OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dita Saxová

Dita Saxová és una pel·lícula de drama social de Txecoslovàquia de 1968 dirigida per Antonín Moskalyk, basada en la novel·la homònima de l'escriptor txec Arnošt Lustig.

## Sinopsi

Dita és una jove jueva de 18 anys que ha perdut als seus pares en la II Guerra Mundial. Viu en una residencia per orfes de la comunitat jueva, on té diverses amigues en la seva mateixa situació. A causa de la seva gran bellesa, els pretendents no li falten, però no pot oblidar la humiliació i els horrors de la guerra a l'hora d'establir amors o amistats. Així que marxa a Suïssa com a membre de la Comissió de la Creu Roja, on també es troba desarrelada.

## Repartiment

* Krystyna Mikolajewska... Dita Saxová
* Bohus Záhorský ... Professor Munk
* Karel Höger... pan Gottlob
* Martin Ruzek... Dr. Fritz
* Noemi Sixtová... Tonicka
* Jaroslava Obermaierová ... Liza
* Yvonne Prenosilová ... Britta
* Dana Syslová ... Linda
* Josef Abrhám ... D.E. Huppert
* Ladislav Potmesil ... Fici Neugeborn
* Jirí Menzel ... Herbert Lagus

## Premis

Va participar en la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1968, on hi va guanyar una Conquilla de Plata amb la pel·lícula hongaresa Nyar a hegye.

## Referències

* ↑ Sarka Sladovnikova The Holocaust in Czechoslovak and Czech Feature Films, p. 56-57
* ↑ Primera jornada de calidad en el certamen con la película checa "Dita Saxová", ABC, 14 de juliol de 1968
* ↑ Premis del 1968 al web del Festival de Sant Sebastià
# Dithmarschen

Dithmarschen és un districte d'Alemanya que cau a l'oest de l'estat federal de Slesvig-Holstein, és a dir entre la ciutat d'Hamburg i el districte de Nordfriesland. El territori es construeix sobre una illa artificial, limitada pel Mar del Nord, l'Elba, l'Eider i el Nord-Ostsee-Kanal. El territori del districte és similar a la regió històrica denominada Dithmarschen, que a l'edat mitjana va arribar a ser una república independent. El districte és part de l'Àrea metropolitana d'Hamburg.
Antigament el districte formava part d'una regió de camperols que conreaven la col, però avui dia s'ha industrialitzat i a causa de l'extracció de petroli la zona té un alt nivell econòmic. Les altres dimensions de l'economia se centren en el turisme i les instal·lacions d'aerogeneradors.

## Enllaços externs

* Pàgina Web Oficial del Kreis Dithmarschen (alemany)
* KUNSTGRIFF – Das Dithmarscher Kulturprojekt (alemany)
* Museumslandschaft Dithmarschen Arxivat 2017-09-13 a Wayback Machine. (alemany)
# Tram urbà del canal de la dreta de l'Ebre

El Tram urbà del canal de la dreta de l'Ebre és una obra de Xerta (Baix Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El tram urbà del Canal de la dreta de l'Ebre és la zona del canal que travessa el municipi de Xerta. Aquest canal fluctúa des d'Amposta fins al port dels Alfacs.
Es tracta d'una obra d'enginyeria destinada a establir una xarxa hidràulica que permetés el reg per al Delta de l'Ebra.
El tram urbà del Canal de la dreta de l'Ebre aglutina, a la vegada, diferents ponts: Pont de l'Era i Pont de la Casilla del Canal.

## Referències

* 1 2 3 «Tram urbà del canal de la dreta de l'Ebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Tjeldsund

Tjeldsund (en sami septentrional: Dielddanuorri) és un municipi situat al comtat de Troms, Noruega. Té 1,259 habitants (2018) i la seva superfície és de 318.17 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Hol i Tjeldsund. Els altres pobles del municipi són Fjelldal, Myklebostad i Ramsund.
Tjeldsund es troba al comtat de Nordland, a la frontera amb el comtat de Troms. Tjeldsund es troba principalment a l'illa de Tjeldøya, que és banyada per l'Ofotfjorden al sud, l'estret de Tjeldsundet a l'oest i al nord, i l'estret de Ramsundet a l'est. L'illa està connectada al continent pel pont de Ramsund. La resta del municipi és una petita àrea situada al continent, a l'est de Tjeldøya, i una altra petita àrea a l'illa d'Hinnøya al nord de Tjeldøya. Els municipis d'Evenes (a Nordland) i Skånland (a Troms) es troben a l'est de Tjeldsund, Harstad i Kvæfjord (a Troms) al nord, Lødingen a l'oest, i Ballangen al sud.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2018. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Tribunal Superior de Justícia de la Regió de Múrcia

El Tribunal Superior de Justícia de la Regió de Múrcia (en castellà: Tribunal Superior de Justicia de la Región de Murcia, abreviat TSJMU) és el màxim òrgan del poder judicial en la comunitat autònoma de Múrcia. Té la seva seu en el Palau de Justícia, a Múrcia.

## Sales

L'alt tribunal de la Regió de Múrcia està integrat per tres sales amb jurisdicció a l'àmbit autonòmic:
* Sala Civil i Penal
* Sala Contenciosa Administrativa
* Sala Social

## Presidència

El president del TSJ és nomenat pel rei d'Espanya per a un període de 5 anys a proposta del Consell General del Poder Judicial.

### Llista de presidents

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Titular | Des de | Fins a | Duració (anys) | Gènere | Lloc de naixement |
| Miguel Alfonso Pasqual del Riquelme Herrero | (2015) | | | masculí | Múrcia |
| Juan Martínez Moya | (2004) | (2015) | 10–11 | masculí | Alquerías |
| Julián Pérez-Templado Jordán | (1994) | (2004) | 9–10 | masculí | Cieza |
| Francisco Martínez Muñoz | (1989) | (1994) | 4–5 | masculí | |

## Referències

* ↑ «C.G.P.J - Qué es el TSJ Región de Murcia». [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ «C.G.P.J - Composición». [Consulta: 4 març 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Tribunal Superior de Justícia de la Regió de Múrcia
# Guerra Civil d'Ingúixia

La Guerra Civil d'Ingúixia és el nom amb què es coneix la insurgència islamista que pretén la creació d'un emirat regit per la xaria al Caucas nord i on, contínuament, hi ha enfrontaments entre jihadistes i les forces de seguretat. Moscou hi ha donat respostes dràstiques amb 2500 tropes extres mobilitzades. El conflicte s'ha estat descrivint darrerament com una guerra civil per diferents organitzacions defensores dels drets humans, però també per part de polítics de l'oposició. A mitjans del 2009 el conflicte ultrapassa el txetxè, col·locant-se com el més violent del Caucas Nord.
El 26 de juliol del 2007 una enorme operació de seguretat és llançada a Ingúixia després d'una sèrie d'atacs, inclòs l'intent d'assassinar el president Murat Zyazkov. Moscou envia 2500 tropes addicionals, triplicant pràcticament el nombre de forces especials d'Ingúixia mateix. A l'octubre del 2007 s'envia ordres a policia, forces de seguretat i mitjans de comunicació perquè deixin d'informar sobre "incidents de naturalesa terrorista".

## Vegeu també

* Conflictes al Caucas

## Referències

* ↑ http://www.elpuntavui.cat/ma/article/3-politica/17-politica/804054-ma-de-ferro-del-president-kadirov.html
* 1 2 http://www.rferl.org/content/Ingushetia_Militants_Announce_Moratorium_On_Killing_Police/2182877.html
* 1 2 3 4 http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/7743551.stm
# Domingo Frades Gaspar

Domingo Frades Gaspar (San Martín de Trevejo, 18 d'octubre de 1936 - Badajoz, 10 de gener de 2023) va ser un escriptor en fala de Xàlima i traductor professional extremeny. A més a més, va ser acadèmic corresponent de la Real Academia Galega del 2004 fins que va morir. Va treballar intensament tota la vida per a fer conèixer la seva comarca i la llengua que s'hi xerra.

## Trajectòria

Funcionari del Ministeri d'Extensió Agrària, durant la dècada dels 80 va publicar Sierra de Gata: donde empieza Extremadura (1983) i els treballs Apuntes de apicultura (1986) i La apicultura extremeña. Apuntes para su historia (1987).
Com que l'interessava que no afluixés la vida dels parlars gallecs del vall de Xàlima, el 1993 va cofundar i presidir un temps l'associació Fala i Cultura, i l'any següent va publicar la seva primera obra entorn de la llengua, Vamus a falal. Notas pâ practical i aprendel a nosa fala, que va ser reeditada i ampliada més recentment, el 2000.
Molt de temps després, el 2014, va traduir-hi El Petit Príncep juntament amb Félix Severino López Fernández i José María González Rodríguez; i el 2015, sota el títol de Novu Testamentu en Fala, el Nou Testament, amb l'ajut de Roberta Pearson, Jhon Maurice Pearson i Lous Michael Shanks.

## Referències

* ↑ «Pleno» (en gallec). [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Europa Press. «Fallece el escritor Domingo Frades Gaspar, miembro de la RAG y destacado defensor de la 'fala' de Extremadura» (en castellà). Galiciapress, 10-01-2023. [Consulta: 10 gener 2023].
* ↑ Azevo, Chuchi Del. «SIERRA DE GATA ONÍRICA: DOMINGO FRADES GASPAR, un falante mañego» (en castellà). Blogger, 23-12-2018. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «'A fala', la lengua común de 6.000 extremeños, llega al Nuevo Testamento» (en espanyol europeu). Hoy, 07-06-2015. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Trinidad, Manuel. «Literatura extremeña - Escritores de Extremadura: Novu testamentu en fala por Domingo Frades Gaspar» (en castellà). Blogger, 09-02-2017. [Consulta: 18 juliol 2022].
# Domingo García

Domingo García és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 55 | 49 | 49 | 50 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Domingo Fernandez Veiguela

Domigno Fernandez Veiguela (Principat d'Astúries) és un químic i sindicalista resident a Sevilla des de 1957.
Doctor en química a la Universitat de Sevilla. El 1983 va ser nomenat vicepresident nacional de l'Associació de Professors de Batxillerat. El 1986 va ser el primer president provincial de CSIF a Sevilla (1986-1987). Més endavant esdeveí president de CSIF i després de CSI-CSIF a Andalusia entre 1987 i 1995. El 1995 va ser elegit president nacional del CSI-CSIF.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 666. ISBN 84-930048-0-4.
# Diavares

Els Diavares o Diawares són una població d'Àfrica de l'oest que viuen principalment a Mali.

## Orígens

Els diavares agafen el seu nom genèric de "diamou" (que significa nom en manding) que hauria estat originalment donat al seu ancestre en circumstàncies particulars.
Els diavares pertanyen al grup ètnic dels soninké, i parlen la mateixa llengua.

## Efectius

Els diavares són poc nombrosos, algunes desenes de milers d'individus només, però avui són presents en diversos països de l'Àfrica de l'oest on viuen generalment en comunitats molt homogènies i sobretot comerciants.

## Localització

Els diavares són presents al Kingui (cercle de Nioro) i el Bakhounou (cercle de Nara), respectivament feus dels diavares-sagoné i dels diavares-dabora.

## Caractéristiques

Les seves colònies formades per migracions voluntàries o per raons de guerres exteriors o per les dissensions al si del grup primitiu, es troben al mig de les terres habitades pels sarakholés del Guidimakha i del Gadiaga, pels bambares en el cercle de Kayes, pels khassoakés en el cercle de Bafoulabé, tots molt més nombrosos que ells per la qual cosa han adoptat, per mimetisme, els costums d'aquests pobles sense per tant perdre la seva originalitat ètnica.

## Història

Els diavares van ser els amos d'un regne que s'estenia al moment del seu apogeu del Ouagadou (Ghana) a les vores del riu Senegal i del Hodh (Mauritània) a les ribes del Baoulé (cercle de Kolokani- Mali) després d'haver vençut els soninké, de la poderosa aglomeració de Diâra, l'imperi del Tekrur (Futa senegalès) i els bambares massassi del Kaarta.
Van ser sotmesos per primera vegada al segle xix, pels tuculors Al-Hadjdj Umar Tall després de la derrota del seu Kourougoumé (generalíssim) Biranté Karounga Diawara.
Però segles de combats i de lluites intestines van acabar per reduir a poc a poc l'extensió del seu territori, limitat finalment al Nord pel Hodh (malià i maurità), al sud pels contraforts del Kaarta, a l'est pel Bélédougou i a l'Oest pel Diafounou.
Així confinats en aquest domini territorial reduït, els diavares van poder preservar els seus costums ancestrals.

## Bibliografia

* Gaston Boyer, Un Peuple de l'ouest soudanais, les Diawara, IFAN, Dakar, 1953, 136 p.

## Notes i referències

* ↑ Ethnies du Mali sur lemali.fr
# Dòrion

Dòrion (en llatí Dorium, en grec antic Δώριον) era una ciutat de Messènia, que Homer va cantar com el lloc on el bard Tàmiris va ser castigat amb la ceguesa perquè es vantà que era millor en el cant que les Muses. Homer ho explica al «Catàleg de les naus» a la Ilíada.
En temps d'Estrabó no hi havia rastres de cap ciutat i la gent deia que era el nom d'una muntanya o d'una plana, però d'altres pensaven que la ciutat era la que llavors portava el nom d'Olúrida (Ὄλουρις) o Olura (Ὄλουρα), al districte d'Auló. Pausànias situa les seves ruïnes al camí entre Andània i Ciparíssia.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 575. ISBN 9788441224223.
* ↑ Smith, William (ed.). «Dorium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 gener 2021].
# Turó de l'Escletxa

El Turó de l'Escletxa és una muntanya de 447 metres que es troba al municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca catalana del Bages.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 282114001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Guillem Vidal Bibiloni

Guillem Vidal Bibiloni (Marratxí, 17 d'agost de 1941) fou un polític mallorquí d'UM primer i del PP després.
Fou alcalde de Marratxí entre 1971 i 1991. Després fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1987, 1991 i 1995 i senador al Senat espanyol entre el 4 de juliol de 1991 i el 5 de juliol de 1995. S'integrà al Grup Parlamentari Popular de la cambra. Imputat i condemnat per abús del seu càrrec en legalitzar unes obres sense llicència, de la seva dona.

## Referències

* ↑ «Fitxa al Senat» (en castellà). Arxivat de l'original el 22 de novembre 2005. [Consulta: 26 setembre 2008].
* ↑ «Dos condenas y "media"» (en castellà). Diario de Mallorca, 04-04-2009. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2014. [Consulta: 13 abril 2014].
# Dies festius a Grenlàndia

Aquesta és la llista dels dies festius a Groenlàndia.

## Dies festius

| Data | Nom en català |
| 1 de gener | Cap d'any |
| 6 de gener | Epifania |
| Març o abril | Dijous Sant |
| Març o abril | Divendres Sant |
| Març o abril | Dilluns de Pasqua |
| Abril o maig (quart divendres després de Pasqua) | Dia d'Oració Comuna |
| Maig o juny | Ascensió |
| Maig o juny | Dilluns de Pentecosta |
| 21 de juny | Ullortuneq |
| 24 de desembre | Nit de Nadal |
| 25 de desembre | Nadal |
| 26 de desembre | Sant Esteve |
| 31 de desembre | Nit de cap d'any |

## Referències

* ↑ «Public holidays in Greenland | Nordic cooperation» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2024].
# Trapa (empresa)

Xocolates Trapa és una empresa espanyola especialista en la fabricació de xocolates des que va ser fundada pels monjos trapencs en 1891. Entre 1992 i 2011, va formar part del grup Nueva Rumasa el propietari va ser l'empresari José María Ruiz-Mateos. Des de 2013 va ser adquirida pel Grup Europraline i va iniciar un nou rumb de la mà d'una família de Palència que va modernitzar la marca i la seva cartera sobre la base de tres pilars: innovació, estil i consciència social i mediambiental.
En l'actualitat, Trapa compta amb 150 treballadors, amb més de 120 distribuïdors a Espanya i amb presència a 50 països (entre els quals es troben Itàlia, Polònia, Països Baixos, Suècia, Hongria, Rússia, Kuwait, Egipte, Israel, Corea i Japó) així com amb una cartera de 290 referències que són el resultat d'una forta inversió en indústria i R+d+i i de la millora en les formulacions que, inspirant-se en l'artesania i el savoir faire, busquen sempre millorar el sabor.
Entre els seus productes destaquen els bombons tallats (que van ser els primers bombons que es van elaborar a Espanya, el 1969), els bomboníssims (amb un gramatge superior al del clàssic bombó belga) o els seus bombons sense sucre. Entre les seves gammes de rajoles destaquen; Collection, 0% sucres afegits, Intens i la seva gamma de tauletes amb estèvia. També TrapaKids i Trapamilk, especialment pensades per als més petits de la casa. Es xocolates Trapa no contenen oli de palma ni gluten i a més estan lliures de greixos hidrogenats i d'àcids grassos trans.

## Referències

* ↑ «Historia de Trapa».
* ↑ Internet, Unidad Editorial. «Europraline compra Chocolates Trapa con la intención de relanzarlo» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ Álvarez, Paz. «El primer bombón de España» (en castellà), 16-12-2016. [Consulta: 27 gener 2021].
# Gustav Nachtigal

Gustav Hermann Nachtigal (Eichstedt, 23 de febrer de 1834 - Stendal, 20 d'abril de 1885), va ser un botànic, metge i explorador alemany, que va explorar principalment l'Àfrica central.

## Biografia

Va néixer a la ciutat alemanya d'Eichstedt a la província de Brandenburg, fill d'un pastor luterà. Va estudiar medicina a les universitats de Halle, Würzburg i Greifswald, i després d'estudiar va exercir durant alguns anys com a cirurgià militar.
Gustav va descobrir que el clima del seu país natal era perjudicial per a la seva salut, per això, va decidir anar cap a Alger i Tunísia, participant com a cirurgià d'abord en nombroses expedicions.
Va ser comissionat pel Rei de Prússia per portar-li regals al soldà de l'Imperi Kanem-Bornu per agrair-li la seva benevolència amb els alemanys. Aquesta empresa va durar cinc anys, va començar a la ciutat de Trípoli el 1869; la travessia va creuar el desert del Sàhara de Tibesti i va concloure a Bornou l'any 1871. Des de Bornou va viatjar per Baguirmi, Ouadai, Kordufan i Khartum el 1874.
El 1884, el canceller alemany Otto von Bismarck, el va designar com a enviat especial a l'Àfrica central i occidental per negociar les annexions territorials de Togolàndia i Camerun, les quals gràcies a les seves intervencions van aconseguir convertir-se en colònies de l'Imperi Alemany. Mentre tornava d'aquesta missió morí al mar, front de Cap Palma, el 20 d'abril de 1885, i fou sepultat a Grand-Bassam, a Costa d'Ivori.

## Referències

* 1 2 3 «Sahara and Sudan: The Results of Six Years Travel in Africa», 1879-1889. [Consulta: 2 octubre 2013].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Gustav Nachtigal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia de Gustav Nachtigal
* Sahara und Sudan, Obra (en alemany
* Enciclopedia Britannica (anglès)
# Gustav Neidlinger

Gustav Neidlinger (Magúncia, 21 de març de 1910 - Bad Ems, 26 de desembre de 1991) va ser un baix-baríton alemany el més famós com el principal intèrpret dels dolents de Wagner.
Fou especialment Alberich i Klingsor, des de principis dels anys cinquanta fins a principis dels 70. Nascut a Mainz, (Maguncia), Neidlinger va estudiar al conservatori de Frankfurt, on va tenir per professor a Otto Rottsieper. Va debutar el 1931 al Stadttheater de Magúncia, on va cantar fins a 1934. El 1934 i el 1935 va actuar al Stadttheater de Plauen, Sachsen. De 1935 a 1950, va ser membre de l'òpera d'Hamburg, on el 1937 va participar en l'estrena mundial de l'òpera Schwarzer Peterper de Norbert Schultze.
El 1950, es va unir al "Staatsoper" de Stuttgart, on es va fer molt popular i, en 1977, el van nomenar membre honorari. A Stuttgart, va cantar en The Rake's Progress d'Ígor Stravinski. El 1956 es va traslladar al Staatsoper de Viena, on havia cantat des de 1941. També va cantar a l'Opéra de París (1953-67) i al Covent Garden de Londres juntament amb el conjunt de Stuttgart (1955, 1963 (Telramund) i 1965 (Alberich)). Va ser honrat amb el títol alemany de Kammersänger en 1952.
Les habilitats vocals de Neidlinger van estar marcades per una imponent riquesa de timbre sonor, timbre fosc i densitat de bala de canó, així com un obsequi per a un lliurament poderós i dramàtic, el que el va fer triomfar com a intèrpret important de Wagner. La seva interpretació del malvat Alberich a Der Ring des Nibelungen es va celebrar a tot el món, i encara ho és, a través de la famosa gravació d'estudi DECCA de Sir Georg Solti (1958-64), i la interpretació de Karl Böhm de 1967 a Bayreuth, ambdues Ha estat enregistraments fonamentals des de la seva primera publicació en vinil.
Va cantar en el Festival de Bayreuth des de 1952 fins a 1975, principalment Alberich, però també Klingsor de Parsifal, Kurwenal de Tristan und Isolde, el Fritz Kothner de Els mestres cantaires de Nuremberg, i de tant en tant Hans Sachs i Friedrich von Telramund. Va cantar Alberich a la Metropolitan Opera de Nova York el 1972. A més dels seus triomfs amb Wagner, també va tenir un gran èxit en els papers de l'òpera bufa.

## Referències

* ↑ https://hmn.wiki/es/Gustav_Neidlinger
* ↑ Karl-Josef Kutsch and Leo Riemens: Großes Sängerlexikon. 3. Auflage. Verlag K.G. Saur, München 1999

## Enllaços externs

* (anglès)
* a You Tube
* a You Tube
# Eclecte

Eclecte o Electe (en llatí Eclectus o Electus) va ser un llibert de Luci Aureli Ver, i després de la seva mort va obtenir la protecció de Marc Aureli.
Més tard va ser camarlenc de Ummidi Quadrat (Ummidius Quadratus), i quan aquest va ser mort per conspirar conta Còmmode, va exercir el mateix càrrec a la casa de l'emperador. Eclecte, juntament amb Quint Emili Let i Màrcia va participar en la mort del tirà, i en la proclamació de Pertinax com a nou emperador, junt amb el qual va morir. Juli Capitolí diu que Eclecte va ser la persona que va matar a Còmmode.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/14?rgn=full+text;view=image;q1=EclectusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 4. ]
# Eclectic

* No s'ha de confondre amb eclèctic.
Eclectic és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.037 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eclectic tenia 1.037 habitants, 409 habitatges, i 280 famílies. La densitat de població era de 94,4 habitants/km².
Dels 409 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,7% hi vivien parelles casades, en un 16,9% dones solteres, i en un 31,3% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 85,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.906 $ i la renda mediana per família de 31.855 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.554 $ mentre que les dones 18.162 $. La renda per capita de la població era de 14.131 $. Aproximadament el 20,5% de les famílies i el 25,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.