OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# TENEO

TENEO va ser una societat estatal del Govern d'Espanya que va mantenir la seva activitat entre 1992 i 1996.

## Història

L'origen de la societat es troba en la llei 31/1991, de 31 de desembre, de Pressupostos Generals de l'Estat per 1992, l'article del qual 107 preveia la creació d'una societat anònima de titularitat pública, però a la qual l'Institut Nacional d'Indústria (INI) havia de transferir les accions d'aquelles empreses públiques susceptibles de ser gestionades amb criteris empresarials homogenis i que es regiria amb estricta subjecció a l'ordenament jurídic privat.
El 19 de juny de 1992, el Consell de Ministres va autoritzar la creació de la societat, que aprovada pel Consell d'Administració del INI el 10 de juliol, constituint-se formalment el 14 de juliol.
La justificació de la seva existència es rastreja en l'Acta Única Europea que prohibia les subvencions a empreses públiques, en honor de la lliure competència, excepte determinats sectors especialment sensibles. Es pretenia per tant consolidar un grup d'empreses solvent, amb autosuficiència financera, rendible i competitiu, també en l'àmbit internacional, i oberta a l'adquisició de les seves accions per particulars.
Després de les eleccions generals de 1996, el nou Govern del Partit Popular, en la seva reunió de 28 de juny de 1996 va acordar la dissolució del Grup TENEO, cedint-se el balanç a l'accionista únic, la Societat Estatal de Participacions Industrials (SEPI), que havia succeït al INI un any abans.

## Presidents

* Francisco Javier Salas Collantes (1992-1996)
* Pedro Ferreras Díez (1996)

## Empreses participades (més del 50%)

* ALMAGRERA
* AUXINI
* AVIACO
* COFIVACASA
* TRASATLÁNTICA
* ADARO
* ARTESPAÑA
* ENDESA
* INITEC
* ENUSA
* ENDIASA
* ENSA
* FÁBRICA SAN CARLOS
* IBERIA
* INFOLEASING
* SODIAN
* SODIAR
* SODICAN
* SODICAL
* TGI
* AUTOMOCIÓN 2000
* BWE
* CASA
* ENCE
* ELCANO
* INISEL
* INESPAL
* INFOINVEST
* POTASAS DEL LLOBREGAT
* SODICAMAN
* SODIEX
* SODIGA
* SURIA K

## Referències

* Història de TENEO a la pàgina web de SEPI Arxivat 2013-12-19 a Wayback Machine.
# Taouzint

Taouzint (en àrab توزينت. Tawzīnt; en amazic ⵜⴰⵡⵣⵉⵏⵜ) és una comuna rural de la província d'El Kelâa des Sraghna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.651 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Consell Empresarial per a la Competitivitat

El Consell Empresarial per a la Competitivitat (CEC) (en castellà: Consejo Empresarial para la Competitividad, CEC), conegut popularment com el «Club de l'Ibex», fou una organització empresarial espanyola, constituïda com a grup de pressió per influir al govern espanyol i a millorar hipotèticament la competitivitat empresarial en plena crisi econòmica.
L'entitat, creada el febrer de 2011 i dissolta el gener de 2017, la conformaren l'Institut de l'Empresa Familiar (IEF), així com les 15 empreses més poderoses de l'Ibex 35, que donaven ocupació a més d'1,7 milions de treballadors i facturaven un 35% del PIB espanyol. Les societats mercantils que componien el CEC foren: Acciona, ACS, Banco Santander, BBVA, El Corte Inglés, Ferrovial, Grupo Planeta, Iberdrola, Inditex, La Caixa, MAPFRE, Mercadona, Repsol i Telefónica; mentre que l'IEF quedà representat per Grupo Barceló, Editorial Prensa Ibérica i Grupo Osborne. Inicialment, Mango i Havas Media Group també formaren el grup però l'abandonaren amb el temps.
Durant la seva existència, el director fou Fernando Casado, expresident de CatalunyaCaixa, mentre que la presidència fou rotativa, començant i acabant en el càrrec César Alierta, president de Telefónica.

## Membres del Consell

En el moment de dissolució de l'entitat, així com durant bona part de la seva existència, els membre del CEC foren:
* Fernando Casado (director)
* César Alierta, Telefónica (president)
* José María Álvarez-Pallete, Telefónica
* Ana Botín, Banco Santander
* Antoni Brufau, Repsol
* José Manuel Entrecanales, Acciona
* Isidre Fainé, La Caixa
* Dimas Gimeno, El Corte Inglés
* Francisco González, BBVA
* Antonio Huertas, MAPFRE
* Pablo Isla, Inditex
* José Creuheras, Grupo Planeta
* Florentino Pérez, ACS
* Rafael del Pino, Ferrovial
* Juan Roig, Mercadona
* Ignacio Sánchez Galán, Iberdrola
* Simón Pedro Barceló, Grupo Barceló (representant IEF)
* Javier Moll, Editorial Prensa Ibérica (representant IEF)
* Ignacio Osborne, Grupo Osborne (representant IEF)

## Referències

* ↑ Manresa, Júlia. «El lobi de les grans empreses de l'Íbex es dissol definitivament». Ara.cat, 12-01-2017. [Consulta: 17 gener 2017].
* 1 2 «Quiénes Somos» (en castellà). ConsejoEmpresarialParaLaCompetitividad.es. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Nace el Consejo Empresarial para la Competitividad» (pdf) (en castellà). ConsejoEmpresarialParaLaCompetitividad.es, 21-02-2017. [Consulta: 18 gener 2017].
* 1 2 «Nace el Consejo Empresarial para la Competitividad» (en castellà). CosasdeFinanzas.es. [Consulta: 22 gener 2017].

## Enllaços externs

* Consell Empresarial per a la Competitivitat - Lloc web oficial (castellà)
# Claravaus

Claravaus (en francès, Clairavaux) és una comuna (municipi) de França, a la regió de Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població en el cens del 2007 era de 155 habitants. Està integrada a la Communauté de Communes des Sources de la Creuse.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Forest | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Claravalls (Areny de Noguera)

Claravalls és una localitat, actualment deshabitada, que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
Situada a migjorn del terme municipal, al cim de la serra de Sant Marc.
L'església parroquial del Roser és del segle xi.

## Referències

* ↑ «Claravalls (Areny de Noguera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Claravalls». ribagorza.com. Arxivat de l'original el 19 de febrer 2014. [Consulta: 21 agost 2019].
# Teatro Lope de Vega (Madrid)

* Per a altres significats, vegeu «Teatro Lope de Vega».
El teatro Lope de Vega de Madrid (Espanya) està situat a la Gran Vía. Porta el mateix nom que l'antic teatro de los Basilios inaugurat a Madrid el 1850, ja desaparegut.

## Història

El teatre Lope de Vega es troba en la poma que ocupa els números 53, 55, 57 i 59 de la Gran Via, situada entre aquesta, la carrer de San Bernardo i el carrer d'Isabel la Católica, que ocupa el solar de la desapareguda Casa Profesa dels jesuïtes, incendiada en 1931. El solar va ser adquirit en 1944 per la Compañía Inmobiliaria Metropolitana una de les empreses del grup que després seria conegut com a Metrovacesa). La poma va ser edificada en només quatre anys: Edifici Lope de Vega, entre 1945 i 1949, amb la direcció de Joaquín Otamendi i Julián Otamendi. Albergava un gran centre comercial subterrani,, Los Sótanos; l'hotel Lope de Vega i un teatre d'igual nom.
El teatre va ser inaugurat el 16 d'abril de 1949. Es va especialitzar en espectacles musicals. En 1954 es va instal·lar una pantalla de cinema, convertint-se en «Teatre Cinema Lope de Vega», inaugurat el 12 de desembre d'aquest mateix any.
Actualment el teatre Lope de Vega ha recuperat el seu nom original i des de 1997 és un referent del teatre musical en la Gran Via, que ha passat a conèixer-se com el Broadway espanyol. Èxits com La bella y la bestia, El fantasma de la ópera, Mamma Mia!, Spamalot, Jesuscristo Superstar, El rey león o Los miserables, tots ells produccions de Stage Entertainment, han estat gaudits per infinitat d'espectadors. En 2011 va sofrir una profunda reforma, respectant la seva riquesa històrica, per a acollir l'estrena a Espanya del musical El rey león.
Disposa de servei de cafeteria amb tres barres i una capacitat per a 1498 persones.

## Referències

* ↑ Martínez Olmedilla, Augusto. Los Teatros de Madrid. Anecdotario de la farándula madrileña. Imprenta José Ruiz Alonso, 1947, p. 188 ubicación=Madrid. OCLC 568723216.
* ↑ Del Corral, José. La Gran Vía: historia de una calle. Sílex Ediciones, 2002, p. 172-173. ISBN 8477371148.
* ↑ «'Jesucristo Superstar' revive en Madrid 32 años después» (en castellà). , 09-08-2007 [Consulta: 26 desembre 2017].
# Frontera entre la República Popular de la Xina i el Tadjikistan

La frontera entre la República Popular de la Xina i Tadjikistan és la frontera de 477 kilòmetres en sentit nord-sud que separa sud-oest de la República Popular de la Xina (prefectura autònoma kirguís de Kizilsu i prefectura de Kaixgar, a la regió autònoma de Xinjiang) de l'est de Tadjikistan (Gorno-Badakhxan). Fou establerta com a frontera internacional amb la dissolució de la Unió Soviètica en 1991. Al nord es troba al trifini entre la Xina, Tadjikistan, Kirguizstan i al sud, el trifini entre Xina i Tadjikistan amb l'estret passadís de la província afganesa de Badakhxan.

## Història

Tadjikistan va ser annexat a l'Imperi Rus el 1868. Entre 1917 i 1921 els tadjiks van lluitar contra l'Exèrcit Roig, però el país va ser annexat a la URSS en 1929. Aleshores la frontera era només una part de la llarga frontera entre la Xina i la Unió Soviètica, que s'estenia des de l'Afganistan fins a Mongòlia. Tadjikistan va obtenir la independència el 1991 amb la dissolució de la Unió Soviètica. Des de llavors, això és la frontera oficial del Tadjikistan independent i la República Popular de la Xina.
El 2011, Tadjikistan va ratificar un acord de 1999 per cedir 1.000 km² de terra a les muntanyes del Pamir a la República Popular de la Xina, acabant amb una disputa de 130 anys. En el tractat, Xina també va renunciar a reclamacions sobre 28 km² de territori tadjik.

## Passos fronterers

El pas de Kulma (4.362,7 m) és l'únic pas fronterer modern entre Xina i Tadjikistan. Històricament hi havia dos passos més al sud, el pas de Beyik i el pas de Nezatash.

## Referències

* ↑ «Tadjikistan». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Is This Why China Wanted the Land From Tajikistan? Arxivat 2018-05-21 a Wayback Machine., indiandefence.com, 9 de juny de 2012
* ↑ «Tajikistan cedes land to China». BBC News, 13-01-2011 [Consulta: 3 maig 2016].
* ↑ «China's area increases by 1000 sq km». Times of India, 12-01-2011 [Consulta: 3 maig 2016].
# Fred (futbolista)

Fred (futbolista) és el nom dels següents personatges:
* Frederico Chaves Guedes futbolista brasiler
* Frederico Rodrigues Santos futbolista brasiler
# Fred

«Fred» té aquests significats:
* Fred (temperatura) absència de calor
* Clima fred
* Fred (dibuixant) dibuixant i guionista de còmics francès d'origen grec.
* Acrònim de freenet reference daemon, un servei Freenet
Viccionari
# Franz Xaver Witt

Franz Xaver Witt (Walderbach, 9 de febrer de 1834 - Landshut, 2 de desembre de 1888) fou un sacerdot catòlic, músic d'església i compositor alemany. Va ser una figura prominent en el moviment cecilià per a la reforma de la música de l'església catòlica en la segona meitat del segle xix.
Witt va néixer a Walderbach, Baviera. El seu pare era mestre d'escola. Witt va aprendre piano i cant des de molt petit. Va estudiar teologia i ciència al seminari de Regensburg. Va cantar en el cor del seminari, que estava sota la direcció de Joseph Schrems. Va ser ordenat sacerdot el 1856, i va ensenyar cant gregorià al seminari a Regensburg. El 1867 va ser nomenat inspector del Seminari de Sant Emmeram. El 1868, Witt va fundar la Societat Cecília per tal de reactivar l'ús del cant gregorià i la polifonia, i promoure la composició de la nova música litúrgica en un estil antic de l'Església Catòlica. El papa Pius IX va reconèixer la societat el 1870. Va morir a Landshut.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Randel, Don Michael, 1996, The Harvard Biographical Dictionary of Music, Harvard University Press, p. 991, ISBN 0-674-37299-9
* ↑ Williamson, John, 2004, The Cambridge Companion to Bruckner, Cambridge University Press, p 57 & 267, ISBN 0-521-00878-6
* 1 2 Catholic Encyclopedia
* ↑ Ogasapian, John, and Orr, N. Lee, 2007, Music of the Gilded Age, Greenwood Press, p.85, ISBN 0-313-33552-4
* ↑ Westermeyer, Paul, 2005, Let the People Sing: Hymn Tunes in Perspective, GIA Publications, p. 227, ISBN 1-57999-353-2
# Conjunt megalític de Monte dos Amantes

El Conjunt megalític de Monte dos Amantes és una agrupació de diferents monuments megalítics, que es troba al municipi de Vila do Bispo, al districte de Faro, a Portugal.
Aquest conjunt és a Monte da Salema, junt a l'antic traçat de la carretera nacional 268, entre Vila do Bispo i Sagres, al districte de Faro. El formen nou menhirs, de formes fàl·liques i decorats amb inscripcions; daten al voltant del 4000 a 3000 ae.

## Referències

* ↑ Vilas e Aldeias do Algarve Rural, 2003:27-28
* ↑ «Monumentos Megalíticos». Câmara Municipal de Vila do Bispo. [Consulta: 28 Dezembro 2010].

## Bibliografia

* Vilas e Aldeias do Algarve Rural. 2ª. Faro: Globalgarve/Alcance/In Loco/Vicentina, 2003, p. 171. ISBN 972-8152-27-2.
# Gai Hostili Túbul

Gai Hostili Túbul (en llatí: Gaius Hostilius Tubulus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Hostília i era de la família dels Hostili Túbul.
Va ser pretor urbà l'any 209 aC i l'any següent estava estacionat a Etrúria (208 aC) amb títol de propretor amb el comandament de dues legions. El senat li va encarregar vigilar especialment Arretium que se sospitava que es volia revoltar a favor d'Hanníbal i va prendre com a ostatges 120 fills dels senadors de la ciutat. L'any 207 aC Túbul va ser enviat a Tàrent i en el transcurs del mateix any va ser enviat des de Tàrent a Càpua. Quan es dirigia a aquesta ciutat va ensopegar amb un grup de l'exèrcit d'Hanníbal al que va derrotar causant quatre mil baixes als cartaginesos, i capturant 9 estendards. Va continuar com a comandant de Càpua fins al 203 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1180.
# Perdasdefogu

Perdasdefogu (en sard, Foghesu) és un municipi italià, dins de la Província de Nuoro. L'any 2007 tenia 1.900 habitants. Es troba a la regió de Quirra. Limita amb els municipis d'Escalaplano (CA), Jerzu, Seui, Tertenia, Ulassai i Villaputzu (CA).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Walter Vittorio Mura | Llista Cívica |
# Torre de Recs d'Osor

La Torre de Recs d'Osor és un edifici gòtic d'Osor (Selva) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de planta quadrangular de quatre plantes situada al costat mateix de l'església parroquial d'Osor. Està entre el carrer Sarsanedes i la Plaça del Verger. Es tracta d'una torre d'aspecte i naturalesa robusta que té les façanes de pedra vista. És construïda de pedra, maçoneria desbastada, i grans blocs a les cadenes cantoneres. Les seves dimensions són d'uns 7 metres de costat per uns 15 d'alçada.
Es caracteritza per les seves pedres cantoneres ben tallades, algun finestral gòtic trevolat, les seves diverses espitlleres (a l'alçada de la planta baixa i del primer pis, algunes d'elles per a armes de foc) i per la conservació d'alguns merlets a la façana sud.
A la façana sud les obertures són d'arc de mig punt i a la façana nord són de permòdols o bé d'arc trevolat. La porta principal, actualment a la planta baixa, estava a l'altura del primer pis d'aquesta façana nord. Actualment està unida a una casa pel costat nord-oest.

## Història

El 1439, Violant de Recs, esposa de Ramon de Vilanova, va manar construir la torre de defensa. Durant la construcció d'aquesta torre, permesa pels senyors de la Vall d'Osor (els Cabrera), es va foradar la muralla de la vila. La família Recs, mot provinent del llatí Reig, està documentada des del segle xiv. Sembla que la seva residència era l'actual Can Roure.
Com que la torre fou construïda poc després dels terratrèmols de 1427, s'ha especulat sobre el reaprofitament de materials d'altres indrets propers a la torre. El 1932, al primer pis, s'hi va construir el dipòsit d'abastament d'aigua pel poble; actualment en desús.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Torre de Recs d'Osor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Torre de Recs d'Osor a Castells Catalans
# Sidi M'Hamed Ou Marzouq

Sidi M'Hamed Ou Marzouq (àrab سيدي امحمد اومرزوق) és una comuna rural de la província d'Essaouira de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.341 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Grup Rover

El Grup Rover fou una empresa britànica fabricant d'automòbils, que existí entre el 1986 i el 2000. Incloïa les marques Rover, MG, Mini i Land Rover. Es creà el 1986, quan l'empresa British Leyland, propietat del govern britànic, canvià el seu nom per Grup Rover per tal de millorar la imatge de la companyia. El Grup Rover estava aliat amb Honda, amb qui dissenyà alguns models, com els Rover 800, 400 o 600. El 1989, Honda comprà un 20% de Rover. El mateix any el govern de Margaret Thatcher privatitzà la companyia, venent el 80% que tenia a British Aerospace per 150 milions de lliures. El 1994 BMW comprà la companyia a British Aerospace i Honda. L'estratègia de BMW era el de proporcionar-li finançament però mantenint la seva autonomia, de tal manera que Rover funcionava com una empresa separada de BMW. Tanmateix, l'estratègia no funcionà. Les pèrdues de Rover eren de 2 milions de lliures al dia, tot i que la marca Land Rover sí que donava beneficis. Finalment, l'any 2000 BMW vengué Land Rover a Ford i la resta de l'empresa (excepte Mini) a Phoenix Consortium. Phoenix Consortium la comprà per 10 lliures. L'empresa deixar d'existir aquell any, ja que sota el control de Phoenix Consortium passà a anomenar-se MG Rover Group.

## Referències

* 1 2 Taylor, James. «Capítol 1». A: Rover 75 and MG ZT: The complete Story, 2014.
* ↑ Bowen, David; Maaccarthy, Terry; Eisenhammer, John «How Honda let Rover go to strangers» (en anglès). The Independent, 06-02-1994 [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ Hart, Jeffrey. Rival Capitalists: International Competitiveness in the United States, Japan, and Western Europe, 1992, p. 163.
* ↑ Feast, Richard «With Rover, BMW Got More and Less Than It Asked For». The New York Times, 20-10-1999.
* ↑ Brading, Ryan; Wen-Hao, Yang «The Declining British Car Industry. A Case Study of Rover Group». working paper, 2005.
# 417 aC

El 417 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era també l'any 337 ab urbe condita, o de la fundació de la ciutat de Roma. L'ús del nom «417 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Ostracisme d'Hipèrbol. Aquest polític i demagog va demanar l'ostracisme per a Nícies i Alcibíades, amb l'esperança de desfer-se almenys d'algun dels dos, però els acusats van unir les seves forces i influències i van aconseguir que el poble expulsés a Hipèrbol, segons explica Plutarc.
* Aquell any van ser elegits tribuns amb potestat consular: Publi Lucreci Tricipití, Agripa Meneni LanatLanat, Espuri Veturi Cras Cicurí i Gai Servili Estructe Ahala.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Alcibíades, VII, 13
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 44, 45
# Rhamdella papariae

Rhamdella papariae és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fowler, H. W. 1941. A collection of fresh-water fishes obtained in eastern Brazil by Dr. Rodolpho von Ihering. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 93: 123-199.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torre de Rame

La torre de Rame o Ramí és una torre de guaita d'origen àrab situada a la pedania de las Lomas de Rame, al municipi de Los Alcàzares, Múrcia. Construïda per a vigilar la costa del Mar Menor, ja existia al segle xiii, quan el monarca Alfons X de Castella reconquereix el regne de Múrcia. Rame, topònim aràbic, és una derivació d'Arramín, famós ballester que responia al nom de Faray.
L'estructura de la torre és un prisma inclinat decreixent, de vuit a deu metres d'alt, murs de metre i mig de gruix, planta baixa i dues alçades, terrassa emmerletada i un considerable tapial defensiu per protegir les quadres i el graner.

## Referències

* 1 2 «Torre del Rame» (en castellà). Región de Murcia digital.
# Trena africana cosida

La trena africana cosida és un estil tradicional africà d'arreglar-se el cabell que es trena molt a ran del cuir cabellut. Aquestes trenes se solen fer en línies simples i rectes, però també se'n poden formar dissenys geomètrics i curvilinis.
Aquestes trenes es poden deixar fetes durant unes setmanes sí es renta acuradament el cabell i es greixa regularment el cuir cabellut. Sí el cuir cabellut no es greixa correctament, hi pot aparéixer caspa, produir-se una caiguda important de cabell, i aparéixer coïssor al cap.
Depenent de la zona del món, les trenes les poden usar homes o dones, o tots dos.

## Crítica

Aquestes trenes, juntament amb les rastes, han estat objecte de disputes en diferents àmbits laborals i educatius a Amèrica del Nord i Europa. Alguns patrons han considerat aquest tipus d'arranjament del pentinat inadequat per a treballar en una oficina i l'han prohibit -algunes vegades fins i tot acomiaden els empleats que l'han utilitzat. Els empleats afroamericans i grups de drets civils han respost que tals actituds demostren racisme i prejudicis culturals. Alguns conflictes han donat lloc a litigis legals.
Les trenes massa tensades o utilitzades durant períodes llargs poden provocar un tipus de pèrdua de cabell denominat "alopècia per tracció".

## Referències

* ↑ Http://books.google.cat/books?id=zyWr3dSXUrIC&pg=PA143&lpg=PA143&dq=cornrows+in+litigation&source=bl&ots=EfmITmzlPc&sig=frFr87jMVwyrcbE6-yDQ-hOfbM0&hl=ca&ei=NkfbTLO2D8vm4gbsiaWRCQ&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=4&sqi=2&ved=0CC4Q6AEwAw#v=onepage&q=cornrows%20in%20litigation&f=false.
* ↑ «Braiding 'can lead to hair loss'». [Consulta: 30 abril 2010].