OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Duygu Asena

Duygu Asena (Istanbul, 19 de juliol de 1946 - Istanbul, 30 de juliol de 2006) va ser una escriptora i activista política feminista turca.

## Biografia

Nascuda l'any 1946 a la ciutat turca d'Istanbul, el seu avi fou el secretari persona d'Atatürk. Saltà a la fama amb la seva novel·la Kadının Adı Yok (La dona no té nom) de 1987. Aquest llibre fou completat amb Aslında Aşk da Yok ("En realitat, no hi ha amor tampoc", o "De fet, no hi ha amor tampoc") de 1989. Segons l'escriptor Ahmet Altan, Asena defensà, entre altres drets de la dona, el dret al plaer, tot introduint la paraula «orgasme» al diccionari turc.
Morí el 30 de juliol de 2006 a la seva ciutat natal a causa d'un càncer cerebral, contra el que lluità durant dos anys a l'Hospital Americà d'Istanbul. Fou enterrada al cementiri de Zincirlikuyu.
Ahmed Altan, en un obituari publicat el 5 d'agost de 2006, digué d'Asena:
| « | (turc) Karanlık bir ormanda çalan gümüş bir flüt gibiydi sesi, kaybolanları çağırıyor, onlara yol gösteriyordu. | (català) La seva veu era com una flauta de plata que era tocada en un bosc fosc, cridant a les (persones) que es perdien, mostrant-los el camí. | » |
| — Ahmet Altan, Karanlık ormanda çalan gümüş flüt.... ||||

## Reconeixement

A Turquia s'establí el Premi Duygu Asena pel PEN - Turquia, que dona el premi cada 8 de març a les persones i institucions que contribueixen a les investigacions sobre la dona, o a la lluita de la dona per a la llibertat i la igualtat. El premi de l'any 2016 fou atorgat a la Biblioteca de les Obres de la Dona d'Istanbul.
També existeix el Premi Duygu Asena de novel·la (Duygu Asena Roman Ödülü), atorgat per l'Editorial Doğan des del 2007. La guanyadora de l'any 2015 fou l'escriptora turca Menekşe Toprak i la de l'any 2016 fou també per la també escriptora turca Zehra İpşiroğlu.
El 19 d'abril de 2019, Google Doodle commemorà el 73è naixement d'Asena.

## Referències

* ↑ http://articles.latimes.com/2007/jul/25/news/OE-OZEDEMIR25
* ↑ Ozdemir, Senay. «Feminism, Turkish-style» (en anglès). Los Angeles Times, 25-06-2007. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «Duygu Asena; Advocate for Turkish Women» (en anglès). Washington Post, 02-08-2006. [Consulta: 24 juliol 2008].
* ↑ Ahmet Altan «Karanlık ormanda çalan gümüş flüt» (en turc). Hürriyet, 05-08-2006.
* ↑ http://www.evrensel.net/haber/273916/duygu-asena-odulu-kadin-eserleri-kutuphanesine
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/duygu-asena-roman-odulu-menekse-topraka-verildi-29288127
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/duygu-asena-roman-odulu-gundem-2225503/
* ↑ «Duygu Asena’s 73rd Birthday» (en anglès). Google, 19-04-2019.
# EMC

EMC té els següents significats:
* EMC Corporation, empresa fabricant de programari, sistemes i emmagatzemament d'informació per a l'administració
* EMC Motorcycles, fabricant de motocicletes anglès
* Enhanced Machine Controller, programari per al control de màquines-eina i robots creat pel NIST
# El turó de les roselles

El turó de les roselles (コクリコ坂から, Kokuriko-zaka kara, lit. 'Des del turó de les roselles') és una pel·lícula d'animació japonesa estrenada el 16 de juliol de 2011 per la productora Studio Ghibli, basada en el manga Des de la muntanya de roselles de Tetsurō Sayama i Chizuru Takahashi. El seu director és Goro Miyazaki, fill de Hayao Miyazaki i director d'una altra pel·lícula de Studio Ghibli, Contes de Terramar. Es tracta del dinovè llargmetratge produït per aquesta companyia.
Ha estat doblada al català en format domèstic, llançat el 17 de desembre de 2021.

## Argument

Japó, any 1963. L'Umi Matsuzaki és una estudiant d'institut que, en absència de la seva mare, té cura dels seus dos germans i la seva àvia, alhora que administra una pensió d'estil occidental, el Coquelicot Manor, a dalt d'un turó i proper al mar. La noia compagina tranquil·lament les seves responsabilitats amb la seva vida escolar. Un dia coneix en Shun Kazama, membre del club de periodisme, i en Shirō Mizunuma, president del consell d'estudiants. Tots dos són representants del Quartier Latin, un edifici antic que acull les diferents associacions d'estudiants i que corre el perill de ser enderrocat per la renovació d'edificis amb motiu dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1964, celebrats a Tòquio. Entre l'Umi i en Kazama sorgirà una profunda amistat que podria veure’s complicada amb l'inesperat descobriment d'un secret del passat. Junts descobriran una forma de conviure entre el tèrbol passat, el difícil present i l'esperançador futur en un moment en el temps on el Japó començava a aixecar el cap.

## Repartiment

| Personatge | Japonès | Català |
| Umi Matsuzaki | Masami Nagasawa | Elena Barra |
| Shun Kazama | Junichi Okada | Ivan Priego |
| Shirō Mizunuma | Shunsuke Kazama | David García Llop |
| Hana Matsuzaki | Keiko Takeshita | Maria Rosa Guillén |
| Ryoko Matsuzaki | Jun Fukubi | Ariadna Giménez |
| Miki Hokuto | Yuriko Yashida | Eva Lluch |
| Yoshio Onodera | Takashi Naito | Josep Maria Mas |
| Akio Kazama | Nao Omori | Ramon Hernández |
| President Tokumaru | Teruyuki Kagawa | Ramon Canals |
| Sachiko Hirokouji | Rumi Hiiragi | Estel Tort |
| Sora Matsuzaki | Haruka Shiraishi | Irene Mirás |
| Riku Matsuzaki | Tsubasa Kobayashi | Marta Moreno |
| Nobuko Yokoyama | Toshimi Kanno | Núria Trifol |
| Yuko | Aoi Teshima | Clara Schwarze |
| Saori Makimura | Eiko Kanazawa | Carme Calvell |
| President del club | | Santi Lorenz |
| Yuichiro Sawamura | Junichi Okada | Lluís Torrelles |
| Hiroshi Tachibana | | Cesc Martínez |
| Gen Shiraki | | Pep Ribas |

## Referències

* ↑ «Se anuncia nueva película de Studio Ghibli para 2011». Eiga Magazine, 05-01-2011.
* ↑ Tsukino1980. «Detalles de las ediciones de La Colina de las Amapolas, a la venta el 17 de diciembre» (en castellà). [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Sinopsi de Kokurikozaka kara». Generación Ghibli, 05-01-2011.
* ↑ «From Up On Poppy Hill (movie) - Anime News Network». [Consulta: 23 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Impressions Kokuriko-zaka Kara Arxivat 2014-09-13 a Wayback Machine.
* Pàgina web oficial de Kokurikozaka kara (japonès)
* Pàgina web oficial de Studio Ghibli (japonès)
# Elachistocleis ovalis

Elachistocleis ovalis és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, Guaiana Francesa, Guaiana, Panamà, el Paraguai, Surinam, Trinitat i Tobago, Veneçuela i, possiblement també, a Perú.

## Referències

* Rodrigues, M.T., Acosta-Galvis, A., Lavilla, E., Solís, F., Ibáñez, R., Jaramillo, C., Fuenmayor, Q. & Hardy, J. 2004. Elachistocleis ovalis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 28 d'abril del 2008.
# Eleccions legislatives austríaques de 1949

Les eleccions legislatives del 1949 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 9 d'octubre de 1949. Els populars foren la força més votada i Leopold Figl fou nomenat canceller.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 9 d'octubre de 1949 al Consell Nacional d'Àustria
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1,846,581 | +244,354 | 44.0 | -5.8 | 77 | -8 |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1,623,524 | +188,626 | 38.7 | -5.9 | 67 | -9 |
| | Federació d'Independents (Wahlpartei der Unabhängigen) | 489,273 | — | 11.7 | — | 16 | — |
| | Comunistes i Socialistes d'Esquerres (Wahlgemeinschaft Österreichische Volksopposition) | 213,066 | +48,809 | 5.1 | -0.3 | 5 | +1 |
| | Unió Democràtica (Demokratische Union) | 12,059 | — | 0.28 | — | 0 | — |
| | Vierte Partei | 7,134 | — | 0.17 | — | 0 | — |
| | Demokraticna fronta delovnegna ljudstva | 2,088 | — | 0.04 | — | 0 | — |
| | Altres | 5 | — | 0.0 | — | 0 | — |
| | Total (participació 96,8%;+2,8%) | 4,391,815 | | 100.0 | | 165 | |
| Font: Berger, Peter (August 1950). "Elections and Parties in Austria". Journal of Politics 12 (3): 511-529. ||||||||
# Eleccions legislatives albaneses de 2013

El 23 de juny de 2013 es van celebrar eleccions legislatives a Albània. El resultat va ser la victòria de l'Aliança per a una Albània Europea, encapçalada pel Partit Socialista i el seu líder, Edi Rama. El llavors primer ministre, Sali Berisha, de l'Aliança per a l'Ocupació, la Prosperitat i la Integració, liderada pel Partit Democràtic, va reconèixer la seva derrota el 26 de juny, la qual cosa es va considerar un senyal de la creixent maduresa democràtica d'Albània.

## Referències

* ↑ Robinson, Matt «Albanians hand Socialists a landslide, wait on PM to concede». Reuters, 25-06-2013.
* ↑ «Berisha jep dorëheqjen». Top Channel, 26-06-2013.
* ↑ Koleka, Benet «Albanian leader concedes defeat, soothes fears of poll dispute». Yahoo, 26-06-2013.
Eleccions i referèndums a Albània :
# Edward Alphonso Goldman

Edward Alphonso Goldman (Mount Carmel, 7 de juliol del 1873 – Washington DC, 2 de setembre del 1946) fou un zoòleg i botànic estatunidenc.
Viatjà arreu de Mèxic en companyia d'Edward William Nelson i descrigué i revisà molts grups de mamífers.

## Biografia

Nasqué el 1873, fill de pares estatunidencs d'origen francoalemany, Jacob H. i Laura C. Goltman. Els seus progenitors, nadius de Pennsilvània, es mudaren primer a Illinois, després a Nebraska, on Jacob es canvià el cognom per «Goldman», i finalment a Califòrnia.
El 1891, Jacob, apassionat per la història natural, hi conegué el naturalista Edward William Nelson, que cercava un assistent. Fou el principi d'una llarga amistat i relació professional entre el jove Edward, que acceptà el càrrec, i Nelson, que durà fins a la mort d'aquest últim.
Goldman feu el seu primer viatge a la recerca de mostres d'animals a Califòrnia, acabat el gener del 1892, i seguidament es traslladà amb Nelson a Mèxic per una cosa que havia de ser un viatge de tres mesos. Hi romangueren quatre anys, durant els quals arribaren a gairebé tots els cantons del país i recolliren més de 20.000 mostres de mamífers.
El 1901 conegué Emma May Chase, amb qui es casà l'any següent. Tingueren tres fills.
Als Estats Units, Goldman complí moltes altres missions. Durant la Primera Guerra Mundial fou major de l'exèrcit dels Estats Units a França, on treballà en el control dels rosegadors.
Una vegada acabades les seves obligacions administratives el 1928, dedicà tot el seu temps als seus estudis científics, que prosseguí fins a la seva jubilació el 1944. Goldman recollí el seu últim mamífer, un geòmid de Florida, el 4 d'abril del 1946. Continuà treballant sobre els mamífers mexicans fins al 30 d'agost del 1946, quan patí un ictus. Morí el 2 de setembre i fou enterrat al Cementiri Nacional d'Arlington quatre dies més tard.
Al llarg de la seva vida publicà 206 obres. El 1941 descrigué més espècies noves de mamífers que cap altre científic viu. Molts animals foren anomenats en honor seu, incloent-hi diversos mamífers, alguns ocells, una serp, una tortuga, una granota i un mol·lusc. A la Baixa Califòrnia hi ha fins i tot un cim anomenat Goldman Peak. El 1946 esdevingué president de la Societat Americana de Mastòlegs.

## Referències

* ↑ Young, 1947, p. 91 i 92.
* 1 2 Young, 1947, p. 93.
* 1 2 3 4 5 Young, 1947, p. 101.
* ↑ Young, 1947, p. 93 i 94.
* ↑ Young, 1947, p. 94 i 95.

## Bibliografia

* Young, S. P. «Edward Alphonso Goldman: 1873-1946» (en anglès). Journal of Mammalogy, 28, 2, 1947, pàg. 91–109. DOI: 10.2307/1375449.
# Elena Mandroux

Elena Mandroux, en occità, o Hélène Mandroux-Colas, en francès, (Montpeller, 1 de desembre de 1940) és una política socialista i metgessa. Fou alcaldessa de Montpeller des de 2004 fins al 2014.

## Carrera professional

Filla d'un pilot i d'una advocada, Hélène Mandroux va estudiar a l'institut Clemenceau de Montpeller i després va ingressar a la Facultat de Medicina.
El 1968 es va convertir en anestesista-reanimadora a la clínica Parc de Castelnau-le-Lez i el 1975 va començar a treballar de metge de família a La Paillade, Montpeller. El 1981 va esdevenir presidenta regional de l'Associació Francesa de Dones Metges (AFFM) i des de 1989 en fou la Presidenta d'Honor. Es jubilà al 2006.

## Carrera política

Hélène Mandroux es va unir al Partit Socialista el 1982. Va ser escollida per formar part del consell municipal a les eleccions del 1983. Fou delegada per als drets de les dones, tinent d'alcalde responsable de finances, i el 1992 va ser elegida diputada de Llenguadoc-Rosselló (1992-2004).
Quan Georges Frêche va ser elegit president del consell regional del Llenguadoc-Rosselló el 2004, la va nomenar per succeir-lo com a cap de l'ajuntament, càrrec que assumí el 22 d'abril de 2004. Reelegida a les urnes en successives convocatòries electorals, fou alcaldessa fins al 2014, en què no optà a la reelecció.

## Publicacions

* 2010: Maire courage. Les vérités d'Hélène Mandroux - Entretiens avec Jean Kouchner (Pròleg de Martine Aubry)
* 2016: Ce que je n'ai pas eu le temps de vous dire. Ed. Chabot du Lez.

## Distincions

* Cavaller de la Legió d'Honor (2015).
* Premi Pierre Guénin contra l'homofòbia 2011; essent Hélène Mandroux la primera política a obtenir aquesta distinció.

## Referències

* 1 2 «Hélène MANDROUX» (en francès). Midi Libre, 01-01-2014. [Consulta: 10 octubre 2020].
* 1 2 3 Jacques Molénat, La pacificatrice, L'Express, 18 janvier 2007
* 1 2 Gérard Davet, « Hélène Mandroux, une émancipation progressive », Le Monde, 10 février 2010
* ↑ «Hélène Mandroux réélue maire de Montpellier à 67 ans» (en francès). La Dépêche, 17-03-2008. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Belmont, Claude. «Municipales: Ayrault annonce le forfait de Mandroux à Montpellier» (en francès), 03-12-2013. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Georges Frêche: le livre d'Hélène Mandroux ne sera pas retiré des ventes» (en francès). [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Maire courage» (en francès). Au diable Vauvert, 28-10-2010. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Qu'est-ce qu'Hélène Mandroux n'a pas eu le temps de nous dire ?» (en francès). Franceinfo. Occitanie, 20-05-2016. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Légion d'honneur: Hélène Mandroux et Pierre Soulages parmi les promus de Pâques» (en francès). Midi Libre, 05-04-2015. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Barzic, Frédéric Le. «Le Prix Pierre Guénin contre l'homophobie 2011 est remis à Hélène Mandroux» (en francès), 20-05-2011. Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 10 octubre 2020].
# Emili Vigo i Bènia

Emili Vigo i Bènia (la Bisbal d'Empordà, 1917 – puig d'Olena, 1954) va ser un historiador català. El 1936 va ser secretari personal de Josep Irla. Durant la Guerra Civil espanyola va escriure a La Humanitat, on es va reincorporar el 1944, any en què es va recuperar la publicació i en el qual en va ser nomenat director, funció que va desenvolupar fins al 1948. Del 1945 al 1948 va tornar a ser secretari de Josep Irla, ara com a President de la Generalitat a l'exili. També va publicar a la Revista de Catalunya i a Ciutadania. Va ser germà de Victòria Vigo i Bènia.

## Referències

* ↑ Casasús, Josep Maria «Adéu a l'Avi». Ara, 24-12-2013.
* 1 2 3 «Emili Vigo». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ Tasis i Marca, Rafael. L'espantós és el buit, el desert: la correspondencia entre Rafael Tasis i Ramon Xuriguera. L'Abadia de Montserrat, 2010, p. 50. ISBN 978-84-9883-323-2.

## Enllaços externs

* Emili Vigo a memòriaesquerra.cat
# Edward Bagnall Poulton

Sir Edward Bagnall Poulton, FRS (27 de gener de 1856 – 20 de novembre de 1943) fou un biòleg evolutiu britànic que defensà tota la seva vida la selecció natural, durant un període en el qual molts científics com Reginald Punnett dubtaven de la seva importància. Va inventar el terme «simpatria» per l'evolució d'espècies al mateix lloc, i en el seu llibre The Colours of Animals (1890) fou el primer a reconèixer la selecció dependent de la freqüència.
Poulton també és recordat pel seu treball pioner sobre la coloració animal, per la invenció del terme aposematisme per la coloració d'advertiment i pels seus experiments amb la «coloració protectiva» (camuflatge).
Poulton esdevingué Hope Professor of Zoology a la Universitat d'Oxford l'any 1893.

## Biografia

Entre 1873 i 1876, Poulton estudià al Jesus College d'Oxford (Anglaterra) sota la tutela de George Rolleston i l'entomòleg antidarwinià John Obadiah Westwood. Es graduà en Ciències naturals. Va mantenir una relació amb la universitat durant setanta anys com a investigador, professor i fellow fins a la seva mort. Era conegut per ser un generós benefactor.

## Premis i honors

* Membre de la Royal Society, juny de 1889
* Medalla Darwin, 1914
* Medalla linneana per la Societat Linneana de Londres, 1922. La va presidir de 1912 a 1916
* Knight Bachelor, 1935
* President de la British Association for the Advancement of Science (BAAS), 1937

## Obra

Poulton publicà més de 200 treballs al llarg de seixanta anys.
* Poulton, E.B. 1890. The Colours of Animals: Their Meaning and Use, Especially Considered in the Case of Insects. Kegan Paul, Londres.
* Poulton, E.B. 1896. Charles Darwin and the Theory of Natural Selection.
* Poulton, E.B. 1904. What is a Species? (gener de 1904) Proc. Ent. Soc. Lond. 1903.
* Poulton, E.B. 1908. Essays on Evolution. Londres, Cassell.
* Poulton, E.B. 1915. Science and the Great War: The Romanes Lecture for 1915 Clarendon Press, Oxford.

## Referències

* ↑ Carpenter, G. D. H. «Edward Bagnall Poulton. 1856-1943» (en anglès). Obituary Notices of Fellows of the Royal Society, vol. 4, 13, 1944, pàg. 655. DOI: 10.1098/rsbm.1944.0014.
* ↑ «POULTON, Edward Bagnall» (en anglès). Who's Who,, vol. 59, 1907, p. 1421.
* ↑ Carpenter, G. D. H. «Poulton, Sir Edward Bagnall (1856–1943)» (en anglès). Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press.
* ↑ Baker, J.N.L.. Jesus College 1571 – 1971 (en anglès), 1971, p. 68.
* ↑ «Lists of Royal Society Fellows 1660-2007» (en anglès).
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 34119. pp. 1–2. 28 desembre 1934. The London Gazette: no. 34135. p. 1269. 22 febrer 1935.
# Epinètron

Epinètron (en grec:, ἐπίνητρον, plural: ἐπίνητρα), també anomenat onos, era un objecte de ceràmica de l'antiga Grècia, una espècie de corró que, tot i que per la forma pogués semblar-ho, no era pas un atuell, segons John Beazley. S'usava a l'Àtica per quan s'escalabornava la llana per a filar-la amb el mètode conegut com "filatura en cama". L'epinètron es col·locava sobre la cuixa i es fregava la llana sobre la superfície rugosa, tot evitant que el greix de la llana tacàs la roba.
Els models més decorats es dipositaven en les tombes de les dones solteres o es dedicaven en els temples, sobretot a la dea Atena. Sovint era un regal de noces i portava un cap o bust d'Afrodita al front. Es decorava amb escenes de dones teixint o fins i tot d'amazones.
L'epinètron més destacat és el denominat del Pintor d'Erètria, hui en el Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Referències

* ↑ Fatás, Guillermo. Diccionario de términos de Arte y elementos de Arqueología, Heráldica y Numismática (en espanyol). Madrid: Alianza Editorial, 2006, p. 127. ISBN 84-206-3657-6.
* ↑ «Shapes - The Beazley Archive - University of Oxford» (en anglés). Arxivat de l'original el 20 de desembre de 2018. [Consulta: 14 octubre 2012].
# Emmerin

Emmerin és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 2.933 habitants. Limita al nord-oest amb Haubourdin, al nord-est amb Loos, al sud-oest amb Houplin-Ancoisne, al sud amb Noyelles-lès-Seclin i al sud-est amb Wattignies.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.875 | 2.109 | 2.313 | 2.411 | 2.997 | 3.029 | 2.933 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1790-1800 | Louis Dupont |
| 1800-1802 | Simon Castel |
| 1802-1813 | Honoré Joseph Testelin |
| 1813-1821 | Simon Joseph Castel |
| 1821-1846 | Magloire Debuchy |
| 1846-1861 | Pierre Joseph Cazier |
| 1861-1877 | Pierre Joseph Cazier Fils |
| 1878-1899 | Jean Baptiste Castel |
| 1899-1907 | Narcisse Gruyelle |
| 1907-1908 | Charles Vaillant |
| 1908-1919 | Arthur Roussel |
| 1919-1925 | Pierre Cazier |
| 1925-1947 | Arthur Roussel |
| 1947-1964 | Raphael Godin |
| 1964-1971 | Louis Crespel |
| 1971-1989 | Eugène Lejeune |
| 1989-1995 | Yves Dupont |
| 1995- | Bernard André |
# Emmet (Nebraska)

Emmet és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 77 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emmet tenia 77 habitants, 26 habitatges, i 21 famílies. La densitat de població era de 114,3 habitants per km².
Dels 26 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,1% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 19,2% no eren unitats familiars. En el 19,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,4% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 24.583 $. La renda per capita de la població era d'11.074 $. Aproximadament el 23,8% de les famílies i el 27,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emmet». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emmet». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El xàfec. Badia de Santoña

El xàfec. Badia de Santoña és un oli sobre tela de 75 × 90,5 cm realitzat per Darío de Regoyos l'any 1900, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Aquesta pintura reflecteix l'acusada personalitat artística de Regoyos, el qual, després de residir a Madrid, Brussel·les i el País Basc, va viure a Barcelona els darrers dos anys de la seua vida. El contacte que havia mantingut amb l'ambient artístic català el 1898, arran de la publicació parcial del seu llibre La España negra a la revista Luz, havia posat ja de manifest que el seu llenguatge artístic superava àmpliament els plantejaments impressionistes dels primers modernistes catalans. La llarga trajectòria de Regoyos i especialment el fet d'haver format part a Brussel·les del grup Les XX i de La Libre Esthétique, així com la relació que va mantenir amb els impressionistes francesos Seurat i Pissarro, havien forjat el seu estil tan personal, proper als corrents postimpressionistes.
Fou un llegat de Santiago Espona el 1958.

## Descripció

Coneguda també amb el títol d´El arco iris i exposada a Madrid el 1901 amb el d´El aguacero. Bahía de Santoña, aquesta tela, concebuda en dimensions més grans i retallada pel mateix artista a causa d'un accident, és un magnífic exemple del quefer creatiu de Regoyos. Amb la seua tècnica característica a base de pinzellades curtes, en ocasions gairebé puntillistes, i una certa ingenuïtat que reflecteix la seua voluntat d'oferir una nova manera de veure l'Espanya del seu temps, Regoyos copsa una escena lluminosa i vibrant que queda emmarcada entre l'ombra ben visible en primer terme i l'arc de Sant Martí que corona el celatge.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 Mercè Doñate a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 268-269.

## Enllaços externs

* Art Nouveau European Route (anglès), (català), (francès) i (castellà)
* 1000 Museums Arxivat 2016-02-02 a Wayback Machine. (anglès)