OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Florido Silvestri de Barbarano

Florido Silvestri de Barbarano (Barbarano Romano - Roma, 1673) fou un editor, poeta, compositor, dramaturg i sacerdot italià.

## Notes biogràfiques

Florido de Silvestris va néixer a Barbarano Romano (Viterbo), al territori de Tuscia. El 1656, tal com mostra la «Descripció del districte de Campo Marzio feta el juliol de 1656», Don Florido, sacerdot de Bar [baran] o, tenia uns 60 anys i vivia amb «Gioanna, la seva mare de 74 anys» a Roma. En una casa "entre les columnes de Sant Giacomo als vuit cantons".
Va ser sacerdot i canonge de la col·legiata de S. Stefano a Bracciano. Va viure permanentment a Roma, on, des de novembre de 1646 fins a setembre de 1655, va ser capellà i cantor baix a la capella de l'hospital de S. Spirito de Saxia. A partir del gener de 1656 va ingressar a la capella de Santa Maria de Montanya, S. Giacomo degli Incurabili (avui a Augusta), restant allà fins a la seva mort, el 1674. Va ser enterrat sota un dels dos orgues de l'església.
De Silvestris és conegut principalment com a editor de almenys vint-i-tres antologies de música sagrada i profana, impreses a Bracciano i Roma entre 1643 i 1672, de manera anual, i en diversos casos també reimpreses. Les edicions que va produir van tenir un gran èxit i difusió ja que van incloure, a més d'algunes composicions pròpies, les dels mestres de capella més importants de les esglésies de Roma, com ara Antonio Maria Abbatini, Giacomo Carissimi, Orazio Benevoli, Francesco Foggia i molts altres.
També va supervisar la reedició d'obres didàctiques: el primer llibre en dues parts dels investigadors de Bernardino Lupacchino i Giovanni Maria Tasso (Bracciano, 1642), El primer llibre madrigal de quatre parts de Jacques Arcadelt (Bracciano, 1642), La Scala de la música molt necessària per a principiants d'Orazio Scaletta (Roma, 1642), els investigadors de dues parts per tocar i cantar per Grammazio Metallo (Bracciano, 1643), i el Directorium chori ad usum omnium ecclesiarum Cathedralium et collegiatum (Roma, 1642).
Va editar la premsa pòstuma de les Sacrae musicales cantiones octo vocibus (Roma, A. Belmonti, 1666) de Bernardino Vannini (ca. 1590-1666), antic mestre de capella de la catedral de Viterbo, ja que com ell era natural de Barbarano Romano.
De Silvestris també va ser actiu com a autor dramàtic; va publicar sis comèdies i altres dues obres dramàtiques. Com a estudiós va ser membre de l'Acadèmia dels Disunites amb el nom d'Incapace.

## Referències

* ↑ D. Bodard, «La descripció del districte de Campo di Marzio de Roma»: Artistes a Rome durant la pesta de 1656, a «Bulletin de l'Institut historique belge de Rome», 38 (1967), pp. 475-531.
* ↑ A. Morelli, mestre de capella Alessandro Scarlatti a Roma i alguns dels seus oradors. Nous documents, a «Notes d'arxiu per a la història musical», ns, II (1984), p. 118
# Coptodon deckerti

Coptodon deckerti és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Ejagham (Camerun).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Thys van den Audenaerde, D. F. E. 1967. Description of Tilapia deckerti sp. nov. from Lake Ejagham, West Cameroon (Pisces, Cichlidae). Rev. Zool. Bot. Afr. v. 76 (núms. 3-4): 349-356.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jackson Jesús Rodríguez Ortíz

Jackson Jesús Rodríguez Ortíz (Rubio, Táchira, 25 de febrer de 1985) és un ciclista veneçolà, professional des del 2008. En el seu palmarès destaquen diverses victòries d'etapa de curses de l'UCI Amèrica Tour, com la Volta a Veneçuela o la Volta al Táchira, i la general de la Volta a Mèxic.

## Palmarès

* 2004
** Campió panamericà sub-23 en ruta
* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cuba
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
** Vencedor d'una etapa al Clàssic Ciclístic Banfoandes
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Independència Nacional
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Alentejo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2009
** 1r a la Volta a Mèxic i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour de San Luis
* 2012
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2013
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Veneçuela
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 26è de la classificació general
* 2010. 51è de la classificació general
* 2011. Abandona
* 2012. 49è de la classificació general
* 2013. 50è de la classificació general
* 2014. 86è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Jackson Rodriguez a sitiodeciclismo.net
* Fitxa de Jackson Rodriguez a procyclingstats.com
# Vegaviana

Vegaviana és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya). Està situat sobre el riu Árrago. Els seus habitants es dediquen principalment a l'agricultura de regadiu.
L'any 2005, va interposar un expedient de segregació municipal, constituint-se el 25 de juny de 2009, com a municipi independent de Moraleja.

## Referències

* ↑ M. Pascual. «Moraleja demana unitat en la segregació de Vegaviana». El Periódico d'Extremadura, 05-03-2008. Arxivat de l'original el 2008-05-08. [Consulta: 26 desembre 2010].
* ↑ DOE. «Decret 144/2009 de Segregació de Vegaviana (DOE)».
# Platja d'El Pedrero

La Platja de El Pedrero es troba en el concejo asturià de Castrillón i pertany a la localitat de San Martín de Laspra. El grau d'urbanització i d'ocupació són baixos i el seu entorn és rural. El jaç té xicotetes zones de sorres de gra mitjà i de color fosc. Les baixades per als vianants són molt fàcils. Els graus d'urbanització i ocupació són molt baixos.
Per accedir a la platja cal localitzar els nuclis poblacionals més importants de les seves proximitats que en aquest cas són Arnao i Piedras Blancas i des d'aquestes l'arribada és molt fàcil per la proximitat. Realment és una cala molt utilitzada pels pescadors aficionats i la baixada es fa per mitjà d'uns graons llaurats en la roca que el temps ha anat deteriorant. Aquesta platja fou en el seu moment, quan la fàbrica de Arnao estava en auge, una platja privada. La situació d'aquesta cala és un privilegi respectes als vents, ja que els penya-segats que l'envolten la protegeixen de tal manera que sigui amb freqüència la platja més protegida del vent que les seves veïnes de Arnao o Salinas. No obstant això, l'onatge és molt major i el mar sol estar més batut que a les altres platges properes. No té cap servei i les activitats recomanades són la pesca submarina i la recreativa a canya.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 147. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Font de les Curculles

La Font de les Curculles és una font de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
S'observa un mur de contenció on es recull la font, dins un receptacle al que s'accedeix per una porta d'arc rebaixat d'obra vista. A l'exterior es potencia la porta amb un frontó triangular.

## Referències

* ↑ «Font de les Curculles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Joan Rosell i Rubert

Joan Rosell i Rubert (Gandesa, 9 de març de 1852 - Madrid, 12 de març de 1925) fou un advocat i polític català, diputat i senador a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en dret, era parent de Venancio González y Fernández i s'establí a Madrid, on treballà en el Consell d'Estat d'Espanya i al Tribunal Contenciós Administratiu. També es dedicà al conreu de la vinya a Toledo. Milità al Partit Liberal, amb el qual fou elegit diputat pel districte de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1886, 1893, 1896 i 1898 i senador per la província de Barcelona el 1903-1904, 1904-1905, 1905-1907, 1910-1911 i 1914-1915.

## Enllaços externs

* José Varela Ortega, Carlos Dardé, i Josep Armengol i Segú, El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p. 1257
* Fitxa del Senat Arxivat 2010-08-29 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Iselin

Iselin és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 16.699 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Iselin tenia 16.698 habitants, 6.007 habitatges, i 4.511 famílies. La densitat de població era de 2.059,8 habitants/km².
Dels 6.007 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 24,9% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.424 $ i la renda mediana per família de 71.913 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.145 $ mentre que les dones 36.131 $. La renda per capita de la població era de 26.793 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Iselin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Iselin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joahaz

Joahaz és el nom dels següents personatges:
* Joahaz d'Israel, vuitè rei del Regne d'Israel
* Joahaz de Judà, dissetè rei de Judà i descendent del rei David
# Vasile Deheleanu

Vasile Deheleanu (12 d'agost de 1910 - 30 d'abril de 2003) fou un futbolista romanès. Va formar part de l'equip romanès a la Copa del Món de 1934.
# Pixamandúrries

Pixamandúrries fou un grup català de música hardcore punk originari del poble baix-empordanès de Casavells, en actiu des de l'any 1989 fins al 1995. Pixamandúrries va crear un nou estil, el folk-core, en ser pioner en l'ús de la gralla en els ambients punk. Compongueren cançons en català, castellà, àrab i esperanto.
L'any 1994, publicaren l'EP Tierra y libertad, un disc editat per a celebrar la revolta zapatista a Mèxic i recollir fons per a les comunitats indígenes de Chiapas, que els va portar a fer una important gira per tots els territoris de parla catalana. El 2012, Pixamandúrries es va tornar a reunir puntualment per a un concert de suport a l'activista argentina anarquista Karina Germano «la Galle». El desembre de 1994 van gravar el que havia de ser el seu tercer àlbum, Dels rics i dels pobres, però aquest no va veure la llum fins al 2020. El treball conté temes com «La bonaj vortoj», una adaptació a l'esperanto de la carta que el cabdill indígena Seath'tl va enviar al president dels Estats Units, «Tot per tots», que tracta sobre les proclames zapatistes, o «Saldu auna», una interpretació d'una cançó escrita en yahi, un idioma nadiu nord-americà desaparegut.

## Discografia

* Quina vida!! (Picap, 1990)
* L'any dels gossos (Masterdisk Productions, 1993)
* Tierra y libertad (Tralla Records, 1994)
* Dels rics i dels pobres (Rock de Kasba, 2020)

## Referències

* 1 2 Castillón, Xavier. «Pixamandúrries». El Punt Avui, 02-04-2018. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ «Adiós Lili Marleen: Entrevista a Pixamandúrries», 07-03-2012. [Consulta: 10 maig 2020].
* ↑ Sansó, Ainhoa. «Pixamandúrries s'escampa com la rebel·lió». Enderrock, 13-05-2020. [Consulta: 28 juny 2020].
# Gullinbursti

El Gullinbursti (en nòrdic antic pronunciat que, literalment, vol dir «crinera daurada» o bé «truja daurada») és un porc senglar en la mitologia nòrdica. En la mitologia escandinava, quan Loki ja tenia la cabellera de la deessa Sif, el vaixell del déu Freyr, Skíðblaðnir, i la llança d'Odin, Gungnir, fabricats pels fills de l'ívaldi (Ívalda synir), apostà el seu propi cap amb en Brokkr que el seu germà Sindri no seria capaç de fer objectes tan valuosos com aquests.
Aleshores en Sindri començà a fabricar tres objectes preciosos. Sindri tragué la pell a un porc i la posà a la fornal mentre el seu germà en Brokkr s'encarregava de la manxa i així va crear un verro d'or, anomenat Gullinbursti (cerres d'or) o Sliðrugtanni (escàtils perillosos), les cerres del qual brillen en la foscor. Després va posar or a la fornal i va forjar el braçalet Draupnir i finalment, hi va posar ferro i va forjar el martell del déu Thor, Mjǫllnir.

## Referències

* ↑ Grant, John. Los vikingos, cultura y mitología (en castellà). Colonia: Evergreen, 2008. ISBN 978-3-8365-0276-4.
* ↑ Simek, Rudolf. Lexikon der germanischen Mythologie (en alemany). Stuttgart: Alfred Kröner Verlag, 1995. ISBN 3-520-36802-1.
# Finestres gòtiques Can Cantallops

Les Finestres gòtiques Can Cantallops és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta baixa i pis amb coberta a dues aigües. El desnivell del terreny fa que la façana de llevant presenti una planta baixa amb porxos i dues plantes pis. En aquesta façana se situen els dos finestrals gòtics protegits.

## Referències

* ↑ «Finestres gòtiques Can Cantallops». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Joan Rosàs

Joan Rosàs (Badalona, 7 de febrer de 1923 - Barcelona, 29 de gener de 2013) va ser president del Club Joventut de Badalona entre els anys 1978 i 1980.
L'any 1978, el president sortint del Joventut, Antoni Mas Vilalta, va proposar a Josep Lleal per al càrrec. Aquest va fer tàndem al capdavant del club amb Rosàs, envoltant-se de gent de confiança com Josep Maria Puente o Santiago March, ex-alcalde de badalona, que seria la persona que els acabaria substituint en el càrrec dos anys més tard. Tots dos van dimitir al finalitzar la temporada 1979-80 degut a mala situació econòmica.

## Referències

* ↑ «Fallece Joan Rosás» (en castellà). ACB, 30-01-2013 [Consulta: 30 maig 2018]. Arxivat 11 August 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-08-11. [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ Casanova, Juan Antonio «Josep Lleal es el hombre» (en castellà). La Vanguardia, 19-07-1978 [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992, p. 117 [Consulta: 30 maig 2018].
# Coutras

Coutras és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3.000 | 3.060 | 3.050 | 2.821 | 3.144 | 3.172 | 3.302 | 3.200 | 3.371 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3.532 | 3.883 | 3.789 | 3.685 | 3.944 | 4.008 | 5.092 | 4.231 | 3.903 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4.062 | 4.406 | 4.807 | 4.924 | 5.078 | 5.211 | 5.281 | 5.540 | 5.668 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5.948 | 5.830 | 6.040 | 6.351 | 6.689 | 7.027 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-2008 | Jean-Louis Boscq | Divers droite |
| 2008- | Daniel Fillon | PS |

## Agermanaments

* Dornstadt
* Blaenavon

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Jiří Rusnok

Jiří Rusnok (nascut el 16 d'octubre de 1960) és un polític i economista Txec que exercí de Primer Ministre de la República Txeca entre el 2013 i 2014. Anteriorment va exercir com a Ministre de Finances txec de 2001 a 2002 i com a ministre d'Indústria i Comerç de 2002 a 2003. El 25 de juny de 2013, va ser nomenat com El primer ministre de la República Txeca pel president Miloš Zeman. Rusnok va reemplaçar Petr Nečas, el qual va dimitir del càrrec en veure's involucrat per un cas de corrupció i espionatge. Rusnok havia estat anteriorment assessor econòmic de Zeman. És també un membre del Consell Econòmic Nacional (NERV) de la República Txeca.

## Referències

* ↑ Willoughby, Ian. «President Zeman appoints Rusnok as caretaker prime minister». Czech Radio, 25-06-2013. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ «Jiri Rusnok appointed as new Czech prime minister». BBC, 25-06-2013. [Consulta: 25 juny 2013].
* ↑ «Czech President Appoints Adviser as New PM». ABC News, 25-06-2013. [Consulta: 25 juny 2013].
# Isidoro Garnelo Fillol

Isidoro Garnelo Fillol (Énguera, 1867 - València, 1939) va ser un pintor i aquarel·lista valencià, que va conrear temes de gènere i religiosos. Catedràtic de colorit i composició, així com director de l'Acadèmia de Belles arts de Sant Carles.

## Vida

Es va instal·lar, en 1875, a la ciutat de València. Va estudiar dibuix a l'Escola de l'Ateneu Obrer de València, en l'Acadèmia de ­Belles Arts de València, i va ampliar la seva formació al costat de l'escultor José Guzmán Cuallar.
En 1891, es va traslladar a Roma per continuar els seus estudis gràcies a una pensió que li va ser concedida per la Diputació de València; allí va freqüentar l'Acadèmia Chigi, una mena de santuari obligat per a la majoria dels pintors hispànics pensionats a Roma, i va realitzar "La profecia de Sant Vicent Ferrer relativa al Papa Calixt III", que va ser exhibida tres anys després (1894) en l'Exposició Nacional de Belles arts d'Espanya i premiada amb la segona medalla. Va remetre les seves obres a certàmens i concursos artístics i en l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1895 va obtenir una segona medalla pel llenç titulat Estudi de nu.
En 1896 va tornar a València i aconseguí per oposició la càtedra de Colorit i Composició de l'Escola de Belles Arts de Sant Carles. En 1927 fou nomenat acadèmic de Sant Carles i director de l'Escola de Belles Arts de València. Garnelo executà els grans plafons centrals després oferir-se a pintar-los sobre llenç, ja que el pintor Eduardo Soler es trobava impossibilitat per a escometre tal obra.
Va conrear indistintament la pintura i en l'escultura, excel·lent aquarel·lista de virtuosa pinzellada, la seva pintura es caracteritza per una tècnica impecable i en la seva obra escultòrica Garnelo s'aproxima a la imatgeria popular. De les seues mans va sortir una talla de Sant Vicent Ferrer que, obsequiada pel seu autor al pintor Ramón Garrido Méndez, va ocupar un lloc destacat a la casa d'aquest.
Home profundament religiós, va posar de manifest la seva condició de catòlic durant tota la seva vida.

## Treballs

* La profecia de Sant Vicent Ferrer relativa al Papa Calixt III, 1891, oli sobre llenç.
* Nen jacent, oli sobre llenç.
* Estudi de nu, oli sobre llenç, signat, 1894 (en dipòsit en el Museo de Belas Arts da Coruña).

## Bibliografia

* Barberán, José, Isidoro Garnelo y Fillol. Pintor y maestro (1867-1939), Archivo de Arte Valenciano, València, 1967.
* Un siglo de arte valenciano. Exposiciones conmemorativas de las pensiones de Bellas Artes de la Diputación Provincial. Las pensiones de Isidoro Garnelo Fillol, Emilio Calandín, Ignacio Pinazo Martínez, Enrique Navas Escuriet, València, Diputació Provincial, 1967.
* Aldana Fernández, Salvador, Guía abreviada de artistas valencianos, València, Ajuntament, 1970, pp. 162-163.
* Pintores valencianos en las escuelas de Roma y París. 1870-1900, cat. exp., València, Diputació Provincial, 1990, p. 42.

## Referències

* 1 2 3 4 «Enciclopedia online. Garnelo Fillol, Isidoro». Museodelprado.es. [Consulta: febrer 2015].
# Finestres obertes simultàniament (1a part, 3r motif)

Finestres obertes simultàniament (1a part, 3r motif) (en francès : Fenêtres ouvertes simultanément Ière partie 3e motif) és una pintura a l'oli sobre tela realitzada l'any 1912 per Robert Delaunay. Forma part d'una col·lecció de quadres que porten títols semblants.
Tot i que Robert Delaunay havia descartat pràctimant les imatges figuratives la primavera de 1912 en embarcar-se en la sèrie de finestres, alguns vestigis persisteixen en la sèrie. Aquí, com a Finestres obertes simultàniament (1a part, 2n motif), quadre que també es troba al mateix museu, del mateix moment, el fantasma al centre d'una Torre Eiffel verda al·ludeix el seu entusiasme per la vida moderna.
El cubisme analític va inspirar a Delaunay la fragmentació de la forma, el format ovalat i l'organització de l'espai del quadre com una graella que suportava la intersecció de plans. Tanmateix, a diferència dels plans tàctics i monocromàtics del cubisme, els de Delaunay no es defineixen amb línies i modelats, sinó per l'aplicació de colors diàfans i prismàtics. Delaunay va escriure el 1913: "La línia és una limitació. El color dona profunditat -ni de perspectiva ni successiva, sinó una profunditat simultània- així com la forma i el moviment." Com en la percepció visual del món real, la percepció en el quadre de Delaunay és inicialment fraccionada, l'ull es mou contínuament d'una forma a d'altres relacionades per matisos, valor, to, forma o direcció. A mesura que el focus canvia, s'expandeix, salta i es contrau en ritmes interminables, un sent els límits fixats pels marges de la tela i l'encadenament atapeït en que conté. Perquè la identificació de formes figuratives no és necessària quan els ulls es mouen sense pausa, no es fan judicis sobre la importància relativa de les parts i tots els elements es poden percebre com igualment significatius. L'harmoniade la realitat pictòrica proveeixen una analogia de l'harmonia oculta del món.
A l'esquerra de la tela Delaunay suggereix vidre, que, com els plans cromàtics del quadre, és a la vegada transparent, reflectiu, insubstancial i sòlid. El vidre pot al·ludir tant a la metàfora de l'art com una finestra de la realitat.

## Referències

* ↑ «Windows Open Simultaneously 1st Part, 3rd Motif (Fenêtres ouvertes simultanément Ière partie 3e motif)» (en angles). Guggenheim Museum. Lucy Flint. [Consulta: 14 febrer 2016].