincial del 1833.
Malgrat haver constituït, antigament, una unitat territorial, la quadra de Malagarriga, actualment està del tot despoblat. Conté una única masia, Malagarriga, així com l'església romànica de Sant Jaume de Malagarriga. La masia, si més no el juny de 2018, està habitada i hom té cura de l'entorn.

## Referències

* ↑ Mapa de Navàs, amb l'enclavament de Malagarriga.
* ↑ Jesús Burgueño, De la vegueria a la província, ISBN 84-232-0487-1

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paralaubuca stigmabrachium

Paralaubuca stigmabrachium és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a les conques dels rius Chao Phraya i Mekong.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Doi, A. 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Paralejurus

Paralejurus és un gènere de trilobits que van viure a Àfrica i Europa entre el Silurià superior i el Devonià mitjà. Els animals d'aquest gènere solen presentar un exoesquelet curvilini i el cèfalon llis. Els ulls compostos presenten forma de mitja lluna i el tòrax consisteix en deu segments més petits i un lòbul axial significativament ample i curvilini (raquis). El pigidi és força ample i petit.
* Esquema de Paralejurus brongniarti
* Esquema de Paralejurus

## Referències

* ↑ Gunnar Schraut, Devonian Styginid Trilobite Paralejurus, with new data from Spain und Marocco in: Journal of Paleontology, 78(4): 709-722, July 2004
# Palau de Tau

El Palau de Tau (en francès, Palais du Tau) és un palau arquebisbal de Reims, França. Es relaciona amb els reis de França, la coronació dels quals tenia lloc a la catedral de Notre-Dame. Juntament amb aquesta i l'Abadia de Saint-Remi, fou proclamada Patrimoni de la Humanitat de la Unesco el 1991.
Una gran vil·la gal·loromana ocupava el lloc del palau durant els segles vi i vii, i més tard es convertí en un palau carolingi. El primer ús documentat del nom data de l'any 1131 i prové de la planta de l'edifici que recorda la lletra tau de l'alfabet grec. La major part del primer edifici ha desaparegut: la part més antiga que es conserva és la capella que data de l'any 1207. L'edifici fou àmpliament reformat en estil gòtic entre 1498 i 1509, i modificat fins a adquirir el seu aspecte actual d'estil barroc entre 1671 i 1710 per Jules Hardouin-Mansart i Robert de Cotte. Resultà danyat per un incendi el 19 de setembre de 1914 i no fou reparat fins després de la Segona Guerra Mundial.
Era la residència on vivien els reis en ocasió de la seva coronació. El rei es vestia per a la coronació en el palau abans de sortir cap a la catedral i després se celebrava un banquet al palau. El primer banquet de coronació documentat celebrat al palau fou el de 990 i l'últim el de 1825. La salle du Tau, on se celebraven els banquets reials, alberga una immensa llar de foc que data del segle xv.
Des de 1972, el palau de Tau és un museu nacional anomenat Musée de l'Œuvre que mostra escultures i tapissos de la catedral i, en dues cambres acuirassades, el Tresor que inclou reliquiaris i nombrosos objectes utilitzats durant la consagració dels reis de França. Entre aquests reliquiaris, hi ha el talismà de Carlemany, regal del califa Harun ar-Raixid. Aquesta joia en or, maragda, perles i safirs conté una espina de la Creu i fou trobada al coll de l'emperador en exhumar-ne el cos el 1166.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial(francès)
* Pàgina de la UNESCO(anglès)
# Palau Reial de Riofrío

El Palau Reial de Riofrío, situat al terme municipal del Real Sitio de San Ildefonso, a la província de Segòvia, és una de les residències de la Família Reial Espanyola. La seva titularitat i administració correspon a l'ens Patrimoni Nacional que gestiona els béns de l'Estat al servei de la corona.
El palau és d'estil italianitzant de planta quadrada i tres pisos d'altura, dissenyat per l'arquitecte italià Virgilio Rabaglio seguint l'estil del Palau Reial de Madrid. Resulta d'interès el Museu de Caça, el pati interior, l'escalinata d'honor, la capella i la col·lecció d'escultures, pintures, tapissos i mobiliari. Es troba envoltat per boscos on hi ha daines i cérvols.

## Història

La reina Isabel Farnese, segona muller de Felip V, desitjava que el seu fill Carles ascendira al tron d'Espanya, però, seguint l'ordre dinàstic, abans els corresponia als dos fills majors del rei, Lluís i Ferran, ambdós fills de la seva primera muller. No obstant la reina no es resignà a perdre la seva influència política i les seves ingerències a la governació de l'Estat foren grans. Lluís I ascendí al tron en 1724 per l'abdicació del rei, però va morir als sis mesos de començar el seu regnat, en agost d'aquest any. Felip V va reassumir la Corona, que cenyiria fins a la seva mort en 1746. Aquest any va ascendir al tron Ferran VI, qui, fatigat per les interferències de la reina mare Isabel Farnese, li va permetre construir un palau per a mantenir-la allunyada de la Cort. Isabel Farnese manà construir el palau en 1751 en un antic vedat de caça en la província de Segòvia.
Abans de finalitzar les obres, Ferran VI va morir sense descendència i Isabel Farnese va veure complert el seu somni i el seu fill Carles III, aleshores rei de Nàpols fou cridat per a assumir el tron d'Espanya. Desaparegué, per tant, la necessitat de traslladar-se a Riofrío i malgrat que es finalitzà la construcció del Palau, la reina mai va residir-hi.
El Palau fou utilitzat pels successius sobirans espanyols quan anaven a caçar als boscos de Riofrío. Habitaren el palau de forma habitual el rei consort Francesc d'Assís de Borbó, retirat a Riofrío fart de les infidelitats de la reina Isabel II, i també Alfons XII, durant el dol per la mort de la seva muller Maria de la Mercè.

## Enllaços externs

* El Palau de Riofrío en la pàgina web de Patrimoni Nacional Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine. (castellà)
* El Palau de Riofrío en Google Maps (anglès)
* Dades i horaris de visita Arxivat 2007-02-10 a Wayback Machine. (a Conocersegovia.com)