OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Popular de Menorca

El PP de Menorca és la secció local del Partit Popular de les Illes Balears a Menorca. Sota les sigles d'Aliança Popular, després Coalició Popular i finalment com a Partit Popular, ha estat el partit majoritari des de la represa de la democràcia a la majoria d'eleccions disputades des de llavors. Les cares més visibles d'aquest partit han estat els dos presidents del Consell Insular de Menorca Joan Huguet i Cristòfol Triay.

## Càrrecs institucionals

Els seus militants han ocupat els càrrecs institucionals més importants de Menorca. Han estat presidents del Consell Insular de Menorca Joan Huguet (1991-1995) i Cristòfol Triay (1995-1999). Han estat consellers del Govern Balear els militants del PP menorquí Cristòfol Triay, Guillem Camps, Guillem de Olives i Cristòfol Huguet. Joan Huguet fou el president del Parlament Balear entre els anys 1995 i 1999.
El partit ha tengut com a diputats al Congrés dels Diputats de Madrid a Ricard Squella, Adolfo Vilafranca, Cristòfol Pons i Joan Salord i com a senadors Martí Escudero, Bernat Llompart, Llorenç Cardona, Josep Seguí i Manuel Jaén, Juana Francisca Pons Vila i Jorge López Ravanals. A més, el partit també ha ostentat l'alcaldia dels diversos municipis de Menorca excepte Ferreries i Maó

## Direcció política

| Període | President | Secretari general |
| 1978 – 1980 | Manuel Yebra Benavente | |
| 1980 – 1983 | Victòria Florit Escrivà | |
| 1983 – 1996 | Joan Huguet Rotger | Manuel Jaén Palacios (1991 – 1994) Cristòfol Triay Humbert (1994 – 1996) |
| 1996 | Cristòfol Triay Humbert | Bernat Llompart Diaz |
| 1996 – 1999 | Antoni Juaneda Cabrisas | Salvador Botella Mantolan |
| 1999 – 2008 | Juan Manuel Lafuente Mir | Manuel Monerris Barberà (1999 – 2004) Assumpta Vinent Barceló (2004 – 2008) |
| 2008 – 2017 | Santiago Tadeo Florit | Antònia Gener / Juanjo Pons Anglada (fins 29/08/2016) / María Asunción Pons Fullana (des de 29/08/2016) |
| 2017 - | Misericòrdia Sugrañes Barenys | María Asunción Pons Fullana |

## Referències

* ↑ «Senadores electos por Menorca» (en castellà). Arxivat de l'original el 11 de setembre 2012. [Consulta: 22 maig 2014].
* ↑ PP Menorca. «El PP homenajeará a los que han ostentado cargos institucionales» (en castellà), 27-01-2009. Arxivat de l'original el 24 de maig 2009. [Consulta: 22 maig 2014].
* ↑ PP Menorca. «Quienes somos». Arxivat de l'original el 23 d’abril 2011. [Consulta: 22 maig 2014].
* ↑ PP Menorca. «Nou organigrama del PP de Menorca», 07-08-2008. Arxivat de l'original el 10 de maig 2011. [Consulta: 22 maig 2014].
* ↑ «Sugrañes releva a Tadeo: arranca la nueva etapa del PP-Menorca» (en castellà). Menorca - Es diari, 29-05-2017.

## Enllaços externs

* «Web oficial». Arxivat de l'original el 30 de juny 2013. [Consulta: 22 maig 2014].
# Pau Galí i Ramoneda

Pau Galí i Romereda, germà d’Ignasi Galí i Romereda. Neix a Terrassa (Barcelona), batejant-lo el 27 de setembre del 1743 i mor al Real Monasterio de San Lorenzo El Escorial (Madrid) el 12 de maig de 1792.
Mestre de capella i violinista gran part de la seva vida. Va prendre l’hàbit l’11 de desembre de 1762.
Pau Galí i Romereda va ser mestre compositor, dedicant-se a copiar i recol·lectar música de tot Espanya.

## Referències

* ↑ Diccionario de la música española e hispanoamericana. [Madrid?]: Sociedad General de Autores y Editores, ©1999-©2002. ISBN 84-8048-303-2.
# Paulo César Lima

Paulo César Lima, també conegut com a Paulo César o Paulo César Caju, (Rio de Janeiro, 16 de juny de 1949) és un futbolista brasiler retirat de la dècada del 70.
La seva carrera esportiva es dividí entre diversos clubs del Brasil i de França, destacant el Botafogo, Flamengo, Marsella, Fluminense o Grêmio de Porto Alegre.
Amb la selecció del Brasil disputà 57 partits i marcà 10 gols. Participà en els Mundials de 1970 i 1974, en què aconseguí el campionat i la quarta posició respectivament.

## Palmarès

* Copa del Món de futbol: 1970 - Brasil
* Copa Intercontinental de futbol: 1983 - Grêmio
* Taça Brasil: 1968 - Botafogo
* Campionat carioca:
** 1967, 1968 - Botafogo
** 1972, 1974 - Flamengo
** 1975, 1976 - Fluminense
* Taça Guanabara: 1967, 1968 - Botafogo
* Campionat gáucho: 1979 - Grêmio
* Torneig de Ciutat de Mèxic: 1968 - Botafogo
* Copa Roca: 1971 - Brasil
* Torneig d'Estiu (Verão): 1972 - Botafogo
* Copa del Dia de la Independència del Brasil: 1972 - Botafogo
* Torneig de París: 1976 - Botafogo
* Copa Viña del Mar: 1976 - Botafogo
* Trofeu Colombino: 1980 - Vasco da Gama
* Bola de Prata (Placar): 1970, 1972, 1976, 1977
* Màxim golejador del campionat carioca: 1971

## Referències

* ↑ «North American Soccer League Players». Nasljerseys.com, 16-06-1949. [Consulta: 8 juny 2011].
* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ «Todos os brasileiros - 1970» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1974» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Bibliografia

* Marc Barreaud, Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997), L'Harmattan, 1997.
Paulo César Lima amb el Brasil - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1970
1 Félix •
2 Brito •
3 Piazza •
4 Carlos Alberto •
5 Clodoaldo •
6 Marco Antônio •
7 Jairzinho •
8 Gérson •
9 Tostão •
10 Pelé •
11 Rivellino •
12 Ado •
13 Roberto •
14 Baldocchi •
15 Fontana •
16 Everaldo •
17 Joel •
18 Paulo Cézar Caju •
19 Edu •
20 Dario •
21 Zé Maria •
22 Leão •
Seleccionador: Zagallo
Selecció de futbol del Brasil – Copa del Món de futbol de 1974
1 Leão •
2 Luís Pereira •
3 Marinho Peres (c) •
4 Zé Maria •
5 Piazza •
6 Marinho Chagas •
7 Jair Ventura Filho •
8 Leivinha •
9 César Maluco •
10 Rivelino •
11 Paulo César Caju •
12 Renato •
13 Valdomiro •
14 Nelinho •
15 Alfredo •
16 Marco Antônio •
17 Carpegiani •
18 Ademir da Guia •
19 Mirandinha •
20 Edu •
21 Dirceu •
22 Waldir Peres •
Entrenador: Zagallo :
# Pelicà bectacat

El pelicà bectacat (Pelecanus philippensis) és un ocell marí de la família dels pelecànids (Pelecanidae). Difícil de distingir d'altres pelicans de la zona des de lluny, de prop es diferencia fàcilment pel seu plomatge gris i les taques de la mandíbula superior.
El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Hàbitat i distribució

Habita llacs, rius, costes, llacunes i estuaris al Pakistan, l'Índia, Sri Lanka i alguns llocs del Sud-est Asiàtic. Antany també es podia trobar al sud-est de la Xina, Hainan, Sumatra, Java i les Filipines.

## Referències

* ↑ «Pelicà bectacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 18 febrer 2024 (català)
* ↑ «Pelicà bectacat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ibis, spoonbills, herons, Hamerkop, Shoebill, pelicans» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2024. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 212. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Spot-billed Pelican. Pelecanus philippensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 18 febrer 2024].
# Paula Prentiss

Paula Prentiss, nascuda Paula Ragusa el 4 de març de 1938 a San Antonio, és una actriu de cinema estatunidenca.

## Biografia

Mentre estudia a la Universitat Northwestern, és observada l'any 1958 per un agent de la Metro-Goldwyn-Mayer i arran d'això interpreta amb Jim Hutton algunes comèdies. Destaca en aquest gènere en els anys 1960. Es fa notar particularment per les seves inflexions de veu i la seva actuació distesa; tanmateix, també va fer alguns papers més dramàtics. No va freqüentar massa Hollywood, i diverses vegades va sacrificar la seva carrera pel seu paper de mare. Casada amb el realitzador Richard Benjamin (1961), va tenir dos fills, Ross Benjamin i Prentiss Benjamin.
La seva germana Ann Prentiss és també actriu.
Apareix en la llista de 1995 d'Empire Magazine com una de les 100 estrelles més sexys de la història del cinema (#91).
Figura en la llista del Festival de Canes 1999, entre els 500 noms que han fet Canes.

## Filmografia

Filmografia:
* 1960: Where the Boys Are: Tuggle Carpenter
* 1961: The Honeymoon Machine: Pam Dunstan
* 1961: Bachelor in Paradise: Linda Delavane
* 1962: The Horitzontal Lieutenant de Richard Thorpe: Molly Blue
* 1963: Follow the Boys: Toni Denham
* 1964: L'esport favorit de l'home (Man's Favorite Esport): Abigail Page
* 1964: The World of Henry Orient de George Roy Hill: Stella Dunnworthy
* 1964: Looking for Love: Paula Prentiss
* 1965: In Harm's Way: Beverly McConnell
* 1965: What's New Pussycat: Liz
* 1967-1968: He & She (sèrie de TV): Paula Hollister (26 episodis)
* 1970: Catch-22: infermera Duckett
* 1970: Move: Dolly Jaffe
* 1971: Nascut per guanyar (Born to Win): Veronica
* 1972: Last of the Red Hot Lovers: Bobbi Michele
* 1972: The Couple Takes a Wife (telefilm): Barbara Hamilton
* 1974: Crazy Joe: Anne
* 1974: The Parallax View: Lee Carter
* 1975: The Stepford Wives: Bobbie Markowe
* 1977: Having Babies II (telefilm): Trish Canfield
* 1978: No Room to Run (telefilm): Terry McKenna
* 1979: Friendships, Secrets and Lies (telefilm): Sandy
* 1980: Top of the Hill (telefilm): Norma Ellsworth Cully
* 1980: The Black Marble: Sergenta Natalie Zimmerman
* 1981: Listening Skills (tret només en vídeo): hostessa
* 1981: Managing Meetings (tret només en vídeo): hostessa
* 1981: Saturday the 14th de Howard R. Cohen: Mary
* 1981: Victor la gaffe (Buddy Buddy): Celia Clooney
* 1981: Mr. and Mrs. Dracula (sèrie televisada): Sonia Dracula
* 1983: Packin' It In (telefilm) : Dianne Webber
* 1983: M.A.D.D.: Mothers Against Drunk Drivers, telefilm: Lynne Wiley
* 1992: Murder, She Wrote, episodi Incident in Lot #7: Leonora Holt
* 1995: Burke's Law, sèrie televisió episodi Who Killed the Hollywood Headshrinker?: Carla Martinet
* 1996: Mrs. Winterbourne: infermera
* 2007: Hard Forn: Sweet Cherrie

## Referències

* ↑ «Biografia de Paula Prentiss». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Paula Prentiss». The New York Times.
# Parapholis

Parapholis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* P. filiformis (Roth) C. E. Hubbard
* P. incurva (L.) C. E. Hubbard
# Pau Luque

Pau Luque Sánchez (Barcelona, 1982) és un filòsof català, professor de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM).

## Trajectòria

Pau Luque és professor de Filosofia del Dret a l'Institut d'Investigacions Filosòfiques de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM). Col·labora assíduament amb el diari espanyol El País.
El 2018 va publicar La secesión, en los dominios del lobo (Catarata), un assaig sobre la tardor independentista catalana del 2017.
El 2020 va obtenir el premi Anagrama d'Assaig amb l'obra Las cosas como son y otras fantasías. Moral, imaginación y arte narrativo. En paraules de Luque, “un al·legat a favor de la imaginació i un elogi de la incertesa i la imperfecció.

## Referències

* ↑ «Pau Luque: "España debe aparecer frente al mundo como un estado con cuatro lenguas"», 29-07-2018.
* ↑ PAÍS, Ediciones EL. «Artículos escritos por Pau Luque Sánchez» (en espanyol europeu), 07-04-2024. [Consulta: 13 abril 2024].
* ↑ «Pau Luque, Premio Anagrama de Ensayo», 15-09-2020.
# Pere de Queralt i d'Anglesola

Pere de Queralt i d'Anglesola (? - Esglésies, Regne de Sardenya, 1323-1324) va ser baró de Queralt (Pere IV), fill de Pere de Queralt i Margelina d'Anglesola, casat amb Francesca de Castellnou, senyora de Ceret, vers 1302.
Pere participa en la guerra contra Castella pel regne de Múrcia (1296-1304), període durant el qual va ser nomenat procurador reial de València (1301-1302). Negocia sense èxit amb els templers el setge de Montsó (1308). L'any següent, segueix servint Jaume II en la conquesta d'Almeria (1309). Juntament amb els cancellers Pere de Boïl i d'Aragó i, Guillem Olomar, assisteix al Concili de Viena per defensar els interessos en l'afer de l'abolició de l'orde del Temple i el traspàs dels seus béns. El 1314 adquireix el feu de Vespella, fins llavors possessió de la monarquia. Existeix un buit documental sobre la seva figura en la segona meitat d'aquesta dècada. Entre 1320 i 1322 exerceix de procurador del regne de Valencià della Xixona.
Juntament amb el primogènit Guillem, el 30 de maig de 1323 s'embarcar des de Port Fangós fins a Sardenya, a les ordres de l'infant Alfons. Va morir a Esglésies poc després d'haver aconseguit conquerir la ciutat.

## Referències

* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. Organització i defensa d'un territori fronterer: la governació d'Oriola en el segle XV. Barcelona: CSIC, 1992, p. 108.
* ↑ Pere el Cerimoniós. Crònica. Maria Teresa Ferrer i Mallol. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2014, p. 51.
* ↑ Ribera, Manuel Mariano. Centuria primera del Real, y Militar Instituto de la Inclita Religion de nuestra señora de la Merced (en castellà). Barcelona: Pablo Campins, impressor, 1726, p. 417.
* ↑ Pagès Editors, els Templers catalans, de La rosa a La creu de Josep Maria Sans i Travé, pàgs. 404/ (ISBN: 84-7935-329-5).
* ↑ Pere el Cerimoniós, 2014, p. 51.
* ↑ Segura, Joan. Historia de la villa de Santa Coloma de Queralt (en castellà). Barcelona: Impremta Vicente Magriñà, 1879, p. 125.
# Partit Democràtic del Japó (1954)

El Partit Democràtic del Japó (日本民主党 Nihon Minshutō) va ser un partit polític japonés que va estar actiu de 1954 fins a 1955. La formació fou fundada per n'Ichirõ Hatoyama, Primer Ministre del Japó, amb la col·laboració de Mamoru Shigemitsu i el futur Primer Ministre Nobusuke Kishi. El 15 de novembre de 1955, el PDJ va convergir amb el Partit Liberal per formar l'actual Partit Liberal Democràtic.

## Referències

* ↑ Louis Fréderic. Japan Encyclopedia. Harvard University Press, 2002, p. 709. ISBN 978-0-674-01753-5.
# Peruvian Airlines

Aerolínies del Perú era una aerolínia del Perú que opera nou rutes domèstiques des de l'Aeroport Internacional Jorge Chávez de Lima. Peruvian Airlines es va fundar el novembre de 2007, i va rebre el certificat d'operador aeri de l'autoritat de l'aviació del Perú el 7 d'agost de 2008. L'aerolínia va començar a operar el 29 d'octubre de 2009.
El 2 d'octubre de 2019, l'aerolínia va cessar totes les seves operacions a causa de problemes de liquiditat.

## Destinacions
### Vols Nacionals

* Perú
** Arequipa / Aeroport Internacional Rodríguez Ballón
** Chiclayo / Aeroport Internacional Cap. FAP José A. Quiñones Gonzales
** Cusco / Aeroport Internacional Alejandro Velasco Astete
** Iquitos / Aeroport Internacional Crnl. FAP Francisco Secada Vignetta
** Lima / Aeroport Internacional Jorge Chávez
** Piura / Aeroport Internacional Cap. FAP Guillermo Concha Iberico
** Tacna / Aeroport Internacional Crnl. FAP Carlos Ciriani Santa Rosa

## Referències

* ↑ «Corredores de autos dan a luz a Peruvian Airlines» (en spanish). Gatoencerrado, 08-12-2008. [Consulta: 27 agost 2009].
* ↑ «Peruvian Airlines history (Spanish)». Arxivat de l'original el 2011-05-30. [Consulta: 6 desembre 2016].
* ↑ Wert, Jakob. «Peruvian Airlines ceases operations» (en anglès britànic), 04-10-2019. [Consulta: 11 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Peruvian Airlines
* Peru.ifo Oficina de Turisme del Perú Arxivat 2008-11-27 a Wayback Machine.
* De la Comissió de Promoció del Perú per a l'Exportació i el Turisme PROMPERÚ
# Pere Rovira

Pere Rovira és el nom dels següents personatges:
* Pere Rovira i Planas (escriptor) (n. 1947), poeta, novel·lista, assagista i traductor català
* Pere Rovira i Planas (modista), més conegut com a Pedro Rovira (1921-1978), modista català
# Partit de Turkmeneli

El Partit de Turkmeneli (Partit de la Terra dels Turcmans) és una organització política dels turcmans de l'Iraq. Es va fundar al començament del 1994 pel polític turcman xiïta Ahmad Kawnach de Tal Afar (Telafer). Des de 1995 formà part del Front Turcman Iraquià del que es va separar el 2008. La seva revista es diu "Türkmen" i apareix des del 15 de gener del 1994. Aprofitant que Kawnach estava a Xipre i no se li va permetre tornar a Turquia, va ser enderrocat de la direcció per Riad Sari Kahia. Actualment el partit és dirigit per Ryath Jamal.

## Notes

* ↑ segons:

## Referències

* Partits turcmans
# Partit de Tots els Pobles

El partit de Tots els Pobles (All People's Party, APP) és un partit polític nigerià anterior. Va ser format a finals de 1998 durant la transició de govern militar a civil per una coalició d'associacions que van rebre un suport considerable sota el règim de Sani Abacha.
La majoria de el suport del partit va venir de la regió del Cinturó del Mig (Middle Belt) i parts del Nord.
Després de les eleccions de governadors el gener de 1999, el partit Democràtic dels Pobles de Nigèria (PDP) va emergir com el partit polític dominant. Com a resultat, l'APP i un altre partit - l'Aliança per la Democràcia (AD), van formar una coalició per disputar l'elecció presidencial. Olu Falae de l'AD va ser escollit com el candidat a la presidència de la coalició, mentre Umaru Shinkafi de l'APP va ser escollit com el seu company de cartell.
En el 20 de febrer de 1999 en les eleccions legislatives, l'APP va guanyar 23 escons de 109 al Senat i 68 de 360 seients en la Cambra de Representants. L'elecció presidencial, feta el 29 de febrer de 1999, va ser guanyada pel candidat del PDP Olusegun Obasanjo. Va rebre 62.78% del vot comparat al 37.22% del cartell Falae/Shinkafi.
Després, l'APP va patir una escissió i va canviar de nom el 2002 esdevenint el Partit dels Pobles de Tota Nigèria (ANPP).

## Referències

* ↑ Hawley, Caroline. «World: Africa Who's who in Nigeria's elections». BBC. [Consulta: 19 juny 2012].
* ↑ «AFRICAN ELECTIONS DATABASE». 1999 Elections. AFRICAN ELECTIONS DATABASE. [Consulta: 19 juny 2012].
# Partit de l'Aliança de Joves, Obrers i Pagesos d'Angola

El Partit de l'Aliança de Joves, Obrers i Pagesos d'Angola o (Pajoca, abreviatura de Partido da Aliança Juventude, Operários e Camponeses de Angola) és un partit opositor d'Angola. El president de Pajoca és Alexandre Sebastião André i el secretari general és Jesus Kabanga. El partit va ser fundat a Luanda, al 19 de gener del 1991.
Pajoca recolza la lluny d'assolir autonomia per l'enclavament de Cabinda.
A les eleccions del 1992 Pajoca va rebre 13.924 vots (0,35%) i va aconseguir un MP elegit, Alexandre Sebastião André. A les eleccions presidencials, PAJOCA va donar suport al candidat del MPLA.
El 1998 hi va haver una crisi interna a Pajoca, amb el llavors president Sebastião Miguel Tetembwa expulsant Alexandre Sebastião André. El primer congrés del partit va ser convocat, el qual va escollir Alexandre Sebastião André com al nou president. El congrés també va aprovar una nova constitució pel partit.
L'organització feminista de Pajoca es coneix com a Organização da mulher do Pajoca - OMI-PA.

## Enllaços externs

* Alexandre Sebastião André Arxivat 2004-10-30 a Wayback Machine.
# Patriarca de tot Romania

El patriarca de tota Romania (en romanès: 'Patriarh al Întregii Românii'; pronunciació en romanès: [patriˈarh al ɨnˈtred͡ʒij romɨˈnij]) és el títol del cap de l'Església Ortodoxa Romanesa. El patriarca és oficialment anomenat arquebisbe de Bucarest, metropolità de Muntènia i Dobrogea, Locum tenens del tron de Cesarea Cappadociae i patriarca de l'església ortodoxa romanesa. El patriarca Daniel va accedir a aquesta posició el 12 de setembre de 2007.

## Metropolitans de tota Romania

| No. | Primat | Regnar | Notes |
| 1 | Nifon | 1850–1875 | |
| 2 | Calínic | 1875–1886 | |
| 3 | Iosif | 1886–1893 | Primer mandat. |
| 4 | Ghenadie | 1893–1896 | |
| | Iosif | 1896–1909 | Segon mandat. |
| 5 | Atanasie | 1909–1911 | |
| 6 | Conon | 1912-1919 | |
| 7 | Miron | 1919–1925 | Elevat a patriarca. |

## Patriarques de tota Romania

| No. | Primat | Regnar | Regnar | Notes |
| 1 | Miron | 4 de febrer de 1925 | 6 de març de 1939 | Va exercir de primer ministre de Romania de l'11 de febrer de 1938 al 6 de març de 1939. |
| 2 | Nicodim | 5 de juliol de 1939 | 27 de febrer de 1948 | |
| 3 | Justinià | 6 de juny de 1948 | 26 de març de 1977 | |
| 4 | Iustin | 19 de juny de 1977 | 31 de juliol de 1986 | |
| 5 | Teoctist | 16 de novembre de 1986 | 30 de juliol de 2007 | Va dimitir breument del 18 de gener de 1990 al 5 d'abril de 1990, després de la Revolució Romanesa. |
| 6 | Daniel | 12 de setembre de 2007 | Titular | |

## Referències

* ↑ "Romanian Orthodox Christians get new leader" in Southeast European Times, 14 setembre 2007
# El cometa

El Cometa és una pel·lícula mexicana musical estrenada en 1999 dirigida per José Buil i Marisa Sistach.

## Argument

Durant el govern del dictador Porfirio Díaz, un grup de còmics d'una carpa de revista protegeix a Valentina, la filla d'un impressor perseguit per la policia després de publicar propaganda a favor de Francesc I. Madero i el seu pla revolucionari. A càrrec de Valentina està un cineasta francès simpatitzant amb la democràcia. El pas del cometa de Halley en 1910 serveix de fons per a contar una història d'iniciació, emmarcada per un país en conflicte, Mèxic, i a la proximitat de la revolució. El pare de Valentina és capturat i mort però Valentina aconsegueix escapar amb els diners per a la democràcia, que haurà de lliurar als militants exiliats a la frontera amb els Estats Units.

## Repartiment

És una pel·lícula que compta amb un repartiment internacional, a causa de la naturalesa de la història que es conten dins d'aquesta.
* Diego Luna, Victor
* Ana Claudia Talancón, Valentina
* Carmen Maura, Lupe
* Patrick Le Mauff, Guy
* Arcelia Ramírez, Cordelia
* Rodolfo Arias
* Juan Carlos Colombo, President Municipal
* José Antonio Coro, Cura
* Alfredo Gurrola, Evaristo
* Manuel Ojeda, Procopio
* Gabriel Retes, Romualdo
* Juan Claudio Retes
* Gabriela Roel
* Fernando Rubio, Max

## Nominacions

En la XLI edició dels Premis Ariel fou nominada a Millor Actriu (Ana Claudia Talancón), Millor Actor de Quadre (Fernando Rubio), Millor Guió Original, Millor Fotografia, Millor Banda Sonora, Millor Ambientació i Millor Vestuari, tot i que no va guanyar cap premi.

## Referències

* ↑ «Amacc - Academicos».
* ↑ El cometa a cinema22
* ↑ El cometa a elseptimoarte.net

## Enllaços externs

* El Cometa a Adictos al cine
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Raismes

Raismes és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 13.484 habitants. Limita al nord amb Saint-Amand-les-Eaux, al nord-est amb Bruille-Saint-Amand, a l'est amb Escautpont, al sud-est amb Bruay-sur-l'Escaut, al sud amb Petite-Forêt i Beuvrages, al sud-oest amb Hérin i Aubry-du-Hainaut, i a l'oest amb Hasnon i Wallers.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 17.977 | 18.358 | 16.573 | 15.606 | 14.099 | 13.699 | 13.484 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | René Cher | PCF |
# Antic Cementiri (Godall)

L'Antic Cementiri és una obra de Godall (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici descobert format per quatre parets que integren una planta rectangular i que han estat realitzades amb pedra sense treballar lligada amb morter i maons per a formar l'arcada de mig punt que dona entrada al fossar, actualment tapiat. Aquesta entrada no està al centre del mur sinó una mica desplaçada cap a la dreta. El mur està rematat per unes creus de pedra en relleu, separades per una certa distància.
La porta d'entrada estava rematada per una creu de pedra de la que només queda la base.
A l'ample esquerre de la façana hi ha una pedra on hi ha gravat: "AÑO 1832".

## Història

Aquest cementiri ha estat substituït per un altre que es troba a l'altre costat de la carretera i més a l'interior.
Es deteriora amb rapidesa i algunes de les creus han desaparegut. El camí ha estat asfaltat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antic Cementiri de Godall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Antic Cementiri de Godall». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.