OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rinorrea

La rinorrea (de rhīno- gr. ‘nas' + rhoíā gr. ‘flux’) (o, rarament, hidrorrea nasal o rinohidrorrea) és la segregació, i posterior expulsió, abundant de líquid per les fosses nasals que es forma a la mucosa nasal i a la paranasal. Aquest increment és causat per un flux de sang superior al normal.
Aquest líquid està format majoritàriament per aigua amb un percentatge del 97% i la resta sals com la mucina i una proteïna anomenada albúmina. La consistència del flux segregat pot tenir consistència pot ser líquid aquós o fins i tot espès i groguenc.
Generalment, el seu Ph és àcid o neutre.

## Etiologia

La causa més prevalent en la comunitat són els refredats.
Altres causes són:
* Plor, quan es produeixen llàgrimes en excés, el líquid drena per la cantonada interna de les parpelles, pel conducte nasolacrimal i cap a les cavitats nasals.
* Rinitis (principalment l'al·lèrgica) i sinusitis.
* Tumors nasals, pòlips nasals.
* Inhalació de substàncies irritants.
* Traumatisme cranial amb fractura de la base del crani de les fosses anterior o mitjana.

## Diagnòstic

Quan la rinorrea no disminueix i es presenta un quadre de cefalea, mal de gola, orelles i tracte respiratori cal consultar al facultatiu per detectar quina és l'etiologia de la simptomatologia.
Per a diagnosticar el problema cal començar fent una bona anamnesi al pacient per detectar si la simptomatologia pot estar relacionada amb alguna al·lèrgia, amb el contacte amb substàncies tòxiques, tumors nasals…entre altres. Cal preguntar la quantitat aproximada de líquid, el color, la consistència, inicia de la simptomatologia i altres símptomes associats. Posteriorment, pot ser convenient explorar les fosses nasals i el col. Aquesta exploració es fa mitjançant una prova anomenada rinoscòpia o endoscòpia nasal.

### Proves complementàries

Segons les sospites es pot requerir radiografies de tòrax i del nas, tomografia computeritzada de cap (TAC), cultiu d'esput i del coll, anàlisis de sang, proves d'al·lèrgia, etc.

## Tractament

El tractament d'aquesta patologia es basa a controlar i minimitzar els signes i símptomes que es presenten. La base del tractament és actuar contra la causa de la rinorrea. Si aquesta es desencadena a causa d'al·lèrgies cal iniciar tractament farmacèutic i control dels factors ambientals. Per altra banda, si la causa és un constipat d'origen víric cap fer rentats de les fosses nasals i es poden inhalar vapors de camamilla. Si l'origen del constipat és bacterià caldrà iniciar tractament amb antibiòtic. En aquest cas l'adherència al tractament és molt important. Finalment, si la rinorrea és provocada per pòlips nasals o tumors nasals i cerebrals caldrà aplicar un tractament adjuvant.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en anglès), 22-09-2011. [Consulta: 23 febrer 2015].
* 1 2 «Rinorrea» (en castellà). Clínicia Juan Carrero. Arxivat de l'original el 2015-02-23. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ «Stuffy or runny nose» (en anglès). MedlinePlus. [Consulta: 18 agost 2013].

## Vegeu també

* Rinitis
* Moc

## Enllaços externs

* How to Wipe Your Nose
# Aixopluc dins un marge

L'Aixopluc dins un marge és una obra de Gratallops (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

No constitueix un element massa freqüent. La seva construcció s'ha de correspondre forçosament amb la del marge mateix. Hom hi accedeix per una obertura practicada a la paret del mur i l'interior és igualment revestit de pedres, essent el sostre constituït per lloses. La boca d'entrada té una amplada de 70 cm per 60 cm d'altura, i les dimensions interiors són de 90 cm d'altura per 1'6 m de diàmetre, aproximadament. La seva utilització deuria ser per a guardar eines o aixoplugar-se en casos d'emergència.

## Història

La datació és incerta, però es podria situar cap al segle xix o finals del segle xviii, en un moment d'esplendor a la comarca, que fa suposar la construcció de millores agrícoles tals com abancalaments, sequers, etc.

## Referències

* 1 2 «Aixopluc dins un marge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Yalode

Yalode és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -26.8 ° de latitud nord i 313.75 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 260 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el tres de juliol del 2015 i fa referència a Yalode, deïtat de Dahomey honrada per les dones en ritus de collita.

## Referències

* ↑ "Yalode". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Roland de Vaux

Fra Roland Guérin de Vaux O.P. (París, 17 de desembre de 1903 – Jerusalem, 10 de setembre de 1971) va ser un frare dominic, historiador i arqueòleg francès
El 1929 va ser ordenar sacerdot a París i tot seguit ingressà a l'Orde dels Predicadors. Des del 1934 fins a la seva mort, va estar destinat a Palestina. Va estudiar a l’École Biblique francesa de Jerusalem, per a esdevenir-hi aviat professor de diverses matèries, especialment d'història i d'exègesi bíbliques. En va ser el director des de 1945 fins a 1965.
Des de 1951 va treballar en les excavacions a Qumran, i les seves troballes van animar molts arquèolegs de tot el món a dirigir-s'hi. El 1959 va oferir diverses conferències a l'Acadèmia Britànica sobre la qüestió, en les quals va presentar les seves tesis sobre les successives ocupacions d'aquell territori, des de l'edat del ferro fins a l'ocupació romana. Va causar sensació la seva teoria que Qunram havia estat el recer de la secta jueva dels essenis, una mena de protocristians citats per l'historiador clàssic Flavi Josep.
Va col·laborar estretament amb Kathleen Kenyon en les excavacions de la ciutadella de David de Jerusalem els anys 1961 a 1963. Li ncomanaren la direcció dels dos primers volums de la Història Antiga de Cambridge.
Tot i no ser epigrafista ni paleògraf, des de 1965 fins a la seva mort va ser l'editor dels anomenats "Rotlles de la mar Morta", i també va ser el director dels cinc primers volums dels "Descobriments en el Desert de Judea". Tanmateix, mai no va voler publicar conclusions definitives sobre les descobertes de Qumran, per bé que deixà moltes notes que van ser sintetitzades en un únic volum publicat el 2003.
Les teories sobre Qumran i la mateixa solvència de De Vaux com a historiador avui dia han estat durament qüestionades.
# Anthony Carlisle

Sir Anthony Carlisle, FRCS, FRS (Stillington, Durham, Anglaterra 15 de febrer - 1768 - Londres, 2 de novembre - 1840) fou un anatomista i cirurgià anglès. El 1800 va descobrir al costat de William Nicholson l'electròlisi passant un corrent elèctric a través de l'aigua, descomponent en els seus elements constituents, hidrogen i oxigen. Va ser elegit membre de la Royal Society el 1804.

## Treballs i distincions

* Cirurgià a l'Hospital de Westminster, des de 1793.
* Professor d'Anatomia a la Royal Academy, de Londres.
* Professor de Cirurgia i Anatomia a la Royal Society of Surgeons el 1815, i president d'aquesta institució.
* Cirurgià de Jordi IV, que el va nomenar Cavaller.
* Membre d'altres societats científiques: Society of Arts, Societat Linneana.
Va realitzar aportacions a la fisiologia (estudi del melsa i tiroide), anatomia (estructura del sentit), cirurgia (instruments especialitzats per amputacions) i ciències naturals (músculs dels peixos).

## Descobriment de l'electròlisi

Seguint indicacions d'Alexandre Volta al costat de William Nicholson va construir una pila. Per tal de millorar la connexió elèctrica, connectar els elèctrodes de la pila a un recipient amb aigua. Van notar que en una de les terminals apareixia hidrogen i en l'altra, oxigen, procedents de la descomposició de l'aigua. Així van descobrir l'electròlisi, fenomen que, mitjançant un corrent elèctric, permet separar els diferents elements que componen un compost. Humphry Davy va usar l'electròlisi per descompondre diferents sals i així descobrir el sodi i el potassi. Posteriorment, es va obtenir bari, calci, magnesi i estronci.

## Obra escrita

Va escriure nombrosos articles en publicacions de diverses societats científiques. També va escriure llibres de diversa temàtica, alguns d'ells al costat d'altres autors.
* An essay on the disorders of old age (1818)
* Lectures on cholera and other pestilencial diseases (1832)
* Phisiological observations upon glandular structures and their different secernant offices (1838).
* An essay on the disorders of old age: and on the significa for prolonging human life.
És possible que inspirés a Mary Shelley, creadora de Frankenstein, després dels relats que Carlisle narrava el pare de l'escriptora sobre els seus experiments amb cadàvers i electricitat.

## Referències

* ↑ «Enterprise and electrolysis... | News | Chemistry World» (en anglès). Chemistry World.
* ↑ Carlisle, Anthony. An essay on the disorders of old age and on the means for preserving human life. Ayer Publishing, 1918, p.1.
* ↑ cid = 899220 Mary Shelley, creadora de 'Frankenstein'. Swissinfo. 15 juny 2006.

## Enllaços externs

* Obituary. Sir Anthony Carlisle. A: The Gentleman's magazine, Volum 169. F. Jefferies, 1840.
# Osona (desambiguació)

«Osona» té aquests significats:
# Concert per a piano (Skriabin)

El Concert per a piano en fa sostingut menor, op. 20, és una peça primerenca del compositor rus Aleksandr Skriabin. Va ser compost el 1896 i és l'únic concert que va escriure. Es va estrenar el 23 d'octubre de 1897 a Odessa, amb el compositor al piano i Vassili Safónov dirigint l'Orquestra de la Societat Musical Russa. Té una durada aproximada de 27 minuts.
El concert té moltes dificultats tècniques, especialment llargs i ràpids arpegis. Tot i la popularitat d'altres treballs per a piano de Skriabin, el concert no es programa amb regularitat a les sales de concert.

## Estructura

L'obra està estructurada en tres moviments:
* Allegro
* Andante
* Allegro moderato
En el primer moviment el piano introdueix el tema principal i després l'orquestra el repeteix mentre el piano l'acompanya en vuitenes. En aquest moviment les frases són llargues i les melodies tendeixen a ser molt cromàtiques, una cosa comuna en l'estil d'Aleksandr Skriabin; també destaca la seva alta càrrega de síncopes i polirítmies.
El segon moviment comença en la tonalitat de Fa sostingut major, que per a Scriabin era una "tonalitat mística 'blau brillant'". El moviment és inusual perquè pren la forma d'un tema i quatre variacions (el qual en els concerts sol assignar-se als tercers moviments). L'orquestra és la responsable d'introduir el tema. El piano apareix en la primera variació acompanyant a l'orquestra amb arpegis i polirítmies canviants. La segona variació és més ràpida i destaquen salts en vuitenes de la mà esquerra. La tercera variació és una lenta marxa fúnebre. La quarta variació posseeix una intricada ornamentació i el clarinet acompanya en forma contrapuntística al solista. El moviment acaba amb el retorn del tema, pràcticament en la seva forma original, a l'orquestra i al piano.
En el tercer moviment es desenvolupa el tema principal del primer moviment.

## Referències

* ↑ «Piano Concerto, Op.20 (Scriabin, Aleksandr)». Imslp. [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ Ates Orga. «Scriabin & Tchaikovsky: Piano Concertos». Hyperion Records. [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ Morita, Patsy. «lexander Scriabin Piano Concerto in F sharp minor, Op. 20». Allmusic. [Consulta: 2 maig 2024].
# Cízic (heroi)

Cízic (en grec antic Κύζικος), va ser, segons la mitologia grega, un heroi de la Propòntida, a la costa asiàtica.
Té un paper en el viatge dels argonautes, que van fer una de les seves primeres escales al seu país. Cízic era originari del nord de Grècia, i fill d'Eneu, un fill d'Estilbe i d'Enete, filla d'Eussor rei de Tràcia. El fill d'Eussor era Acamant, cap de les tropes tràcies que combatien a favor dels troians contra els grecs. Cízic era rei dels dolions, descendents de Posidó.
La llegenda explica que a l'arribada dels argonautes a la seva ciutat, s'acabava de casar amb Clite, filla de l'endeví Mèrops. Cízic va acollir als navegants amb una celebració i els va donar provisions. Però a la nit, els argonautes, que acabaven de salpar, van ser retornats a la costa per una violenta tempesta. Els dolions van pensar que els atacaven uns pirates i van lluitar contra els argonautes. Cízic va córrer amb un contingent d'homes a ajudar-los, però va ser mort per Jàson. Al matí, tothom va reconèixer l'error que s'havia comès. El argonautes van lamentar-se durant tres dies davant del cadàver del rei, i després van celebrar uns funerals a la manera grega, amb Jocs Fúnebres. Desesperada, la seva esposa Clite va agafar una corda i es va penjar.
La ciutat on havia regnat, va rebre el seu nom, Cízic.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Cy'zicus». [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 109. ISBN 9788496061972.
# Gau de Magdeburg-Anhalt

El Gau de Magdeburg-Anhalt (Gau Magdeburg-Anhalt) va ser una divisió administrativa de l'Alemanya nazi de 1933 a 1945 a l'estat alemany d'Anhalt i la província prussiana de Saxònia. Abans d'això, de 1927 a 1933, era la subdivisió regional del partit nazi en aquesta zona.
El sistema nazi de Gau (en plural Gaue) va ser establert originalment en una conferència del partit, el 22 de maig de 1926, per tal de millorar l'administració de l'estructura del partit. A partir de 1933, després de la presa de poder nazi, els Gaue va reemplaçar cada vegada més als estats alemanys com a subdivisions administratives a Alemanya.
Al capdavant de cada Gau es va situar un Gauleiter, una posició cada vegada més poderosa, especialment després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, amb poca interferència des de dalt. El Gauleiter local freqüentment ocupava càrrecs governamentals i de partit, i s'encarregava, entre altres coses, de la propaganda i la vigilància i, a partir de setembre de 1944, el Volkssturm i la defensa de la Gau.
La posició de Gauleiter a Magdeburg-Anhalt va estar a càrrec de Wilhelm Friedrich Loeper de 1927 a 1935, seguida pel seu diputat Joachim Albrecht Eggeling, després de la mort de Loeper a causa del càncer, que va dirigir la Gau en funcions de 1935 a 1937. Rudolf Jordan va ser l'últim Gauleiter entre 1937 i 1945. Jordan va ser sentenciat a 25 anys de presó a la Unió Soviètica després de la guerra, però va ser alliberat el 1955 i va morir el 1988. Va publicar la seva autobiografia sobre el seu temps com Gauleiter i en captivitat, que no mostrava cap indicació que estigués disposat a assumir la responsabilitat dels esdeveniments de l'Alemanya nazi.

## Gauleiters

* 1927-1935: Wilhelm Friedrich Loeper
* 1935-1937: Joachim Albrecht Eggeling (en funcions)
* 1937-1945: Rudolf Jordan

## Referències

* 1 2 «Die NS-Gaue» (en alemany). Deutsches Historisches Museum.
* ↑ «The Organization of the Nazi Party & State». The Nizkor Project. Arxivat de l'original el 2016-11-09.
* ↑ «Übersicht der NSDAP-Gaue, der Gauleiter und der Stellvertretenden Gauleiter zwischen 1933 und 1945» (en alemany). Zukunft braucht Erinnerung. Arxivat de l'original el 26 de maig 2017.
* ↑ «Gau Magdeburg-Anhalt» (en alemany). Arxivat de l'original el 2017-05-24.
* ↑ Hüttenberger, Peter. Die Gauleiter: Studie zum Wandel des Machtgefüges in der NSDAP (en alemany). Stuttgart: Deutsche Verlags-Anstalt, 1969, p. 215.
* ↑ «Jordan, Rudolf» (en alemany). Universitat de Magdeburg.

## Enllaços externs

* Llista de Gauleiter
# Aníbal Pachano

Aníbal Ernesto Pachano Gorostidi (Tostado, 7 de març de 1955) és un coreògraf, actor, ballarí, director i arquitecte argentí. Conjuntament amb la seva ex-muller Ana Sans, va crear el reconegut grup artístic "Botton tap".

## Biografia

El 1966, el seu pare, odontòleg i polític esdevingut cec, va intentar progressar en l'àmbit gastronòmic, però sense èxits. La seva família va fer fallida, i van haver de viatjar a Buenos Aires, on Anníbal va començar a treballar com a cadet. Aquella no seria, però, la primera mudança dels Pachano, ja que, any rere any canviaven d'habitatge.
Als disset anys, va estar a punt de guanyar un concurs de ball al programa "Alta tensión" però va quedar eliminat i això el va frustrar. Llavors, va estudiar arquitectura. En aquesta carrera, va treballar amb Antonio Jantus entre 1974 i 1976, després va ser cap de taller en l'Estudi Kliczkowski-Minond-Natanson-Nevani-Sztulwark i finalment va treballar al costat d'Eduardo Rojkind, fins que va rebre el seu títol d'arquitecte de la Universitat de Buenos Aires el 1980. Llavors, va treballar com a docent de Sistemes de Comunicació Visual III a la UBA, arribant a dissenyar el 1982 una casa al balneari de Cariló.
Als 28 anys es va enamorar d'Ana Sans, una ballarina que va conèixer quan va anar a veure un musical. Va començar a estudiar dansa jazz al mateix estudi que ella i quinze dies després van anar a viure junts. Amb Anna Sans, Aníbal va crear el grup artístic "Botton tap" i va tenir una filla: Sofia. Al maig de 2010 va revelar que viu amb VIH des del 2000.

## Carrera

Tot i que va començar la seva carrera artística el 1982, va ser l'any 2009 en Showmatch, el programa conduït per Marcelo Tinelli, on va adquirir major popularitat. És reconegut en la manera de vestir-se, utilitza fracs amb corbata molt acolorits i s'identifica per les seves galeres. El 2009 crea l'obra de teatre Pour La Gallery. Periòdicament treballa com panelista convidat en Bendita TV; cicle que condueix Beto Casella. L'any 2010, torna a participar com a jurat del certamen de Showmatch, Bailando por un sueño 2010 i realitza gires amb la seva obra teatral Pour La Gallery. El dia 27 novembre 2010 Aníbal Pachano va acabar la seva gira pel país, a Còrdova amb Pour La Gallery. Va tornar a reprendre l'obra en la temporada 2011 a Mar del Plata L'any 2011 va participar de la desfilada del "Mar del Plata Moda Show".

## Referències

* ↑ «¿Quién es Aníbal Pachano?». Arxivat de l'original el 2010-05-22. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Aníbal Pachano confesó que tiene SIDA.». Arxivat de l'original el 2011-07-15. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Juez y parte. Entrevista diario Los Andes». Arxivat de l'original el 2010-11-19. [Consulta: 10 febrer 2011].
* ↑ «Perfil. Entrevista diario Los Andes». Arxivat de l'original el 2010-11-19. [Consulta: 10 febrer 2011].
# Rolando Barrera

Rolando Barrera (Villa Hernandarias, província d'Entre Ríos, Argentina, 18 d'octubre de 1960) és un exfutbolista argentí, que jugava a la posició de davanter.

## Bibliografia

* Barreaud, Mark. Diccionari de futbolistes estrangers a la lliga professional francesa (1932-1997). L'Harmattan, París, 1998. ISBN 2-7384-6608-7.

## Enllaços externs

* Perfil BDFA
* Lliga perfil
# Andreu Vivó i Tomàs

Andreu Vivó i Tomàs (Barcelona, 3 de febrer de 1978 - Turó de Collbaix, Sant Joan de Vilatorrada, 31 de desembre de 2012) fou un gimnasta olímpic català.
Va iniciar la seva carrera als 7 anys participant en esdeveniments de gimnàstica, i als 11 anys va assolir el seu primer títol. Va participar amb l'equip espanyol als jocs olímpics de Sydney 2000, on va quedar en desè lloc a les paral·leles i per equips, i va guanyar quatre medalles entre els Jocs del Mediterrani de Tunis 2001 i els Jocs del Mediterrani d'Almeria 2005. A Tunísia, hi va obtenir la plata en paral·leles i barra fixa, i el bronze en el concurs d'homes per equips, i a Almeria, l'or en el concurs d'homes per equips. També va participar en el campionat d'Europa d'Amsterdam 2007, l'indoor europeu de Debrecen 2005, i el campionat del món de Melbourne 2005.
Vivó, que residia a Manresa, va començar a trobar-se malament quan estava amb un amic fent esport de muntanya al turó de Collbaix, a Sant Joan de Vilatorrada, i finalment va patir una aturada respiratòria i va morir el 31 de desembre de 2012 a la 1:00 de la nit.

## Referències

* 1 2 3 «El gimnasta olímpic Andreu Vivó pateix una mort sobtada». naciodigital.cat, 31-12-2012. Arxivat de l'original el 2022-08-12. [Consulta: 1r gener 2013].
* 1 2 «El gimnasta Andreu Vivó muere a los 34 años de forma súbita» (en castellà). 20minutos.es, 31-12-2012. [Consulta: 1r gener 2013].
# Palm Beach (pel·lícula)

Palm Beach és una pel·lícula de comèdia dramàtica australiana del 2019 dirigida per Rachel Ward i protagonitzada per Sam Neill i Bryan Brown, el darrer dels quals també va coproduir la pel·lícula. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

Un grup d'amics de tota la vida està celebrant una festa de retrobament al suburbi de Sydney de Palm Beach.

## Repartiment

* Frances Berry com a Caitlin
* Bryan Brown com a Frank
* Matilda Brown com a Ella
* Richard E. Grant com a Billy
* Aaron Jeffery com Doug
* Jacqueline McKenzie com a Bridget
* Heather Mitchell com a Eva
* Sam Neill com a Leo
* Greta Scacchi com a Charlotte
* Charlie Vickers com a Dan

## Referències

* ↑ «Palm Beach (2019) - the Screen Guide - Screen Australia».
* ↑ CCMA. «Programació de TV3», 24-08-2023. [Consulta: 24 agost 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Palm Beach: Film Review». hollywoodreporter.com, 06-06-2019.
# Edigué

Edigué (en rus: Эдиге) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 587 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* 1 2 Село Ортатюбе на карте
# Julietta (pel·lícula)

Julietta és una comèdia romàntica francesa dirigida en 1953 per Marc Allégret, amb gió de Françoise Giroud, protagonitzada per Dany Robin i Jean Marais. la pel·lícula està basada en la novel·la homònima de Louise de Vilmorin.

## Argument

Julietta, una noia romàntica i somniadora, es nega a acceptar com a marit el vell cavaller mundà que la seva mare ha triat, decidida a viure la vida com ella l'entén. Per casualitat, en el seu camí ella coneix l'home somiat.

## Repartiment

* Dany Robin - Juliette Valendor
* Jean Marais - André Landrecourt, advocat
* Jeanne Moreau - Rosie Facibey, xicota d'André
* Denise Grey - Mme Valendor, mare
* Bernard Lancret - príncep Hector d'Alpen
* Nicole Berger - Martine Valendor, germana de Juliet
* Georges Chamarat - Arthur, l'intendent
* François Joux - El comissari
* Georges Sauval - El controaldor
* Louis Saintève - L'home sortint dels vàters del tren
* Alain Terrane
* Renée Barell

## Referències

* ↑ «Box Office Figures for Jean Marais films».
* ↑ Julietta (1953) at the Films de France

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula a Unifrance
# Ctenomys validus

Ctenomys validus és una espècie de mamífer rosegador histricomorf de la família dels ctenòmids. És endèmica de l'Argentina, específicament, de la província de Mendoza.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys validus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 gener 2009.
# Adyton

L'ádyton (grec τὸ ἄδυτον, literalment «lloc en el qual no es pot entrar») és un terme d'arquitectura que designa en un temple de l'antiga Grècia a un espai reservat per a certes funcions, la majoria religioses. Es tracta d'una habitació o bé darrere del naos, o bé enquadrada al mateix naos, on només podien accedir els sacerdots. L'ádyton podia ser també subterrani (es parlarà llavors de cripta) o en canvi realçat sobre un podi.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 29 octubre 2014].