OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Trabal (Cornellà de Llobregat)

Can Trabal és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de tres cossos de tipus basilical, dins la tipologia II-2 de l'esquema de Danés i Torras. Els seus material són senzills: maó arrebossat, pedra ben escairada a les obertures i a les cantonades i teula àrab a la teulada.
Les seves formes i volums són tradicionals i populars, destacant els valors de simetria centrats en l'eix vertical de tres pisos del cos central, més alt que les ales laterals, i en el balcó de la planta noble. Les pedres dels muntants de les finestres estan disposades alternant la verticalitat i l'horitzontalitat, dins una mobilitat de superfícies típica d'època barroca.

## Història

La "Gran Geografia Comarcal de Catalunya" la situa amb anterioritat al segle xviii.

## Referències

* ↑ Centre d'estudis i divulgació del patrimoni. «Can Trabal, Can Maragall». A: Cornellà de Llobregat: Guia del patrimoni historicoartístic. Molins de rei: Centre d'estudis i divulgació del patrimoni, 1997, p. 16-18.
* 1 2 3 «Can Trabal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
* ↑ «Can Trabal (Cornellà de Llobregat - Baix Llobregat)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].
# Calvari

«Calvari o el Calvari» té aquests significats:
* Calvari o passió de Jesús, període de la vida de Jesús de Natzaret entre el Sant Sopar i la seva execució i enterrament
* Calvari o Via Crucis, pràctica devocional catòlica que recorda els moments de la vida de Jesús de Natzaret des que va ser fet presoner fins a la seva crucifixió i sepultura
* Muntanyes:
** Calvari o Gòlgota, pujol on segons la tradició fou crucificat Jesús de Natzaret
** El Calvari (Girona), muntanya de Girona (Gironès)
** El Calvari (Cornudella de Montsant), muntanya de Cornudella de Montsant (Priorat)
** Lo Calvari, diversos indrets
** El Calvari (Rosselló), muntanya al municipi de Rosselló a la comarca del Segrià
** El Calvari (Torre-serona), muntanya al municipi de Torre-serona a la comarca del Segrià
* Cementiri del Calvari, cementiri de París que conserva adossada una església
* Barris: El Calvari (barri de València), barri de València pertanyent al districte de Campanar
* Edificis:
** Ermita del Calvari (Alcalà de Xivert), ermita d'Alcalà de Xivert
** Ermita del Calvari (Canet lo Roig), ermita de Canet lo Roig (Baix Maestrat)
** Ermita del Calvari de Betxí, ermita de Betxí (Plana Baixa)
** Calvari (Felanitx), capella a Felanitx (Mallorca)
** Calvari (Freginals),
** Calvari (la Sénia),
** Calvari (Riba-roja d'Ebre),
** Calvari (Sucaina),
** Calvari d'Artesa,
** Calvari de la Salzadella,
** Calvari de Tortosa,
* Pintures:
** Calvari (Jacopo Bassano),
** Calvari (San Pedro de Tejada),
# Trinity (superordinador)

Trinity (o ATS-1) és un superordinador dels Estats Units construït per la National Nuclear Security Administration (NNSA) per al Advanced Simulation and Computing Program (ASC). L'objectiu del programa ASC és simular, provar i mantenir l'estoc nuclear dels Estats Units.

## Història

* Desembre de 2013, el National Energy Research Scientific Computing Center (NERSC) i l'Alliance for Computing at Extreme Scale (ACES) publiquen una RFP conjunta amb requisits tècnics per a Trinity.
* El juliol de 2014, Cray anuncia que se'ls va adjudicar el contracte de 174 milions de dòlars per part de l'Administració Nacional de Seguretat Nuclear per proporcionar un superordinador de nova generació al Laboratori Nacional de Los Alamos.
* Juny de 2015, comença la instal·lació de Haswell Partition.
* El novembre de 2015, Trinity apareix a la llista Supercomputing Top500 al número 6.
* Juny de 2016, comença la instal·lació de Knights Landing Partition.
* El novembre de 2016, Trinity cau al número 10 de la llista Top500.
* Juliol de 2017, les particions Haswell i KNL es fusionen.
* El novembre de 2018, Trinity recupera el sisè lloc de la llista Top500.
* Desembre de 2020, Trinity cau al número 13 de la llista Top500.

## Especificacions tècniques de Trinity

| Especificacions tècniques d'alt nivell de Trinity | |
| Vida operativa | 2015 a 2020 |
| Arquitectura | Cray XC40 |
| Capacitat de memòria | 2,07 PiB |
| Rendiment màxim | 41,5 PF/s |
| Nombre de nodes de càlcul | 19.420 |
| Capacitat del sistema de fitxers paral·lel | 78 PB (69 PiB) |
| Capacitat del buffer d'explosió | 3,7 PB |
| Petjada | 4606 peus quadrats |
| requeriment de potència | 8,6 MW |

## Nivell de càlcul

Trinity es va construir en 2 etapes. La primera etapa va incorporar el processador Intel Xeon Haswell, mentre que la segona etapa va afegir un augment significatiu del rendiment mitjançant el processador Intel Xeon Phi Knights Landing. Hi ha 301.952 processadors Haswell i 678.912 Knights Landing al sistema combinat, amb un rendiment màxim total de més de 40 PF/s (petaflops)

## Nivells d'emmagatzematge

Hi ha 5 nivells d'emmagatzematge principal; Memòria, memòria intermèdia de ràfega, sistema de fitxers paral·lel, emmagatzematge de campanyes i arxiu.
2 PiB de DDR4 DRAM proporcionen memòria física per a la màquina. Cada processador també té DRAM integrada a la fitxa, proporcionant capacitat de memòria addicional. Les dades d'aquest nivell són altament transitòries i normalment es troben en residència durant només uns segons, i se sobreescriuen contínuament.

## Referències

* ↑ Laboratory, Los Alamos National. «Trinity | Platforms» (en anglès). [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ Laboratory, Los Alamos National. «Los Alamos’ Trinity Supercomputer lands on two top-10 lists» (en anglès). [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Technical Specifications» (en anglès).
* ↑ «Trinity Supercomputer's Haswell and KNL Partitions Are Merged» (en anglès), 19-07-2017.
# Musclo del Mediterrani

El musclo o clòtxina de la Mediterrània (Mytilus galloprovincialis) és una espècie de musclo que viu a mar. Es fan híbrids amb Mytilus edulis i altres espècies. S'alimenta per filtració.
Aquesta espècie es troba al mar Mediterrani i a la costa sud de l'Àfrica, de la frontera de Namíbia fins a Port Alfred, viu a la zona entre marees. Els musclos que es troben al sud de Califòrnia són similars a Mytilus galloprovincialis i són probablement introduïts accidentalment. Es practica la mitilicultura amb aquest musclo a les ries de Galícia i altres llocs.
Fa fins a 140 mm de llarg. La closca és suau i de color blau violat o negre, però pot variar a marró clar.

## Referències

* 1 2 «issg.org». Arxivat de l'original el 2014-02-23. [Consulta: 19 novembre 2010].
* ↑ Branch, G.M., Branch, M.L, Griffiths, C.L. and Beckley, L.E (2005): Two Oceans: a guide to the marine life of southern Africa ISBN 0-86486-672-0
* ↑ Hawaiian Shell News, October 1980
* ↑ Day, J.H. 1969. Marine Life on South African Shores Balkema, Cape Town

## Enllaços externs

* Schönitzer V. & Weiss I. M. "The structure of mollusc larval shells formed in the presence of the chitin synthase inhibitor Nikkomycin Z". (2007). BMC Structural Biology 7: 71. doi:10.1186/1472-6807-7-71
# Epispiral

L'epispiral és una corba plana amb equació polar
    $\ r=a\sec {n\theta }$.
Hi ha n seccions si n és senar i 2n seccions si n és parell.
És la inversa respecte a un punt o una circumferència de la rosa.

## Referències

* J. Dennis Lawrence. A catalog of special plane curves. Dover Publications, 1972, p. 192. ISBN 0-486-60288-5.

## Enllaços externs

* Epispiral a MathWorld
# Episoma

Un episoma és una unitat extracromosòmica replicant que funciona autònomament o amb un cromosoma. Pot integrar-se en un cromosoma de l'organisme que el duu, molts cops per un procés de recombinació. Els episomes més coneguts són els plasmidis. Un d'aquests és el plasmidi-F, que li confereix al bacteri hoste la capacitat de formar el pili-F (o pili sexual) pel qual podrà transferir informació genètica a un altre bacteri, al que s'anomena episoma-F quan s'ha integrat dins del genoma del bacteri hoste. L'episoma és un plasmidi capaç d'existir ben integrat al cromosoma de l'hoste bacterià.
Els vectors de clonació de llevats YEP (Plasmidis episomals de llevats, també coneguts com a cromosomes artificials de llevat Yac) poden mantenir-se com a seqüències independents d'ADN sense integrar-se al genoma del llevat.
# Estadi Princep Moulay Abdellah

L'Estadi Príncep Moulay Abdellah (àrab: المجمع الرياضي الأمير مولاي عبد الله, al-Majmaʿ ar-Riyāḍī al-Amīr Mūlāy ʿAbd Allāh) és un estadi esportiu de la ciutat de Rabat, al Marroc. Duu el nom del príncep Moulay Abdellah del Marroc.
Va ser construït l'any 1983 i és la seu del club FAR Rabat. Té una capacitat per a 53.000 espectadors.
És utilitzat per la pràctica del futbol i l'atletisme. Va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1988. També va acollir el Campionat del Món de Clubs de futbol 2014 i els Jocs Panafricans de 2019. Des del 2008 acull el meeting international Mohammed VI d'atletisme de Rabat. Va ser seu del Campionat Africà d'atletisme de 1984.

## Referències

* ↑ Photos at fussballtempel.net
* ↑ Photos of Stadiums in Morocco at cafe.daum.net/stade
* ↑ «African Nations Cup 1988» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «AFRICAN CHAMPIONSHIPS». gbrathletics.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Església de Sant Sebastià de Montmajor

Sant Sebastià de Montmajor és l'església del poble del mateix nom, al terme municipal de Caldes de Montbui (Vallès Oriental). Està situada a l'extrem sud-est de la vall de Gallifa i el vessant nord-oest de la muntanya del Farell. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

La parròquia de Sant Sebastià de Montmajor, inclosa dins el terme de Caldes, presidia el reduït veïnat del mateix nom, situat a l'altra banda de la muntanya del Farrell. El primer document que l'esmenta data del 1065. Des de finals del segle xi pertanyia al monestir de Sant Cugat. Aquesta pertinença és certificada els anys 1098, 1120 i 1131 pels papes Urbà II i Calixt II i el comte Ramon Berenguer III. En la notícia documentada de l'any 1077 se l'anomena «ecclesia sancti Sebastiani de monte maiore». L'any 1216 el bisbe de Barcelona confirma la donació a favor de l'església de Caldes, donació que ocasionà plets i discussions.
Al segle xv passà a dependre, en qualitat de sufragània, de l'església parroquial de Caldes de Montbui. El 1413 era a càrrec del rector de Sant Llorenç Savall. Els segles posteriors consta com a parròquia annexa a la de Caldes. Finalment, el 1868 fou erigida parròquia independent. En l'actualitat, torna a ésser en la pràctica una sufragània de Caldes.
És una de les millors obres romàniques del Vallès i el seu estat de conservació és molt bo gràcies a diverses restauracions que s'han fet al llarg del temps.

## Arquitectura

L'església de Sant Sebastià de Montmajor centra el petit nucli que formava una antiga parròquia rural que actualment s'ha convertit en una urbanització residencial. La una construcció, que es troba al costat del clos del cementiri, és d'una nau amb transsepte i capçalera triabsidal, on l'absis del centre és de planta quadrada i els laterals són semicirculars. El braç de migdia del transsepte és capçat a l'extrem per un altre absis semicircular. La nau, el transsepte i l'absis principal són coberts amb volta de canó i els absis semicirculars amb volta de quart d'esfera. Els tres absis i l'absidiola tenen finestres de doble esqueixada i presenten a l'exterior decoració de tipus llombard amb arcuacions separades per lesenes. La façana de ponent mostra l'accés amb una senzilla porta adovellada. Sobre l'encreuament de la nau i el transsepte s'alça el petit campanar de torre de dos pisos i coberta a quatre vessants. Les finestres del primer nivell són d'arc de mig punt mentre que les del segon pis són geminades amb columna central i capitell mensuliforme.
Prop de l'església s'han trobat uns sepulcres que es poden datar a l'Alta Edat Mitjana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Sebastià de Montmajor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
* 1 2 Vall i Rimblas, Ramon; Masagué i Torné, Josep M.; Pladevall i Font, Antoni. «Sant Sebastià de Montmajor». A: El Vallès Occidental El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 314-316 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4.
# Esja

El mont Esja (en islandès: Esjan) és una muntanya que s'estén al llarg del districte de Kjalarnes, a Reykjavík, i és una de les muntanyes que caracteritzen la regió de la capital d'Islàndia. Es tracta d'un volcà que es va formar en el Plistocè tarantià.
La imatge de la muntanya a través del temps ha influït en el valor immobiliari de la ciutat. El cim està a 914 metres sobre el nivell del mar. Hi ha alguns senders a la muntanya i també hi ha àrees per a la recreació a l'aire lliure.

## Etimologia

S'explica en història que Kjalnesinga era una ciutat on el colon Örlygur Hrappsson va viure quan va arribar a Islàndia procedent d'Escòcia. En la història s'explica que una dona irlandesa anomenada Esja Kollafjørður havia portat un home a qui havia dirigit i semblava tenir un nom irlandès. L'explicació més probable és que ell va venir d'una regió d'Escandinàvia.

## Vegeu també

* Història d'Islàndia

## Enllaços externs

* Mountesja.org Web cam, bloc i lapse vídeo.
* Mountain-forecast.com Esjan – Climbing, Hiking & Mountaineering.
* Mydestination.com Esjan Mountain Range, Reykjavik Area.
# Estercorita

L'estercorita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom del llatí stercus, fems, en al·lusió al seu descobriment en el guano.

## Característiques

L'estercorita és un fosfat de fórmula química Na(NH₄)HPO₄·4H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba en forma cristal·lina, nodular i massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estercorita pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, dorfmanita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.

## Formació i jaciments

Es troba en dipòsits de guano d'aus i ratpenats. Va ser descoberta a l'Illa d'Ichaboe, al districte de Lüderitz, a la regió de Karas (Namíbia), on sol trobar-se associada a la struvita. També ha estat descrita al Perú, a Xile, a Austràlia (associada a l'archerita i a la bifosfamita) i a l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Stercorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 setembre 2011].
* 1 2 «Stercorite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 setembre 2011].
# Església vella de la Molsosa

L'església vella de la Molsosa és una església de la Molsosa (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

L'església s'aixeca dalt del turó que domina des de llevant els plans de la Molsosa, sota mateix de les restes de l'antic castell.
Per anar-hi cal prendre la carretera asfaltada que surt del km. 8,2 de la carretera de Calaf a Vallmanya (41° 46′ 36″ N, 1° 30′ 36″ E﻿ / ﻿41.776746°N,1.509979°E﻿ / 41.776746; 1.509979) en direcció a la Molsosa i Castelltallat. Està indicat. Als 5,8 km. (41° 47′ 36″ N, 1° 33′ 39″ E﻿ / ﻿41.793221°N,1.560964°E﻿ / 41.793221; 1.560964), després d'haver passat el brancal que baixa a la Molsosa, es pren el desviament senyalat a "l'Església Vella i Vila-seca". A partir d'aquí, als 900 metres, es deixa la pista principal i s'agafa la que puja, a l'esquerra, cap a llevant, durant 300 metres més, prenent a continuació la que es deriva cap al sud, a la dreta, fins a arribar al peu d'un dipòsit d'aigua. Per un sender es puja a l'església.

## Descripció

Del primitiu edifici del segle xii només en resta la nau de l'església, un absis i l'antiga porta, actualment tapiada. De les modificacions dels segles XVII i XVIII es conserven les capelles laterals, la nova porta i la torre del campanar, de planta quadrada, situada a l'angle sud-oest de l'església.

## Història

Segons reconeix el 1108 el bisbe de Vic, Arnau de Malla, la parròquia de Santa Maria de La Molsosa, dependent del monestir canonical de Sant Vicenç de Cardona, fou renovada a principis del segle xii i consagrada pel bisbe Berenguer de Barcelona (1100-1106), amb l'autorització dels canonges de Vic.
Actualment es troba ben restaurada. El culte fou traslladat a l'església nova, construïda entre els anys 1925 i 1952 per l'arquitecte Enric Sagnier, prop de la casa La Passada

## Referències

* 1 2 3 «Església vella de la Molsosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].
* 1 2 Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 101. D.L. L-418/95.
# Esperita

L'esperita és un mineral de plom, calci, zinc, silici i oxigen. Químicament és un silicat de plom (II), calci i zinc, de fórmula PbCa₃Zn₄(SiO₄)₄, de color blanc, una duresa de 5-5,5, una densitat de 4,25-4,42 g/cm³, cristal·litza en el sistema monoclínic. Es caracteritza per la seva fluorescència groga en il·luminar-se amb llum ultraviolada. El seu nom fa honor a Esper Signius Larsen, Jr. (1879-1961), mineralogista i petrologista nord-americà, de la Universitat Harvard, a Cambridge, Massachusetts. Fou descoberta a Franklin, Comtat de Sussex, Nova Jersey, EUA, on s'han descobert gran quantitat de minerals fluorescents.

## Referències

* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Esperite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 4 abril 2012].
# Estimfal (mitologia)

Estimfal (en grec antic Στύμφαλος) va ser segons la mitologia grega, un rei de l'Arcàdia, un dels cinc fills d'Èlat i de Laòdice, filla de Cíniras.
És l'heroi epònim de la ciutat d'Estimfal, que es troba al Peloponès, prop del llac del mateix nom, on vivien les Estimfàlides, que van protagonitzar un dels dotze treballs d'Hèracles. Va tenir diversos fills, Agamedes, Gortis, Argelau, i una filla, Partènope, que li va donar un fill a Hèracles, Everes.
Estimfal va defensar l'Arcàdia dels atacs de Pèlops, i en sortia sempre victoriós, fins a un dia que Pèlops, veient que no aconseguiria res per les armes, va fingir reconciliar-se amb ell i el va matar durant un banquet. El va esquarterar i va disseminar els seus membres.
Una tradició antiga el feia marit d'Ornis i pare de les estimfàlides, que Hèracles matà per haver donat hospitalitat als Moliònides.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 180. ISBN 9788496061972.
# ExPRESS Logistics Carrier

Un ExPRESS logistics carrier (ELC) és una plataforma de càrrega útil no pressuritzada de l'Estació Espacial Internacional (ISS) que proveeix de superfícies de muntatges mecànics, energia elèctrica, i serveis d'ús de dades i instruccions per a Orbital Replacement Units (ORUs) com també experiments científics a l'ISS. ("ExPRESS" vol dir Expedite the Processing of Experiments to the Space Station.) L'ELCs fou desenvolupat en un principi al Goddard Space Flight Center de Greenbelt, Maryland, amb el suport del JSC, KSC, i MSFC. L'ELC fou anomenat anteriorment com a "Express Pallet" i és la contrapart despressuritzada al ExPRESS Rack pressuritzat. Un ELC proporciona als científics amb una plataforma i infraestructura per desplegar experiments en el buit de l'espai sense la necessitat d'un satèl·lit orbitador terrestre dedicat.
L'ELCs estar connectat directament en el common attach system (CAS) de l'estructura integrada de l'ISS. L'estructura P3 conté dos punts d'unió anomenats mecanismes Unpressurised Cargo Carrier Attachment System (UCCAS), una cara al zenit (cara a l'espai) anomenat UCCAS-1 i l'altre al nadir (cara terrestre) anomenat UCCAS-2. L'estructura S3 conté quatre ubicacions similars anomenats mecanismes de Payload Attachment System (PAS), dos cara el zenit (PAS-1 i PAS-2), i dos al nadir (PAS-3 i PAS-4).
* Heat rejection subsystem radiator (HRSR) en l'ELC-4
* FHRC i CTC4 en el HTV-2 Exposed Platform
* Mike Fossum muntat en el braç robòtic de l'ISS transferint el RRM al SPDM com a emmagatzematge temporal

## Vegeu també

* External Stowage Platform
* Integrated Cargo Carrier
* Investigació científica de l'Estació Espacial Internacional

## Referències

* ↑ Johnson Space Center. EXPRESS Logistics Carrier (ELC) Development Specification. Revision B. International Space Station Program, 2006. SSP 52055.
* NASA/Goddard Space Flight Center, ExPRESS Logistics Carrier Project Office, ExPRESS Logistics Carrier Operations Concept Document. ELC-OPS-000131
# Ex nunc

Ex nunc és una locució llatina que literalment significa «des d'ara». És utilitzada per a referir-se al fet que una acció o norma jurídica té efectes des que s'origina o dicta, però no abans i, per tant, no existeix retroactivitat. La locució llatina contrària és ex tunc, que significa «des de llavors».
Per exemple, una llei que té efectes des de la publicació en un butlletí oficial es diu que té efectes ex nunc.

## Referències

* ↑ Schlüter, Hermann. «ex nunc» (en alemany). Rechtslexikon, 2012. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ Barceló i Serramalera, Mercè; Domínguez García, Fernando. Materials de Dret Constitucional: Fonts del dret. vol. 184 de Materials. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2006, p. 66. ISBN 9788449024719.
* ↑ Sanjaume, Margarida (red.). «ex nunc». A: Llibre d'estil de les lleis i altres textos del Parlament de Catalunya. Barcelona: Departament d'Assessorament Lingüístic del Parlament de Catalunya, febrer del 2017, p. 288.
# Estació de Penitents

Mapa Metro Línia 3 :
Penitents és una estació de la L3 del Metro de Barcelona situada sota l'avinguda de Vallcarca al districte de Gràcia de Barcelona i es va inaugurar el 1985.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Zona Universitària | Vallcarca | | Vall d'Hebron | Trinitat Nova |

## Accessos

* Avinguda de Vallcarca

## Vegeu també

* Línia 3 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de París-Montparnasse

L'estació de París-Montparnasse, coneguda també com a estació de Montparnasse, és una de les sis grans estacions terminals de la SNCF a París, a cavall entre els 14 i 15 districtes de París, al sud de la capital. Extrem del cap de la LGV Atlantique i la línia N de Transilien, aquesta és la quarta estació de París pel seu trànsit, aproximadament 50 milions de viatgers per any

## Ubicació del ferrocarril

Establerta a 63 m d'altitud sobre el nivell del mar, l'estació de París-Montparnasse és l'origen de la línia de París-Montparnasse a Brest però el seu quilòmetre zero es troba a l'antiga estació Montparnasse. L'estació actual (antiga estació del Maine) està situada al punt quilomètric (PK) 0,450 i l'estació Vaugirard es troba al PK 0,821. La primera estació després de París-Montparnasse és l'estació de Vanves-Malakoff.

## Història
### L'estació de l'Oest

La primera estació Montparnasse, dita llavors «estació de l'Oest - Marge esquerre» va ser construïda el 1840 a la vora del bulevard Montparnasse, Place de Rennes (ara plaça del 18 de juny de 1940), enfront de la Rue de Rennes, on ara hi ha la torre de Montparnasse.

### Antiga estació Montparnasse

Ràpidament es va quedar massa petita per fer cara al desenvolupament del trànsit, i l'estació de l'Oest va ser substituïda, a la mateixa localització, per una nova estació construïda el 1852 per l'arquitecte Victor Lenoir i l'enginyer Eugène Flachat. La segona estació va sobreviure fins als anys 1960.

## Referències

* ↑ La saturació de la xarxa de ferrocarril francesa, Sindicat dels transports d'Illa-de-França.