OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peu de cabra

Els pedunculats (Pedunculata), coneguts popularment com a peus de cabra, anatifes o percebes, són un ordre de crustacis cirrípedes, marins, especialitzats en l'alimentació per filtratge. Les classificacions més recents no admeten aquest ordre, que ha estat subdividit en nombrosos ordres.

## Característiques

Molts peus de cabra viuen a les zones pelàgiques amarrats cap a baix als objectes flotants a la deriva. Aquests s'alimenten movent els cilis que es troben protegits per una cuirassa acabada en punta. La pota és cilíndrica i carnosa, envoltada d'una membrana de color fosca de consistència coriàcia, cosa que els dona l'aspecte de la pota d'una cabra.
També hi ha espècies de peu de cabra que viuen amarrades a superfícies dures de les roques submergides del pla mesolitoral. Aquests depenen de la força de les onades pel moviment dels cilis. Per això es troben en zones de costa força exposades als elements.

## Gastronomia

El peu de cabra comú (Pollicipes pollicipes) és una espècie de cirrípede relativament gran, molt apreciada des de temps molt antics a la península Ibèrica, especialment a Galícia i Portugal.
Normalment els peus de cabra es consumeixen bullits amb sal i es serveixen freds. Sovint es condimenten amb llimona. Són ideals com a part del vermut i complementen molt bé altres mariscs, com cloïsses, escopinyes o gambes.
La seua captura és difícil i sovint perillosa, car es troben al peu dels penya-segats, fixats a les roques en zones fortament batudes. És típicament atlàntic, tot i que també se n'ha trobat a Formentor, Mallorca. A part d'això és un marisc molt valorat lo qual fa que el seu preu sigui normalment elevat.
Cal no confondre el peu de cabra amb el peu de cabrit (Arca noae), un altre marisc menys apreciat i molt diferent malgrat el nom, que no és un crustaci cirrípede sinó un mol·lusc bivalve.

## Referències

* ↑ «Peu de cabra | enciclopèdia.cat». [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Pedunculata». [Consulta: 25 agost 2021].

## Vegeu també

* Austromegabalanus psittacus
# Gelasi

Gelasi és el nom dels següents personatges:
* Gelasi I, papa
* Gelasi II, papa
* Gelasi I de Cesarea, bisbe de Cesarea de Palestina
* Gelasi II de Cesarea, bisbe de Cesarea de Palestina
* Gelasi de Cízic, escriptor i prevere de Cízic
# Cold Spring Harbor

Cold Spring Harbor és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.975 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cold Spring Harbor tenia 4.975 habitants, 1.753 habitatges, i 1.416 famílies. La densitat de població era de 516,4 habitants per km².
Dels 1.753 habitatges en un 38,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,8% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 19,2% no eren unitats familiars. En el 14,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 101.122 $ i la renda mediana per família de 112.441 $. Els homes tenien una renda mediana de 78.984 $ mentre que les dones 44.464 $. La renda per capita de la població era de 52.403 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cold Spring Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cold Spring Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* http://www.coldspringharborvillage.org
* http://www.cshl.edu
* http://www.cshwhalingmuseum.org
* http://www.csh.k12.ny.us/High.cfm Arxivat 2011-04-17 a Wayback Machine.
# John Parkington

John Parkington va ser un farmacèutic de Londres i era herborista del Rei. L'any 1640 en un llibre de farmacologia, va aconsellar, usar les floridures per a guarir les infeccions (Kavaler, 1967).
Es considera que és un precedent en l'ús de la penicil·lina tanmateix, les floridures ja s'havien usat com a medicina des del temps de l'Antic Egipte on consta que el metge Imhotep ja les utilitzava

## Referències

* Kyungchan (Charles) Min THE HISTORY OF PENICILLIN:A SUCCESSFUL CASE OF GOVERNMENT INTERVENTION The Concorde Review Volum 23 nº 1 2012
# Xarxet falçat

El xarxet falçat o xarxet falcat (Mareca falcata) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacunes, rius i encara zones costaneres durant la migració. Cria des de Sibèria meridional i central, cap a l'est fins al Mar d'Okhotsk i Kamtxatka, cap al sud, fins Tuva, Krai de Primórie i Sakhalín, Mongòlia, Manxúria, illes Kurils i l'illa japonesa de Hokkaido. A l'hivern migren fins al nord de l'Índia i d'Indoxina, Xina, sud del Japó, Hainan i Taiwan.

## Referències

* ↑ «Xarxet falçat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 octubre 2024(català)
* ↑ «Fitxa del xarxet falcat». SIOC: servidor d'informació ornitològica de Catalunya. ICO, Barcelona., 2024.
# Casimir Melià Tena

Casimir Melià Tena (Albocàsser, 1902 - Castelló de la Plana, 1991) fou un enginyer industrial i escriptor valencià.

## Biografia

Casimir Melià va nàixer a Albocàsser (Alt Maestrat) el 18 d'abril de 1902, fill de Casimir Melià Martí i Guadalupe Tena Gil. Inicia la seua formació primària al si del nucli familiar i el 1914 es desplaça a Castelló per tal de començar el batxillerat. Finalitzada aquesta primera etapa es muda a Madrid per tal de matricular-se en la carrera de Ciències Exactes. Al curs següent es trasllada a Barcelona on s'especialitzà en l'enginyeria nuclear a l'Escola d'enginyers de la ciutat. Allí va establir contactes amb altres estudiants amb els quals assistia a concerts d'òpera, concerts de Pau Casals, exposicions o tertulies. Acabà les dues carreres, amb el doctorat a Madrid.
Casimir Melià guanyà unes oposicions a l'Estat i fou destinat a Terol i després a Castelló, com a enginyer de la Prefactura d'Indústria. En aquesta època va conèixer Josefa Ferrer Carrera amb qui es casà el 1941 i va tindre tres fills: Maribel, Emili i Elisea.
Durant la seua època al Ministeri d'Indústria desenvolupà diverses investigacions i estudis en camps com l'electricitat i l'energia nuclear. Així destaquen publicacions com Comercio e industria en los productos de secano, Industria de la alimentación, Reactores nucleares, La economía de Castellón, Industrias químicas y del papel i altres. Una fita destacada d'aquesta època és el descobriment d'uns models de gasògens per a automoció, que patentà el 1942.
Amb la mort d'en Carlos G. Espresatpi el 1970 es va fer càrrec de la presidència de la Societat Castellonenca de Cultura, etapa en què conreà l'escriptura amb gèneres com l'assaig i la narrativa, tant en castellà (Temas de nuestro tiempo, El mito de Prometeo, i en català (El sector menyspreat).
En Casimir Melià Tena va morir a Castelló el 28 d'octubre de 1992 i està enterrat al cementeri de Sant Josep.

### Reconeixement

Casimir Melià fou reconegut amb el títol de fill predilecte del seu poble natal Albocàsser el 1986, i fill adoptiu de Castelló el 1989. La Fundació Huguet el reconegué com a Valencià de l'Any el 1980. L'ajuntament d'Albocàsser va instituir un certàmen de literatura infantil i juvenil amb el nom de Casimir Melià el 1991.

## Obra (Llista no exhaustiva)
### Monografies científiques

* L'economia del regne de Valencia segons Cavanilles (1978)
* Reactores nucleares
* Comercio e industria en los productos de secano
* Industria de la alimentación
* La economía de Castellón
* Industrias químicas y del papel

### Assaig i narrativa

* Temas de nuestro tiempo (1973)
* El sector menyspreat (1977)
* El Mito de Prometeo

## Referències

* ↑ Bellés, Salvador. «Casimiro Meliá Tena. Equilibrado humanista, científica y técnico» (en espanyol). Seres Humanos de Castelló. Universitat Jaume I, 2003. [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ «Mejoras en los gasógenos para autotracción». Patentados.com. [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ Sánchez Almela, Elena. «Casimiro Meliá Tena» (en castellà). Diccionario Biográfico de la Real Academia de la Historia. [Consulta: 11 maig 2022].
# Cal Bosch (Bell-lloc d'Urgell)

Cal Bosch és una casa de la vila de Bell-lloc d'Urgell a la comarca del Pla d'Urgell. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Habitatge familiar de tipologia arquitectònica popular que destaca, principalment, pels elements compositius de la façana. Consta de planta baixa, amb magatzem per usos agrícoles, dos pisos d'habitatge i golfes. Al primer pis destaca el balcó corregut amb llarga llosa plena de motius esculpits elusius a les tasques del camp. En aquest mateix nivell destaca una gran llosa de pedra, a manera de llinda, on s'especifica el nom de l'antic propietari JOAN BOSCH 1800. En els pisos superiors destaquen les pedres motllurades dels ampits de les finestres. Quant als materials utilitzats, la façana es divideix en tres parts: baixa, amb aplacat de pedra; mitja amb blocs de pedra força regulars i la superior amb arrebossat.

## Història

A finals de la dècada dels 60 del s. XIX es va fer una modificació en l'estructura compositiva de la façana. Aquesta intervenció quedà reflectida en el primer pis, amb corriment dels forats dels balcons que, com es pot observar, no coincideixen amb la llinda treballada. Fa uns anys es va completar la restauració de la façana donant-li l'acaba actual. El picapedrer fou J. Altarriba de les Borges Blanques. Abans de la Guerra Civil aquesta casa fou un hostal.

## Referències

* 1 2 «Cal Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Beto Brant

Beto Brant (Jundiaí, 1964) és un director de cinema brasiler. El 1987 es graduà en cinema per la Fundação Armando Álvares Penteado i va començar dirigint videoclips, fins que el seu curtmetratge Jó fou premiat al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana del 1993. El 1997 va dirigir el seu primer llargmetratge, Os Matadores que li va proporcionar el Kikito d'Or al millor director al Festival de Gramado. I el seu tercer llargmetratge, O Invasor (2002), ha estat inclòs a la Llista de les 100 millors pel·lícules brasileres segons ABRACCINE.

## Filmografia

* 2016 - Pitanga (documental, codirigit per Camila Pitanga)
* 2011 - Eu Receberia as Piores Notícias dos Seus Lindos Lábios
* 2012 - Segment "Kreuko" a Mundo Invisível
* 2009 - O Amor Segundo B. Schianberg
* 2007 - Cão sem Dono
* 2005 - Crime Delicado
* 2001 - O Invasor
* 1998 - Ação entre Amigos
* 1997 - Os Matadores
* 1993 - Jó (curtmetratge)
* 1989 - Dov'e Meneghetti? (curtmetratge)
* 1987 - Aurora (curtmetratge)

## Premis

* Premi al millor director: Festival do Rio, Crime Delicado (2005)
* Premi a la millor pel·lícula llatinoamericana, al Sundance Film Festival, per O Invasor (2001).
* Kikito de Ouro al millor director, al Festival de Gramado, per Os Matadores (1997).
* Premi al millor director, al Festival de Brasilia, per O Invasor (2001).
* Trofeu Passista al millor director, al Festival de Recife, per Ação entre Amigos (1998).
* Crystal Lens Trophy al millor director, al Miami Brazilian Film Festival, per Os Matadores (1997) i Ação entre Amigos (1998).
* Premi al millor curtmetratge, al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, per Jó (1993).

## Referències

* ↑ Beto Brant e Camila Pitanga a novocine.es
* ↑ Beto Brant leva "Matadores" ao festival, Folha de Sao Paulo, 14 d'agost de 1997
* ↑ «Os 100 melhores filmes brasileiros eleitos pela crítica». The Huffington Post Brasil, 02-12-2015.
* ↑ Silva, Denise Mota da. Vizinhos distantes: circulação cinematográfica no Mercosul. Annablume, p. 61, 2007. ISBN 9788574196824.
* ↑ Silva. Vizinhos distantes:. , p. 60, 2007.
* ↑ Silva. Vizinhos distantes:. , p. 59, 2007.
* ↑ Silva. Vizinhos distantes:. , p. 28, 2007.
# Peu de llit

El peu de llit és un moble poc utilitzat en l'actualitat. Anteriorment era comú de trobar-ne en forma de banc, de tamboret o de cofre, sobretot en cambres amb grans ornaments. Com ho indica el seu nom, és un moble que es col·loca al peu del llit i que serveix per a posar-hi el cobrellit, la roba que hom es lleva a la nit o aquella que es posarà l'endemà al matí. En general un peu de llit té la forma d'un banc allargat, pot estar encoixinat, folrat amb pell o tela; la seva forma ha de ser rectangular i pot ser tan ample o alt com es desitgi, sempre que no sobrepassi l'altura del matalàs. Pot ser fet d'una sola peça sòlida o tenir potes i baranes.

## Vegeu també

* Llit
* Matalàs
* Banc

## Referències

* ↑ «Mueble español. Estrado y dormitorio. Muebles «de guardar»: Arcas y armarios» (pdf) (en castellà) p. 54-55. Biblioteca virtual Comunidad de Madrid, 1990. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «REJUVENECE en medio del estilo PIRATA este Carnaval» (en castellà). Mobles Cambrils. [Consulta: 3 maig 2020].
# Genovevo de la O

El general Genovevo de la O (Santa María Ahuacatitlán, estat de Morelos, el 3 de gener del 1876 - Santa María Ahuacatitlán, el 12 de juny del 1952) fou una figura prominent de la Revolució mexicana, que va dedicar la seua vida a la lluita armada i la política a fi d'aconseguir una reforma agrària que afavorís els peons i camperols, i no sols els grans hisendats.
Havent nascut en el si d'una família d'origen camperol, des de petit li va tocar ser testimoni de les humiliacions i robatoris de terres comunals, les quals eren arrabassades per part de la hisenda Temixco i els seus poderosos propietaris. Igualment, va poder veure com els pagesos es van organitzar per emprendre un juí i reclamar llurs terres, les quals foren guanyades pels hisendats per ordre del Tribunal de la Santa Inquisició, que fou la instància consultada. El 1910 es va aixecar contra el règim de Porfirio Díaz, i al febrer del 1911 es va unir a Emiliano Zapata, del qual va ser lloctinent. Després del Pla d'Ayala (novembre), va atacar la ciutat de Cuernavaca, a l'estat de Morelos (febrer del 1912). Al desembre del 1914, fou escollit governador de Morelos pels zapatistes i, fins al 1916, va contindre els atacs de l'exèrcit constitucionalista contra l'Exèrcit Alliberador del Sud. Després de l'assassinat de Zapata (abril del 1919), es va declarar continuador de la revolució. Després va donar suport a Álvaro Obregón i va entrar custodiant-lo a la ciutat de Mèxic (maig del 1920). Les forces zapatistes es van integrar en l'Exèrcit Nacional i De la O va ser nomenat comandant militar de Morelos. El 1945, va participar en la fundació de la Federació de Partits del Poble de Mèxic. Finalment, el 12 de juny del 1952 va morir a Santa María Ahuacatitlán i el seu cos va ser vetllat al Saló de Plens de la Cambra de Diputats de Mèxic abans de ser portat al cementiri del poble on va néixer. Va exercir una gran influència política fins a la seua mort.

## Referències

* ↑ Bibliotecas Virtuales de México (castellà)
* 1 2 3 4 Los ensayos (castellà)
* ↑ Enciclonet (castellà)
* ↑ Biografías y Vidas (castellà)

## Bibliografia

* Jesús Sotelo Inclán. Documentos Inéditos sobre Emiliano Zapata y el Cuartel General. Seleccionados del Archivo Genovevo de la O, que conserva el Archivo General de la Nación. Comisión para la Conmemoración del Centenario del Natalicio del General Emiliano Zapata. Ciutat de Mèxic, primera edició, 1979, pàgs. X-XIV.

## Enllaços externs

* Canal Once TV - Centenario de la Revolución mexicana - Genovevo de la O (castellà).
* Carta de Emiliano Zapata al general Genovevo de la O (castellà).
* Un corrido a Genovevo de la O - YouTube (castellà).
# Colibrí de Cora

El colibrí de Cora (Thaumastura cora) és una espècie d'ocell de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae).

## Característiques

És el colibrí petit. L'esquena, cap i dors són verdosos. La resta del cos i pit és de color crema. Té un bec recte i molt curt (més curt que el seu cap). El mascle (en època de reproducció) té plomes extremadament llargues i blanques.
Les femelles i els joves tenen més aviat la cua molt curta i arrodonida, amb puntes blanques (difícils de veure).

## Història natural

S'alimenta del nèctar de les flors, les que al seu torn pol·linitzador. Habita des del nord de Xile fins al del Perú des de la costa fins a elevacions de més de 3.000 m.
# Joan Beltran Bofill

Joan Beltran Bofill (Badalona, 17 de juny de 1934 - Pollença, 14 d'abril de 2009) fou un pintor figuratiu amb connotacions sorollistes.
Estudià a la Reial Acadèmiia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi i a l'escola Llotja de Barcelona. De jove va treballar per RBA en la col·lecció El Molino, il·lustrant entre d'altres, obres d'Agatha Christie. El seu primer contacte amb l'illa de Mallorca va ser quan es va incorporar a files a Pollença. Aquella llum i paisatge li proporcionaren unes condicions idíl·liques que ell reflectí amb mestria en les seves obres. Exposà a les Galeries Wally Findlay Galleries International (Paris, New York, Chicago, Palm Beach). Del 1960 al 1973 deixà la pintura en un segon terme. L'any 1984 publicà el llibre "Beltran Bofill". Fins als darrers dies continuà buscant en la llum i el paisatge de Pollença els temes que foren la seva font d'inspiració.

## Referències

* ↑ Cabo Such, Rafael. L'Altra pintura: D'un temps, un indret i una indústria. Universitat d'Alacant, 2016, p. 69. ISBN 8416724202.
* ↑ José F. Ráfols. Diccionario de artistas de Cataluña, Valencia y Baleares. Edicions Catalanes, 1980, p. 311–.
* 1 2 «Muere en Palma el pintor de Badalona Joan Beltrán Bofill a los 74 años» (en castellà). Diario de Mallorca, 15-04-2009. [Consulta: 17 gener 2020].
* ↑ Beltran Bofill, Joan. Beltran Bofill (en català, castellà, anglès.). Única. Barcelona febrer 1984: Joan Beltran Bofill, Febrer 1984, p. 263. ISBN 84-398-0574-8.D.L.B-42837-83.
# Wanyin

Wanyin és un estat dels Estats Shan dins l'estat Shan de Myanmar. Té uns 352 km². La capital és Wanyin a la vall de Nam Pawn, a uns 50 km al sud de Hopong. Cultius d'arròs. Té muntanyes de vora 2.500 metres d'altura. La població està formada per shan i taungthu. El principat va participar en la Confederació d'estats Shan contra els britànics del 1886, i el 1887 va quedar sotmès al protectorat. El príncep fou reconegut sawbaw. El 1959 va abdicar com la resta de prínceps shan i els principats esdevingueren repúbliques poc favorables a mantenir la unió amb Birmània.
# Castellers de Berlin

Els Castellers de Berlín són una colla castellera de Berlín, Alemanya, fundada el 2018. Vesteixen el color groc. Actualment, encara no han assolit cap estructura de castells de 6 i estan rodant estructures de 5 i el pilar de 4.
La colla va començar a assajar a principis de l'any 2018 en un projecte impulsat per gent d'altres colles, inclosos antics membres dels Xiquets de l'Alster. Els Castellers de la Vila de Gràcia són els padrins els Castellers de Berlín.

## Referències

* ↑ Andrés, Guillem. «Neix una nova colla castellera a Berlín», 10-05-2018. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Els Castellers de la Vila de Gràcia aixequen castells a la Catedral de Colònia», 07-06-2022. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Cinc colles internacionals tornen amb castells de 6 | RevistaCastells.cat», 12-10-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Pedro, Lidia. «Els Castellers de Berlín. Hacer castillos en el aire en Berlín es posible» (en castellà), 22-05-2018. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ Miró, Quim. «Berlín s'alça amb una colla castellera», 20-02-2019. [Consulta: 13 octubre 2023].
# Bryant

«Bryant» té aquests significats:
* Toponímia:
** Bryant (Arkansas)
** Bryant (Dakota del Sud)
** Bryant (Illinois)
** Bryant (Indiana)
** Bryant Park, jardí al cor de Midtown (Manhattan, New York, Estats Units)
* Biografies:
** Anita Bryant (Barnsdall, Oklahoma, 1940), cantant americana
** George Bryant (Melrose, Massachusetts, 1878 - Marshfield, Massachusetts, 1938), arquer estatunidenc
** Kobe Bryant (1978), jugador de bàsquet estatunidenc
** Phil Bryant (Moorhead, Mississipi, 1954), polític del Partit Republicà i 64è Governador de Mississipi des del 2012
# Betlingchhip

Betlingchhip, Betalongchhip, Balinchhip o Thaidawr, és un cim de Tripura, Índia.
És la muntanya més alta de la serralada de Jampui (Zampui Tlangdung). Amb 1097 metres és també el punt més alt de l'estat de Tripura.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* ↑ «Peakbagger - Betalongchhip, India».
# Pinturas de guerra

Pinturas de guerra és una novel·la gràfica de l'autor Ángel de la Calle publicada per Reino de Cordelia el 2017. Fou proclamada millor obra al 36è Saló Internacional del Còmic de Barcelona (2018). La complexa obra, amb pròleg de Paco Ignacio Taibo II, abraça diferents gèneres com el biogràfic, l'històric, el polític, l'art o la trama policíaca.
Originalment, el còmic fou publicat a Mèxic el 2016 per la Secretaría de Cultura de Ciudad de México.

## Sinopsi

El còmic és una ucronia ubicada a la dècada del 1960-70 a París i té com a fil conductor el propi Ángel de la Calle, que s'autodibuixa per narrar la trama criminal a la qual l'autor es veu involuntàriament involucrat a l'arribar a París, ciutat on només pretenia portar a terme un treball de recerca sobre l'actriu nod-americana Jean Seberg, musa de la nouvelle vague.
Al llarg del seva recerca, l'àlter ego d'Ángel de la Calle coneix a tota una sèrie d'artistes i intel·lectuals d'origen sud-americà que s'han exiliat a la capital francesa fugint de l'horror de les sanguinàries dictadures militars propagades al Con Sud gràcies a l'èxit de l'Operació Còndor. La trama inclou també a agents de la CIA, membres del servei d'intel·ligència francès i fins i tot una sèrie de personatges reals com Juan Goytisolo, Jean-Paul Sartre, situacionistes i directors de la nouvelle vague, entre molts altres personatges ficticis.
Aquesta intricada trama li serveix a Ángel de la Calle per narrar episodis de repressió i violència com la massacre de Tlatelolco a Mèxic, la repressió del règim de Videla a l'Argentina o la persecució de Pinochet contra el clandestí MIR.
També, al llarg del còmic les referències literàries i cinematogràfiques són una constat, com per exemple a Philip K. Dick, Cortázar, o García Márquez.

## Palmarès

* Millor obra del Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2018.

## Referències

* 1 2 «Laura Pérez Vernetti, gran premi del Saló del Còmic». El Punt Avui, 14-04-2018. «El premi a la millor obra d'autor espanyol va ser per a Pinturas de guerra, d'Ángel de la Calle.»
* ↑ Augusto Casas, Carlos «'Pinturas de Guerra': cuando el arte aún» (en castellà). Público, 25-06-2017.