OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Turó del Pi Novell

El turó del Pi Novell és al Massís del Montseny i té una altura sobre el nivell del mar de 1.225 m. És el punt on es troben els termes municipals de Cànoves i Samalús, Montseny, Sant Pere de Vilamajor, i Tagamanent. Erròniament s'ha atribuït al turó del Pi Novell com el punt més alt del terme municipal de Sant Pere de Vilamajor en detriment del turó del Samont, de 1.272 m. Situat a la part nord-oest del terme municipal, sota els contraforts llevantins de la Calma. Hi afloren materials del cambrià-ordovicià (nivells pissarrosos amb diferents graus de metamorfisme).

## El nom original

El nom del «Pi Novell» és una deformació històrica. El nom original és el turó del Pi Vell. En el moment de preparar la cartografia de la zona els tècnics de l'Instituto Geodesico y Catastral van traduir el nom del turó al castellà: El Pino Vell i d'aquí evolucionà a «Pi Novell». És clar que un gran arbre sí que dona lloc a un topònim i no pas un arbre jove.

## Centre Cívic

Aquest turó dona nom a un Centre Cívic al poble de Sant Pere de Vilamajor, situat al carrer Ginebró, número 1.

## Sender de petit recorregut

Aquest turó també dona nom a un sender de petit recorregut: El Sender del Pi Novell; que uneix els pobles de Sant Pere i Sant Antoni de Vilamajor amb el Pla de la Calma.
# A Saucerful of Secrets (cançó)

A Saucerful of Secrets és un tema instrumental del grup de rock britànic Pink Floyd que va aparèixer en el disc A Saucerful of Secrets aparegut el 1968. El tema portava inicialment el nom de Massed Gadgets of Hercules. És el segon tema instrumental més llarg de Pink Floyd, després d'Atom Heart Mother.

## Composició

El tema és molt avantguardista, inclou una important secció de percussions i es compon de quatre parts:
* Something Else : molt calmat, secció d'orgue i pujada in crescendo de dramàtic.
* Syncopated Pandemonium : violent, trossos de bateria, deflagracions de guitarra, de gong i piano.
* Storm Signal : orgue, és una part embrionària, que passa desaparcebuda com una mena de transició entre les dues parts veïnes.
* Celestial Voices : Contrast total amb les parts precedents que evoquen una mena de caos. La part comença amb un tema de 15 acords sobre 8 mesures d'orgue, seguit de la guitarra, el baix, la bateria, la guitarra i la veu de David Gilmour. Va donar un aspecte eufòric al conjunt del tema. Aquesta part fou represe sola en molts concerts que era tancada per una continuació anomenada The Journey. Una versió de llargada excepcional fou executda al Royal Festival Hall el 1969 amb un gran orgue i cors, un altre al concert al Concertgebaw d'Amsterdam el 1969, en ambdós casos el fragment va rebre el nom de The End of the Beginning.

## Versions

Existeixen tres versions diferents d'aquest tema:
* Una primera versió a l'àlbum A Saucerful of Secrets.
* Una versió concert en el primer disc del doble àlbum Ummagumma
* Una versió en el film Pink Floyd: Live at Pompeii, similar a la precedent, tot i que tocada molt més ràpidament.

## Crèdits

* Roger Waters - baix, percussió, gong
* David Gilmour - guitarra, cors
* Richard Wright - piano, orgue
* Nick Mason - bateria

## Referències

* ↑ Mabbett, 2010, p. 96.
* ↑ Strong, 2004.
* ↑ Mabbett, 2010, p. 160.

## Bibliografia

* Mason, Nick. Philip Dodd. Inside Out: A Personal History of Pink Floyd (en anglès). Paperback. Phoenix, 2005. ISBN 0753819066.
* Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Omnibus Press, 1995. ISBN 071194301X.
* Strong, Martin C. The Great Rock Discography (en anglès). 7a. Edimburg: Canongate Books, 2004. ISBN 1-84195-551-5.
* Wild, Andrew. Pink Floyd: Song by Song (en anglès). Fonthill Media, 2017. ISBN 978-1-78155-599-6.

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Pink Floyd» (en anglès).
* Fragment de la cançó en el film Pink Floyd: Live at Pompeii
# Mare de Déu de Montserbós

La Mare de Déu de Montserbós, altrament dita Santuari de les Capelles és un santuari d'origen romànic situat a 986 m d'altitud, prop del Tossal Gros, a ponent de Montllobar i, per tant, a prop del Pont de Montanyana. És dalt d'un turó que domina la carretera C-1311, que li fa pràcticament tota la volta.
Pertany a l'antic terme de Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. Anteriorment, havia pertangut a l'ajuntament de Castissent.
A prop seu hi ha una altra ermita romànica, també dedicada a la Mare de Déu, coneguda com a ermita de les Capelles.
Pascual Madoz en parla breument en el seu Diccionario biográfico..., del 1845. Esmenta la població que es diu que hi havia hagut al cim d'aquest lloc, les restes de la qual es conservaven, i que ell dona per segur que són el precedent històric del poble de Castissent.

## Bibliografia

* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1845. Edició facsímil Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz. V. 1. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-256-5
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Howard Wright

Howard Gregory Wright (San Diego, Califòrnia, 20 de desembre de 1967) és un exjugador de bàsquet nord-americà. Amb 2.03 d'alçada, el seu lloc natural a la pista era el d'aler pivot.

## Carrera esportiva

Va jugar amb l'equip de la seva universitat, la Stanford University, entre els anys 1985 i 1989. El 1990 va signar com agent lliure pels Atlanta Hawks de l'NBA. Aquella mateixa temporada va passar també pels Orlando Magic, els Dallas Mavericks i per l'Atlético de Madrid Villalba, de la lliga ACB. La temporada següent la va iniciar com a jugador dels Denver Nuggets, tot i que va ser tallat sense debutar, i se'n va anar al Reims de la lliga francesa; aquell any també va jugar 17 partits a la CBA. La temporada següent va jugar a la lliga italiana i ab els Orlando Magic novament. La 93-94 va tornar a la lliga espanyola per formar part del Festina Andorra, i la 94-95 formaria part del 7Up Joventut, sent tallat per Yamen Sanders en el mes de febrer. Seguiria un any més a Espanya, jugant la temporada 95-96 al CB Murcia. El 1996 marxaria al Japó, a on acabaria retirant-se l'any 2000.

## Referències

* ↑ Howard Wright jugador a l'ACB
# Gili Motang

Gili Motang és una petita illa de l'est d'Indonèsia. Format part de les illes Petites de la Sonda, que, juntament amb les illes Grans de la Sonda, situades a l'oest, formen les illes de la Sonda.
L'illa, d'origen volcànic, té una àrea d'aproximadament 30 km².
Gili Motang, la llar d'una petita població d'uns 100 dragons de Komodo, forma part del Parc nacional de Komodo. El 1991, com a part del parc nacional, Gili Motang fou nomenat Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.
# Sòpater

Sòpater és el nom dels següents personatges:
* Sòpater de Siracusa, militar siracusà.
* Sòpater de Macedònia, general macedoni del rei Filip V
* Sòpater de Pafos, escriptor grec
* Sòpater d'Apamea el Vell, sofista grec
* Sòpater d'Apamea el Jove, sofista grec
# Quercus deserticola

Quercus deserticola és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs.

## Descripció

És un petit arbre o arbust perennifoli, rares vegades superior a 3 m (de vegades pot arribar a 10 m), capçada estesa, més ample que alt. L'escorça està solcada, de color cafè fosc, amb lenticel·les visibles. Les branques són tomentoses i tenen un color groc intens. Els brots són peluts i tenen un color cafè pàl·lid, de 2 a 4 mm. Les fulles fan 4-8 x 2-45 cm, coriàcies, rugoses, àmpliament el·líptiques oblongues, obovals o més o menys. L'àpex és obtús arrodonit de vegades, mucronat, base arrodonida de vegades cordada, sovint asimètrica, marge crenat-dentada revolut, 2 -4 (5) parells de dents rectes amb mucró 0,3-0,5 mm de llarg; epidermis buliforme, verd fosc amb algun estavellat dispersa 7-11 pèls raigs, especialment al llarg nervi central; pàl·lid a baix amb pubescència estelada groguenc i alguns pèls glandulars groguenques 6 -10 parells de venes, impressionats per sobre, prominents per sota. Els pecíols són tomentosos, de 2-6 mm de llarg, 0,5-1 mm d'ample, engrossit a la punta. Les flors surten a l'abril, són pistil·lades, 03/10 junt en un peduncle 3 cm de llarg, densament pubescents. Les glans fan 1,5 cm, ovoides, d'1 a 3, tomentoses, tija de 2-9 mm de llarg, tancats 1/2 a 2/3 de tassa profunda, mitja tassa rodona, 1,4-2 cm d'ample, profund, amb convex basal escales. Les glans maduren al cap d'1 any, entre juliol i desembre.

## Distribució

Quercus deserticola és un endèmic a Mèxic (Districte Federal, Estat de Guanajuato, Estat d'Hidalgo, Estat de Jalisco, Estat de Mèxic, Estat de Michoacán i Estat de Querétaro), 1600-2800 msnm.

## Subespècies i varietats

Q. vallicola és considerat per alguns autors (Govaerts i Frodin), com espècies veritables, però no per autors mexicans en l'actualitat (Susana València-A, 2006.) I el 2006, aquest autor considera Q. texcocana i Q. tamiapensis com a sinònims de Q. depressipes.

## Taxonomia

Quercus deserticola va ser descrita per William Trelease i publicat a Memoirs of the National Academy of Sciences 20: 79, pl. 113–114, a l'any 1924.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
deserticola: epítet

### Sinonímia

* Quercus alveolata Trel.
* Quercus texcocana Trel.
* Quercus deserticola var. incisa Trel.

## Referències

* ↑ «Quercus deserticola». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 maig 2020].
* 1 2 «Sinonímia de Quercus deserticola». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Sinonímia de Quercus deserticola». Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2017-09-14. [Consulta: 13 maig 2020].
# Quercus dinghuensis

Quercus dinghuensis és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus dinghuensis és un arbre perennifoli que pot arribar a fer 8 m d'alçada. Les branques del primer any són de color marró grisenc, solcades, ceroses, amb pèls tomentosos vermellosos; les branques del segon any són de color cendra i fosques, glabrescents. El pecíol fa entre 1 a 1,5 cm, les fulles són oblongues-el·líptiques, de 8-9 × 2-2,5 cm, tomentosa de color marró pàl·lid, glabrescent, de color verd grisenc cara inferior, de color verd fosc cara superior, base cuneada a estretament arrodonida, marge sencer i lleugerament recorbada, àpex arrodonit; té 12 o 13 nervis secundaris a cada costat del nervi mitjà. Les infructescències es fan en els brots nous terminals, inferiors a 1 cm, generalment de 2 glans. La cúpula és en forma de bol, d'un 1,8 × 2-2,5 cm, inclosa 1/3 de la gla aproximadament, a l'exterior és tomentosa de color marró grisenc però glabrescent, la paret fa uns 4 mm i és dura i les seves bràctees està formada per 4 o 5 anells; i marge sencer. Les glans són el·lipsoides de 3-3,5 × 1,7-2 cm amb una cicatriu d'uns 5 mm de diàmetre, lleugerament convexa; els seu estilopodi és persistent i evident.

## Distribució

Quercus dinghuensis creix a la província xinesa de Guangdong (Ding Hu Shan), als boscos muntanyencs perennifolis de fulla ampla, al voltant de 1000 m.

## Referències

* ↑ Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (editors) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. «Cyclobalanopsis dinghuensis» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 386. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juny 2020].

## Enllaços externs

* Quercus dinghuensis a Flora of China
* Quercus dinghuensis a Tropicos.org
* Quercus dinghuensis a Imatges a Google
# Rasa de Vilanrosa

La Rasa de Vilanrosa és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de Villorbina que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Riner, al Solsonès.

## Descripció

Neix a poc menys de 300 m al SO de Trullars. Els primers 911 metres del seu curs són una séquia. Des de bon inici pren la direcció cap al nord, direcció que mantindrà durant tot el seu curs. Després de deixar a la dreta la masia de Vilanrosa, es va enfonsant al Clot de Vilanrosa fins a desguassar per la dreta a la Rasa de Villorbina a poc més de 400 metres a llevant de la masia del Vilà.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Vilanrosa està integrada per un total de 5 cursos fluvials dels quals 4 són subsidiaris de 1r nivell.
La totalitat de la xarxa suma una longitud de 1.755 m.

### Distribució per termes municipals

Tota la xarxa transcorre pel terme municipal de Riner.

## Referències

* 1 2 3 4 5 DADES ICC
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 41° 55′ 16.32″ N, 1° 35′ 51.77″ E﻿ / ﻿41.9212000°N,1.5977139°E﻿ / 41.9212000; 1.5977139
* ↑ Segons el web de la Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya la longitud d'aquest corrent fluvial és 1.167 m.
# Rasa de Villaró

La rasa de Villaró és un afluent per l'esquerra de la Ribera Salada dtranscorre íntegrament pel terme municipal de Castellar de la Ribera excepte l'últim tram de 650 m que ja els fa a la comarca de l'Alt Urgell.
Neix a 695 m d'altitud, a 700 m a l'oest de la masia de les Grioles i a 500 m a l'est de la masia de Cal Bernat. Els seus primers 870 m, fins que la rasa de les Grioles (d'uns 1.100 m de llargada) li aboca les seves aigües per la dreta al lloc on es troba la necròpolis de Ceuró, els fa en direcció nord. Llavors agafa la direcció cap a l'oest, direcció que mantindrà durant la resta del seu curs. 800 m després passa a poc menys de 300 m al sud de Ceuró i una mica més avall, a 200 m al nord de la masia del Villaró que li dona el nom. Poc després d'haver-la deixat enrere, rep per l'esquerra les aigües de la rasa de Cal Bernat (d'uns 1.700 m de longitud). 600 m més avall entra a l'Alt Urgell i desguassa a la Ribera Salada a 472 m d'altitud, a 250 m a l'oest del límit amb el Solsonès i a 800 m a l'est del poble d'Ogern.
# Sorteo (tauromàquia)

En el món de la tauromàquia, es coneix com a sorteo (del castellà, sorteig) el repartiment a l'atzar que determina la distribució de toros entre els toreros.

## Història

Fins a finals del segle xix, no s'efectuava el sorteo; l'ordre de sortida dels toros era determinat pel mateix ganadero (ramader). Els criadors tenien el costum de treure el cinquè lloc els toros que pensaven que serien els millors, d'aquí la dita «No hay quinto malo» (no hi ha cinquè dolent).
Luis Mazzantini i Antonio Reverte van acabar imposant un sorteig, ja que van acusar els criadors d'afavorir a Rafael Guerra Bejarano «Guerrita».

## Desenvolupament

El mateix dia de la corrida, al migdia, la seu té lloc amb la presència del president de la correguda de toros i un representant de cadascun dels tres matadors. Abans del sorteig, els representants dels matadors inspeccionen els toros, després formen els lots intentant distribuir els toros amb la màxima equitat possible segons les seves instal·lacions o suposades dificultats. El representant del matador més antic escriu els números dels toros per parelles en papers petits (tradicionalment paper de fumar); el representant del matador més jove fa una bola amb cada paper i després les fica al barret del mayoral (administrador d'una ramaderia), cobrint-lo amb un diari. Cadascun treu una bola del barret per ordre d'antiguitat, començant el representant del matador més antic.
Una vegada determinat el lot de cada matador, és aquest qui decidirà l'ordre de sortida dels dos toros que se li han atribuït.
* Apartado de toros durant la Fira de Sevilla de 1955
* Apartado de toros durant la Fira de Sevilla de 1955
Després del sorteig, se separen els toros els uns dels altres. És l'apartado (apartat), una operació que consisteix a col·locar cada toro a la seva caseta o chiquero, una cel·la fosca aproximadament de tres metres on espera l'hora de la corrida abans de ser aviat a l'arena. La paraula castellana «enchiqueramiento» és sinònim d'apartado. En algunes places, con la de Bilbao, Pamplona o Madrid, el públic pot assistir a l'apartado
Quan diversos ramaders proporcionen els toros de la mateixa corrida, es distribueixen segons l'antiguitat de la seva presentació a la plaça de toros de Madrid. Si cada ramader ofereix un parell de toros, comença i acaba obligatòriament els toros de la ganaderia més antiga. Per tant, actualment la dita «no hi ha cinquè dolent» ja no es justifica; no obstant això, tothom continua creient que «no hay quinto malo».

## Referències

* ↑ Casanova i Dupuy, 1981, p. 16.
* ↑ Bérard, 2003, p. 281.
* 1 2 Popelin i Harté, 1970, p. 288.

## Bibliografia

* Bérard, Robert. Histoire et dictionnaire de la Tauromachie (en francès). París: Bouquins Laffont, 2003. ISBN 2221092465.
* Casanova, Paul; Dupuy, Pierre. Dictionnaire tauromachique (en francès). Marseille: Jeanne Laffitte, 1981. ISBN 2862760439.
* Popelin, Claude; Harté, Yves. La Tauromachie (en francès). París: Seuil, 1970. ISBN 2020214334.
# Sorteig Extraordinari de Nadal

El Sorteig Extraordinari de Nadal, també conegut com a Sorteig o Loteria de Nadal, és un dels sorteigs de Loteria Nacional més populars que se celebra a Espanya cada 22 de desembre, i que té lloc, generalment, al saló de sorteigs de Loterías y Apuestas del Estado, a Madrid. El premi màxim rep el nom de la Grossa, que des del 2011 tenen un valor de 4 milions d'euros al bitllet (400.000 euros per dècim). El període de venda d'aquest sorteig és el més llarg de l'any, ja que les administracions reben els números les primeres setmanes de juliol. Per això no és d'estranyar que sigui també el més venut i popular dels Sorteigs.

## Característiques

Els orígens del sorteig de Nadal se situen a Cadis, el 18 de desembre de 1812, i es ve denominant Sorteig de Nadal des de l'any 1892. El sorteig es realitza pel sistema tradicional, emprant-se un gran bombo d'1,58 metres de diàmetre, fabricat en 2006 per als números i un altre de més petit, de 0,74 metres de diàmetre per als premis. En els bombos s'introdueix una petita bola per cada número i una altra per cada premi.
S'emet un nombre variable de sèries, cada sèrie està formada per un bitllet de cada número que participa en el sorteig, i cada sèrie conté deu dècims per bitllet. En el Sorteig Extraordinari de Nadal entren 100.000 números, del 00000 al 99999. Les bitlletes reben el nom de dècims perquè venen agrupats en dues tires de cinc, anomenats bitllets. És a dir un bitllet correspon a 10 dècims.
La rifa ha tingut una quantitat variable de números al bombo, 66.000 de 1982 a 2004 o 85.000 entre 2005 i 2010. Des de 2011 té 100.000 números, del 00000 al 99999.

## Referències

* ↑ «Loteria Nacional» (en castellà). 20 Mintutos. [Consulta: 26 juny 2021].
* ↑ rtve.es. «La lotería de Navidad repartirá más de 2.500 millones con un gordo de 400.000 euros al décimo.», 15-11-2011. [Consulta: 15 novembre 2011].
* ↑ «¿Cuántos números hay en el bombo de El Gordo de la Lotería de Navidad?» (en castellà). El Mundo, 18-12-2020. [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ Rubio, Javier. «El Gordo más gordo e improbable de la historia del Sorteo de Navidad» (en castellà). El Mundo, 05-12-2011. [Consulta: 3 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Loteria de Nadal a elpais.com (castellà)
# Tallamar (arquitectura)

Un tallamar és una prolongació corba o en forma d'angle que tenen els pilars d'un pont i que serveix per a disminuir la resistència que oposen al corrent del riu.

## Referències

* ↑ «Tallamar». Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 24 setembre 2016].
# Rectoria de les Gunyoles

La Rectoria de les Gunyoles és un edifici situat a la plaça de l'Església de Les Gunyoles, al municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres composta de planta baixa, pis i golfes. Composició simètrica de la façana, amb portal central d'arc rebaixat, a la planta baixa i balcó al primer pis, i amb finestres laterals a ambdós pisos. Galeria superior de finestres d'arc de mig punt emmarcades per superfícies en relleu rectangulars, amb línia de separació de pisos i línia d'impostes motllurada. Coronament amb ràfec motllurat. A dalt de la cantonada de la finestra dreta de la planta baixa hi ha un misteri del Viacrucis del poble de les Gunyoles, que comença aquí i acaba a les Tres Creus.

## Referències

* ↑ «Rectoria d'Avinyonet del Penedès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «La Rectoria». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Calvari i viacrucis de Les Gunyoles». Mapes de Patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Sovkhózne (Krasnoperekopsk)

* Per a altres significats, vegeu «Sovkhóznoie».
Sovkhózne (en (ucraïnès): Совхозне, en rus: Совхозное, Sovkhóznoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.330 habitants. Pertany al districte rural de Krasnoperekopsk. Fins al 1948 la vila es deia Kalantxak.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Sovkhozni

«Sovkhozni» té aquests significats:
* Sovkhozni (Krasnodar), poble del krai de Krasnodar, a Rússia
* Sovkhozni (Adiguèsia), poble de la República d'Adiguèsia, a Rússia
* Sovkhozni (Tomsk), poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia
* Sovkhozni (Stàvropol), poble del krai de Stàvropol, a Rússia
* Sovkhozni (Krasnoiarsk), poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
# Sovkhóznoie

«Sovkhóznoie» té aquests significats:

## Crimea

* Sovkhózne (Krasnoperekopsk), localitat de la República Autònoma de Crimea
* Sovkhózne (Simferòpol), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Sovkhóznoie (Kabardino-Balkària), localitat de la República de Kabardino-Balkària, a Rússia