OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de Pantorga

La platja de Santa Gadea, Pantorga o Ribeiría és una de les platges de Tàpia de Casariego, la més occidental, i està en la localitat de Santa Gadea. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i presenta protecció mediambiental per estar catalogada com ZEPA i LIC.

## Descripció

Té forma corba, de petxina, d'uns 200 metres de longitud i 45 metres d'amplària mitjana. És una platja amb poca afluència de banyistes, la perillositat és del tipus mitjà i està en un entorn rural que li dona un cert encant. La sorra és de color torrat fosc. Té l'inconvenient que en la pleamar l'aigua la cobreix gairebé íntegrament.
Per orientar-se, si no s'utilitza el GPS, cal buscar els coneguts pobles de Serantes i Villamil com a referències properes. L'aproximació ha de fer-se per la carretera N 634 i quan s'arriba al poble de Serantes cal desviar-se fins al poble de Santa Gadea. En l'extrem occidental es troben els «illots de las Pantorgas», de gran bellesa natural. Per al surf està catalogada amb «Categoria 1».
En les proximitats d'aquesta platja va encallar una balena de 28 tones el 25 d'octubre de 2001 i l'1 de març un «roncual comú» de 18 tones i 16 metres de llarg.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=524 Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 5. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Cottus pollux

Cottus pollux és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 15 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat (40°N-31°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: els rierols de muntanya de Honshu, Shikoku i Kyushu (el Japó).

## Longevitat

La seua esperança de vida és de 4 anys.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Natsumeda, T., S. Kimura i Y. Nagata, 1997. Sexual size dimorphism, growth and maturity of the Japanese fluvial sculpin, Cottus pollux (large egg type), in the Inabe River, Mie Prefecture, central Japan. Ichthyol. Res. 44(1):43-50.
* ↑ Uonokai, T. Nakajima i K. Ohara (eds.), 2005. Activities of Uonokai (Fish survey group): Fish distribution in the watershed of Lake Biwa. Shiga, Japan: Lake Biwa Museum. 233 p.
* ↑ Natsumeda, T., 2007. Variation in age at first reproduction of male japanese fluvial sculpin induceb by the timing of parental reproduction J. Fish. Biol.70:1378-1391.

## Bibliografia

* Abe, S., 1976. A cytotaxonomical study in some freshwater cottoid fishes (Cottidae, Pisces). Cytologia 41(2):323-329.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Ida, H., H. Terashima i T. Fujimi, 1989. Karyotypes in four species of the family Cottidae. Jap. J. Ichthyol. 36(1):135-140.
* Kinziger, A.P., R.M. Wood i D.A. Neely, 2005. Molecular systematics of the genus Cottus (Scorpaeniformes: Cottidae). Copeia (2):303-311.
* Nogusa, S., 1960. A comparative study of the chromosomes of fishes with particular considerations on taxonomy and evolution. Mem. Hyogo Univ. Agric. 3(1):1-62.
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
* Wildlife Survey Group in Shiga Prefecture (ed.), 2005. Red data book of Shiga Prefecture. Sunrise Press, Shiga, p. 475.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# L'aire d'un crim

L'aire d'un crim és una pel·lícula espanyola de 1988, que va suposar el retorn a la direcció del seu director, Antonio Isasi-Isasmendi, que feia 11 anys que no dirigia cap pel·lícula des d' El perro (1977), on aprofita el cinema negre per fer una metàfora de l'Espanya rural i gris amb un repartiment d'alt nivell. És basada en la novel·la El aire de un crimen de Juan Benet, finalista del Premi Planeta el 1980. Ha estat traduïda al català i emesa per TV3 el 20 de juliol de 1992.

## Argument

En la dècada del 1950 en un indret mític d'Espanya anomenat Región, al poble de Bocentellas, apareix un home assassinat enmig de la plaça del poble. Els habitants del poble li demanen a un oficial de la caserna militar propera, el capità Medina, perquè els ajudi mentre arriba el jutge. Quan aquest arriba, però, el cadàver del mort ha estat canviat per un altre i es posen de manifest els interessos del caciquisme local.

## Repartiment

* Francisco Rabal - el coronel
* Maribel Verdú - La Chiqui
* Fernando Rey - Fayón
* Chema Mazo - capità Medina
* Ramoncín - Luis Barceló
* Miguel Rellán - Dr. Sebastián
* María José Moreno - La Tacón
* Germán Cobos - Amaro
* Ovidi Montllor - Domingo Cuadrado
* Terele Pávez - Dona peó
* Rafaela Aparicio - Tinacia Mazón
* Agustín González - Jutge
* Alfred Lucchetti - Peris

## Premis

Gabriel Castro, Jorge Rodríguez Álamo i Antonio Isasi-Isasmendi foren nominats al Goya al millor guió adaptat en 1988.

## Referències

* ↑ El aire de un crimen, El País, 19 de desembre de 1990
* ↑ L'aire d'un crim a esadir.cat
* ↑ L'aire d'un crim al Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ El aire de un crimen al web dels premis Goya

## Enllaços externs

* El aire de un crimen a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Ceratosàurids

Els ceratosàurids (Ceratosauridae) són una família de dinosaures teròpodes pertanyents a l'infraordre Ceratosauria. L'espècie tipus, Ceratosaurus, fou trobada per primera vegada a les roques juràssiques de Nord-amèrica. Els ceratosàurids tan sols comprenen els gèneres Ceratosaurus i Genyodectes.

## Classificació

* Subordre Theropoda
** Infraorder Ceratosauria
*** Família Ceratosauridae
**** Genyodectes
**** Ceratosaurus
# Casa a l'avinguda Àngel Guimerà, 215 (Cardedeu)

La Casa a l'avinguda Àngel Guimerà, 215 és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa-torre aïllada de dos habitatges, de tipologia ciutat jardí. Aquesta s'alça sobre un perímetre irregular i voltada de tanca molt baixa d'obra. La casa té estructura i composició simètrica: un cos central quadrat amb dos cossos afegits als costats component una línia corba a les façanes laterals i acabades en terrassa amb balustrada de pedra. Flanquejant la part central, dos porxos amb frontó clàssic, sostingut per columnes i pilastres. El llenguatge és en conjunt clàssic. La casa dona la idea d'una "quinta italiana".

## Història

L'encàrrec de la casa es va fer el 17-03-1949; J. Mª Dominguez demanà llicència per a fer dos torres en el mateix terreny. L'edifici es construí en el terreny d'un antic celler, d'aquí el sobre nom de la casa. Aquest celler pertanyia a una casa que disposava de nombroses vinyes.

## Referències

* 1 2 «Casa a l'avinguda Àngel Guimerà, 215». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Agno

Agno és un municipi del districte de Lugano (Cantó de Ticino, Suïssa) on hi ha l'Aeroport de Lugano.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Bob Frankston

Robert «Bob» M. Frankston (nascut el 14 de juny de 1949 a Brooklyn, Nova York) és el cocreador amb Dan Bricklin del full de càlcul VisiCalc i cofundador de Software Arts, l'empresa que el va desenvolupar.
Frankston es va graduar el 1966 a l'Escola Secundària Stuyvesant de Nova York i el 1970 al MIT.

## Referències

* ↑ «Bob Frankston - bio» (en anglès). [Consulta: 24 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Bloc de Bob Frankston (anglès)
# Pont d'Albesa

El Pont d'Albesa és un pont del municipi d'Albesa (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya

## Descripció

Pont reconstruït el segle xx que substitueix un antic pont medieval. Passa per sobre de la Noguera Ribagorçana. Pont format per 7 arcs rebaixats de pedra picada.

## Notícies històriques

| « | Se comunica per camins carreters ab los demés pobles vehins, ab un bonich pont de pedra picada construït el 1331 sobre el Noguera per a dirigir-se a Portella y Alguayre,havent-se reconstruit enguany lo terraplè que va ser destroçat per les avingudes de 1907.Pujant a Lleyda passa un camí vehinal, construïts 6 kilòmetres per Terresserona,Benavent,Vilanova de Segrià,Portella y Albesa d'ahont n'arrenca un altre que passant per Algerri va a trobar lo Ballaguer a Castellò de Farfanya, Alfarràs y Tamarit.Existeix camí directe a Balaguer a Menàrguens y a Torrelamèo. (Districte electoral de Balaguer). | » |

## Referències

* 1 2 «Pont d'Albesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2015].
# Corè

Segons la Bíblia i l'Alcorà, Corè o Corah (en hebreu קֹרַח בן-יִצְהָר Qōrah ben Yizəhār i en àrab قارون Qarun) era un israelita que es va rebel·lar contra Moisès durant l'Èxode del poble hebreu pel desert després de la sortida d'Egipte.

## Corè, un levita

Corè va néixer en el si del clan quehatita durant el captiveri dels hebreus al país del Nil. Era el primogènit d'Ishar, segon fill del cabdill Quehat i net del patriarca Leví. Els seus germans més petits foren Xelomit, Nèfeg i Zicrí. Era, per tant, cosí-germà de Moisès i del Summe Sacerdot Aaron.
Segons el llibre de les Cròniques, els seus descendents foren:
* Assir
* Elcanà
* Abiassaf, pare de Corè i Assir. Aquest últim fou pare de Tàhat, pare de Sefonià, pare d'Azarià, pare de Joel, pare d'Elcanà, pare d'Amassai, pare de Màhat, pare d'Elcanà, pare de Suf, pare de Tohu, pare d'Elihú, pare de Jeroham, pare d'Elcanà, qui fou pare de l'últim jutge d'Israel Samuel, que al seu torn fou pare d'Abià i Joel. Aquest últim era pare d'Eman, el cantor escollit pel Rei David i que va tenir tres filles i catorze fills, que eren: Buquiahu, Mataniahu, Uziel, Xubael, Jeremot, Hananià, Hananí, Eliata, Guidalti, Romamti-Èzer, Joixbecaixa, Mal·lotí, Otir i Mahaziot.
Segons el judaisme, després de l'alliberament i durant l'Èxode del poble jueu pel desert, Corè va aconseguir una gran fortuna i un gran ramat de caps de bestiar va esdevenir un dels levites més rics de tot el poble d'Israel. També era considerat un home sabi i distingit fins al punt que va ser un dels quehatites escollits per carregar l'Arca de l'Aliança.

## Conspiració contra Moisès

Quan el primogènit del patriarca Quehat va morir, els seus dos fills eren Moisès -líder del poble d'Israel- i Aaron -Summe Sacerdot d'Israel-. Per aquest motiu calia designar un nou príncep dels quehatites. Segons els costums, aquest rol hauria recaigut en el segon fill del patriarca anomenat Ishar però ja era mort i el seu fill primogènit era Corè.
Moisès però, va designar príncep dels quehatites el primogènit del fill més petit del patriarca Quehat, anomenat Elsafan (Num. iii. 30) però Corè va protestar; aleshores, juntament amb el rubenites Datan i Abiron van reunir 250 membres del Sanedrí per prendre-li el poder al profeta Moisès i esdevenir la casta regnant (Num. R. xviii. 2; Tan. l.c.; comp. Targ. pseudo-Jonathan to Num. xvi. 2).
Jahvé els va castigar; va esberlar el terra de les seves tendes i tots els conspiradors van morir.

## Referències

* ↑ Pes. 119a; Sanh. 110a
* ↑ Num. R. xxii. 7; comp. Ex. R. li. 1).
* ↑ Tan., ed. Buber, Ḳoraḥ, Supplement, 5; Num. R. xviii. 2
# Kiril Svéixnikov

Kirill Mikhàilovitx Svéixnikov (en rus Кирилл Михайлович Свешников) (10 de febrer de 1992) és un ciclista rus, professional des del 2012 i actualment a l'equip Gazprom-RusVelo. Combina la carretera amb el ciclisme en pista on ha obtingut una medalla als Campionats del Món i diverses proves de la Copa del Món.
Pocs dies abans de començar els Jocs Olímpics de Rio, es va anunciar que l'UCI excloïa Svéixnikov de poder participar en els Jocs, juntament amb altres ciclistes russos, degut al seu historial amb el dopatge.

## Palmarès en pista

* 2010
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Roman Ivlev, Pavel Karpenkov i Evgeny Shalunov)
* 2011
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Sergey Chernetskiy, Artur Ierxov i Maksim Kozyrev)

### Resultats a la Copa del Món

* 2011-2012
** 1r a la Classificació general i a la prova de Pequín, en Scratch
* 2013-2014
** 1r a Guadalajara, en Puntuació
* 2015-2016
** 1r a Cali, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2011
** 1r a la Volta a La Corunya
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Joaquim Agostinho

## Referències

* ↑ «Olympic Games: Italy replaces Russia in men's team pursuit». cyclingnews.com, 01-08-2016 [Consulta: 6 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Élie Gesbert

Élie Gesbert (Saint-Brieuc, Bretanya, 1 de juliol de 1995) és un ciclista francès, professional des del 2016. Actualment corre a l'equip Arkéa-B&B Hotels. En el seu palmarès destaca el Campionat de França en ruta júnior i una etapa al Tour de l'Avenir.

## Palmarès

* 2013
** Campió de França en ruta júnior
* 2014
** 1r als Tres dies de Cherbourg
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Ronda de l'Isard
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya
** Vencedor d'una etapa al Tour del Llemosí
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Algarve

### Resultats al Tour de França

* 2017. 85è de la classificació general
* 2018. 86è de la classificació general
* 2019. 78è de la classificació general
* 2021. 61è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2022. 42è de la classificació general
* 2023. 73è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Elie Gesbert a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Elie Gesbert a procyclingstats.com
# Ceratopipra

Ceratopipra és un gènere d'ocells de la família dels píprids (Pipridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.2, 2020) aquest gènere està format per cinc espècies:
* Ceratopipra cornuta - manaquí de crinera.
* Ceratopipra mentalis - manaquí cuixagroc.
* Ceratopipra erythrocephala - manaquí capdaurat.
* Ceratopipra rubrocapilla - manaquí cap-roig.
* Ceratopipra chloromeros - manaquí cuaample.

## Taxonomia

Les diferents espècies eren classificades tradicionalment al gènere Pipra però van ser ubicades al gènere Dixiphia Ludwig Reichenbach|Reichenbach, 1850 al comprovar que Pipra era un gènere polifilètic, arran treballs com ara Prum, 1992. Més tard es va crear per a elles aquest gènere.

## Referències

* ↑ RO Prum. 1992. Syringeal morphology, phylogeny, and evolution of the Neotropical manakins (Aves: Pipridae). American Museum Novitates 3043: 1–65.do
* ↑ GM Kirwan, N David, SMS Gregory, JA Jobling, F Steinheimer i GRR Brito. 2016. The mistaken manakin: a new genus-group name for Parus pipra Linnaeus, 1758 (Aves: Passeriformes: Pipridae). Zootaxa 4121(1): 089–094.
# Casa a la rambla Sant Isidre, 30 (Igualada)

Casa a la rambla Sant Isidre, 30 és un edifici d'Igualada (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa és situada a la rambla de Sant Isidre, un dels eixos comercials més emblemàtics de la ciutat.
És un edifici entre mitgeres de planta baixa i tres pisos amb cinc eixos de composició vertical i planta rectangular. En origen, era característic per presentar una façana d'estil pre-isabelí, amb relleus de motius florals elaborats en terra cuita i col·locats verticalment, separant els eixos d'obertures.
No obstant, amb les renovacions de la planta baixa per acollir locals comercials, la façana es va remolinar i pintar deixant-la en un estat força descurat i malmès. Tanmateix, destaca per la presència de cinc balcons per cadascun dels pisos i en el de la part superior s'hi mostren obertures rectangulars disposades damunt d'una cornisa.

## Història

Si la data que trobem a la façana -1801- correspon a la col·locació dels relleus esmentats tindríem un cas d'avantguarda artística, ja que aquestes representacions de terra cuita tenen el seu moment de màxima expansió a mitjans del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa a la rambla Sant Isidre, 30». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Akora

Akora fou un antic estat al districte de Kohat al Pakistan governat per la tribu paixtu dels khattaks.
Els khattaks dominaven la zona i el cap khattak, Malik Akor, va acordar amb Akbar que defensaria el territori al sud del riu Kabul contra qualsevol atac i va rebre a canvi la concessió del territori amb drets de duanes al pas d'Akora a l'Indus. Els seus descendents van governar sobre els khattaks i sobre el territori amb seu a Akora; entre ells va destacar el poeta guerrer Khushhal Khan.
El 1747 la sobirania sobre Kohat va passar a Ahmad Shah Abdali que la va exercir però a través de les tribus paixtus dels bangash i els khattak; el tehsil de Teri va esdevenir poc després d'un cap d'una branca júnior dels senyors d'Akora. Al començar el segle xix formà un govern territorial sota autoritat del barakzai Sardar Samad Khan, servidor de Dost Muhammad, emir de l'Afganistan. Els fills de Sardar Samad Khan foren expulsats el 1828 pels sardars de Peshawar, el principal dels quals fou Sultan Muhammad Khan. A Teri les funcions de cap local van esdevenir hereditàries i aquestos sobirans van governar sobre els khattaks occidentals en completa independència d'Akora.
Això va portar a diversos conflictes entre Teri i Akora i era freqüent que hi hagués al mateix temps dos pretendents al tron; les funcions de cap canviaven sovint de mans i es van produir diversos assassinats i rebel·lions. Sultan Muhammad Khan de Peshawar fou confirmat per Ranjit Singh en la possessió de Kohat, Hangu, i Teri.
El 1849 Akora, que va estar al costat dels sikhs, fou annexionada pels britànics; Teri en canvi, que va donar suport als britànics, va romandre com a jagir.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. Article Kohat
# Brewster (cràter)

Brewster és un petit cràter d'impacte lunar en la perifèria nord de Sinus Amoris. Es troba al sud-oest del cràter Römer, de major grandària. Al sud-est de Brewster es troba Franck, de grandària similar.
Aquest cràter té forma de copa, amb gran simetria, i sense cràters superposats. Un ressalt baix se situa al costat del bord nord. L'interior del cràter té una albedo relativament alta en comparació amb la del terreny circumdant. Deu el seu nom al científic escocès, Sir David Brewster.

## Bibliografia

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Cràter lunar
* Selenografia
* Blueprint

## Enllaços externs

* LTO-43D1 Littrow — mapa topogràfic de la L&PI
# Pont d'Anoia

El pont d'Anoia és un pont de Martorell (Baix Llobregat) sobre el riu Anoia que uneix el nucli antic, anomenat la Vila, a la dreta del riu, amb els barris nous a l'esquerra del riu. La carretera N-2, que uneix Barcelona i Madrid, passa sobre el pont.

## Història

La construcció del primer pont l'autoritzà la reina Maria de Castella, esposa d'Alfons el Magnànim, el 1437. Sembla que era un pont amb pilars de pedra i tauler de fusta. Enllaçava l'actual carrer de Francesc Santacana amb el camí del Pontarró. Calia pagar el pontatge per passar-hi. El 1828 es construí un pont de pedra que substituí l'anterior, però per manca d'una zona sòlida on ancorar l'obra al marge esquerre, es va haver de reconstruir dues vegades en ser arrossegat per riuades els anys 1850 i el 1865.
Amb el replantejament de la carretera a Madrid, que va donar lloc a l'obertura del carrer del Mur, es bastí un nou pont de pedra al lloc actual, molt proper a l'anterior, però la seva vida va ser molt breu doncs una riuada el 20 d'octubre de 1866 el va destruir. El 1899 es va inaugurar un pont metàl·lic, construït per La Maquinista Terrestre i Marítima. El 23 de gener de 1939 les tropes republicanes en retirada el van fer volar, al igual que la resta de ponts de Martorell.
El maig de 1939 el Servicio Militar de Puentes y Caminos va iniciar la construcció d’un nou pont, executat per presoners de guerra, amb estructura de formigó, que encarar subsisteix actualment, tot i que el 1976 va ser modificada profundament.
El 2009 es va remodelar el pont amb l'eixamplament de les voreres per donar prioritat als vianants, la col·locació de bancs i jardineres i la construcció d'una pèrgola.

## Referències

* ↑ «Martorell». Grup Enciclopèdia.
* 1 2 3 4 «Pont d'Anoia». aMartorell.
* ↑ «Martorell vila de ponts». Centre d'Estudis Martorellencs.
* ↑ «Diumenge s'inaugura la remodelació de la plaça i el portal d'Anoia». L'Informador de Martorell, 14-02-2009.
# Cor d'ametlles

El cor d'ametlles (àrab: قلب اللوز, qalb al-lawz, transcrit com a kalb el louz, qalb el louz o gelb el louz) són uns pastissets quadrats o amb forma de rombe típics de la cuina d'Algèria més popular que es menja molt als vespres durant el ramadà, acompanyat de cafè o de te a la menta.
Són uns pastissets molt dolços i consistents, fets amb sèmola enrossida dins d'una paella sense greixos (com es fa també a la tamina), ametlla picada, mantega, sucre i aigua-ros o aiguanaf, cuits al forn, generosament banyats en xarop o mel i ben sovint decorats amb una ametlla sencera. Poden tenir diversos noms segons les regions, com per exemple chamia (literalment: ‘llevantí’, ço és, del Llevant de la Mediterrània) a l'oest d'Algèria o harissa, a l'est.

## Referències

* ↑ Algerie 2011 Par Jean-Paul Labourdette, Dominique Auzias p134