OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font comuna

En electrònica, un amplificador de font comuna és una de les tres topologies bàsiques d'amplificadors de transistors d'efecte de camp (FET) d'una sola etapa, que s'utilitzen normalment com a amplificador de tensió o transconductància. La manera més senzilla de saber si un FET és una font comuna, un drenatge comú o una porta comuna és examinar per on entra i surt el senyal. El terminal restant és el que es coneix com a "comú". En aquest exemple, el senyal entra per la porta i surt pel desguàs. L'únic terminal que queda és la font. Aquest és un circuit FET de font comuna. El circuit de transistor d'unió bipolar anàloga es pot veure com un amplificador de transconductància o com un amplificador de tensió. (Vegeu classificació dels amplificadors).
Com a amplificador de transconductància, es considera que la tensió d'entrada modula el corrent que va a la càrrega. Com a amplificador de tensió, la tensió d'entrada modula el corrent que flueix pel FET, canviant la tensió a través de la resistència de sortida segons la llei d'Ohm. Tanmateix, la resistència de sortida del dispositiu FET normalment no és prou alta per a un amplificador de transconductància raonable (idealment infinit), ni prou baixa per a un amplificador de tensió decent (idealment zero). Un altre inconvenient important és la resposta limitada d'alta freqüència de l'amplificador. Per tant, a la pràctica, la sortida sovint s'encamina a través d'un seguidor de voltatge (etapa de drenatge comú o CD) o d'un seguidor de corrent (etapa de porta comuna o CG), per obtenir característiques de freqüència i sortida més favorables. La combinació CS-CG s'anomena amplificador cascode.

## Característiques

A baixes freqüències i utilitzant un model híbrid-pi simplificat (on no es considera la resistència de sortida deguda a la modulació de la longitud del canal), es poden derivar les següents característiques de senyal petit de bucle tancat.
| | Definició | Expressió |
| Guany actual | $A_{\text{i}}\triangleq {\frac {i_{\text{out}}}{i_{\text{in}}}}\,$ | $\infty \,$ |
| Guany de tensió | $A_{\text{v}}\triangleq {\frac {v_{\text{out}}}{v_{\text{in}}}}\,$ | ${\begin{matrix}-{\frac {g_{\mathrm {m} }R_{\text{D}}}{1+g_{\mathrm {m} }R_{\text{S}}}}\end{matrix}}\,$ |
| Impedància d'entrada | $r_{\text{in}}\triangleq {\frac {v_{\text{in}}}{i_{\text{in}}}}\,$ | $\infty \,$ |
| Impedància de sortida | $r_{\text{out}}\triangleq {\frac {v_{\text{out}}}{i_{\text{out}}}}$ | $R_{\text{D}}\,$ |

## Referències

* ↑ «[https://inst.eecs.berkeley.edu/~ee105/fa03/handouts/lectures/Lecture17.pdf Common Source/Gate/Drain Amplifiers]» (en anglès). https://inst.eecs.berkeley.edu.+[Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Thomas H Lee. The design of CMOS radio-frequency integrated circuits. Second. Cambridge UK: Cambridge University Press, 2004, p. 246–248. ISBN 0-521-83539-9.
* ↑ «[https://courses.cit.cornell.edu/ece315/Lectures/handout11.pdf Single Stage FET Amplifiers: Common Source (CS) Amplifier]» (en anglès). https://courses.cit.cornell.edu.+[Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Thomas H Lee. pp. 251–252, 2004. ISBN 0-521-83539-9.
# Serapió d'Atenes

* Per a altres significats, vegeu «Serapió».
Serapió d'Atenes (en llatí Serapion, en grec Σεραπίων) fou un poeta èpic grec.
Plutarc introdueix en un dels seus textos un poeta d'aquest nom nadiu d'Atenes en una explicació sobre perquè la Pítia va deixar de donar els oracles en vers. Un altre dels interlocutors del text de Plutarc compara els versos de Serapió amb els d'Homer i Hesíode, per la seva gràcia i el seu estil.
És sens dubte el mateix poeta que anomena Climent d'Alexandria que diu que va fer algunes referències sobre els oracles sibil·lins. Estobeu esmenta dos versos iàmbics d'un poeta de nom Serapió que podria ser el mateix personatge.

## Referències

* ↑ 8.Serapion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 785-786
# Liria Bégéja

Liria Bégéja (París, 16 de febrer de 1955) és una directora de cinema francesa.

## Biografia

La seva pare és francesa i el seu pare un refugiat polític albanès antic funcionari del rei Zogú I d'Albània. El 1977 es va graduar d'història a la Universitat de París i un any més tard a l'escola de cinema. Inicialment va treballar com a ajudant de direcció, treballant amb Patrice Chéreau, Diana Kurys i Chantal Akerman. La primera pel·lícula que va dirigir va ser l'estudi Paris Paparazzi. En aquell moment, col·laborava amb la cadena de televisió FR3.
Avril brisé, realitzada l'any 1987, a partir de la novel·la Prilli i thyer d'Ismaïl Kadaré, li va portar premis als festivals de cinema de Locarno i Detroit, també va ser nominada al César a la millor primera pel·lícula. La seva següent pel·lícula, Loin des barbares, també es va dedicar a temes albanesos.
La pel·lícula Sans Toi va ser reconeguda com la millor pel·lícula al Festival de Curtmetratges de Capalbio.

## Filmografia

* 1987: Avril brisé
* 1991 : Rendez-vous à Tirana
* 1994: Loin des barbares
* 2001: Change moi ma vie
* 2004: Sans toi

## Referències

* ↑ «Liria Begeja». AlloCiné.
* ↑ Liria Bégéja a notrecinema.com
* ↑ The Albanian Connection: Liria Bégéja de Georgiana Colvile. A: Contemporary French and Francophone Studies Volume 9, 2005 - Issue 4, p. 319-327

## Bibliografia

* Abaz Hoxha: Enciklopedia e kinematografise shqiptare. Autore & vepra. Tirana: Toena, 2002. ISBN 99927-1-555-3. (alb.).
* Elsie, Robert (2010) Historical Dictionary of Albania. European Historical Dictionaries, 99-2094237-5 ; 75 (2nd ed.). Lanham, Md.: Scarecrow. Libris 11846576. ISBN 978-0-8108-6188-6
# Australoheros guarani

Australoheros guarani és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paranà (Paraguai).

## Referències

* ↑ Rícan, O. & S. O. Kullander 2006. Character- and tree-based delimitation of species in the 'Cichlasoma' fasciatum group (Teleostei, Cichlidae) with the description of a new genus. 1-17.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Australoheros guarani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-85-7430-035-1.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ottoni, F.P. & W.J.E.M. Costa. 2008. Taxonomic revision of the genus Australoheros Rícan & Kullander, 2006 (Teleostei: Cichlidae) with descriptions of nine new species from southeastern Brazil. Vertebrate Zoology, 58 (2): 207-232.
* Rícan, O. & Kullander, S.O. 2008. The Australoheros (Teleostei: Cichlidae) species of the Uruguay and Parana River drainages. Zootaxa, 1724: 1-51.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Julien Leclercq (director)

Julien Leclercq {{{2}}} (?·pàg.) és un director de cinema, productor de cinema i guionista francès, nascut el 7 d'agost de 1979 a Somain, al nord de França.

## Carrera

L'any 2004 va escriure i dirigir el seu primer curtmetratge, Transit, de producció pròpia i protagonitzat per Pierre Richard, Caroline Cellier i Philippe Nahon en un univers retrofuturista poblat d'éssers de carn i metall. Aleshores va ser observat pel productor Franck Chorot i Gaumont. Així doncs, l'estudi li va destinar un pressupost de 8,7 milions d'euros per al seu primer llargmetratge, Chrysalis. Albert Dupontel interpreta un tinent de policia que busca l'assassí de la seva dona, a París el 2025.
Després va abandonar la ciència-ficció però per un projecte igualment ambiciós: L'Assaut. Estrenada el 2011, la pel·lícula torna a la crisi dels ostatges del vol 8969 d'Air France. Principalment dirigeix Vincent Elbaz i Grégori Derangère.
El 2013 es va estrenar el seu tercer llargmetratge, Gibraltar, inspirat en la vida de Marc Fievet i protagonitzat per Gilles Lellouche i Tahar Rahim.
El 2015, va dirigir el clip Comme Gucci Mane de Kaaris. El raper apareix a la seva propera pel·lícula, Braqueurs, al costat de Sami Bouajila i Guillaume Gouix.
Després va dirigir Jean-Claude Van Damme a Lukas, estrenada el 2018.
El 2020, va filmar l'adaptació de la seva pel·lícula Braqueurs com a sèrie per a Netflix, Braqueurs de sis episodis, i es va emetre a partir del setembre de 2021.
Des de fa uns quants anys, intenta muntar una pel·lícula biogràfica sobre Alain Prost, interpretat per Guillaume Gouix].

## Filmografia
### Director

* 2004 : Transit (curtmetratge) (també guionista)
* 2007 : Chrysalis (també guionista)
* 2011 : L'Assaut (també guionista)
* 2013 : Gibraltar
* 2016 : Braqueurs (també guionista)
* 2018 : Lukas
* 2020 : La Terre et le Sang
* 2021 : Sentinelle
* 2021 : Braqueurs (sèrie de televisió) - 6 épisodes
* 2024 : Le Salaire de la peur (també guionista)

### Productor

* 2004 : Transit (curtmetratge) d'ell mateix
* 2011 : L'Assaut d'ell mateix
* 2015 : L'Affaire SK1 de Frédéric Tellier
* 2016 : Braqueurs d'ell mateix
* 2018 : A Bluebird in My Heart de Jérémie Guez
* 2018 : Budapest de Xavier Gens
* 2018 : Lukas d'ell mateix
* 2021 : Braqueurs (sèrie de televisió) - 6 episodis
* 2024 : Le Salaire de la peur

## Notes i referències

* 1 2 3 Biographie - Allociné
* ↑ «Prost : des nouvelles du biopic du champion de Formule 1». Allociné, 26-03-2018..
# Jean Codognès

Jean Codognès (Perpinyà, 6 de setembre de 1953) és un polític nordcatalà, antic diputat a l'Assemblea Nacional Francesa.

## Biografia

És un advocat de prestigi, militant del Partit Socialista i proper a Martine Aubry i Arnaud Montebourg. Fou elegit diputat per la segona circumscripció dels Pirineus Orientals a les eleccions legislatives franceses de 1997. A l'Assemblea Nacional Francesa fou membre de la comissió d'investigació sobre el funcionament dels tribunals de comerç. Es presentà a la reelecció el 2002, però fou derrotat per poc marge per la candidata dretana Arlette Franco.
A les eleccions cantonals franceses de 1998 fou escollit membre del Consell General dels Pirineus Orientals pel cantó de Perpinyà-1, ocupant el lloc deixat pel batlle de Perpinyà Jean-Paul Alduy. Fou reescollit a les eleccions de 2004 i 2008, i actualment ocupa una de les vicepresidències.
A les eleccions municipals de 2008 presentà com a cap d'una candidatura d'esquerres a l'ajuntament de Perpinyà. Tot i que era ja exclòs del partit, la candidatura va rebre el suport del PCF, PS i LO, però fou derrotada per la llista UMP d'Alduy, tot i que en la segona volta va rebre el suport del MoDem i alguns caps dels Verts. Encara que es va repetir les eleccions a causa del frau electoral, fou derrotat novament. Actualment és conseller municipal i el cap de l'oposició municipal de Perpinyà.

## Enllaços externs

* Jean Codognès Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.
* Bloc de Jean Codognès
* Fitxa de l'Assemblea Nacional
# La Sarsa

La Sarsa (oficialment La Zarza) és un nucli de població catalanoparlant del Carxe pertanyent al municipi de Jumella, situat entre el terme municipal d'aquest i el de Favanella, a la província de Múrcia. Registra 27 habitants (2006).
Al nord de la Sarsa està ubicat el caseriu de l'Ombria de la Sarsa situat també dins el municipi de Jumella, al límit amb el de Favanella.

## Referències

* ↑ Entrada de la Sarsa a l'Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Entrada de l'Ombria de la Sarsa a l'Enciclopèdia Catalana.
# Little Sis Nora

Nora Ekberg, més coneguda pel seu nom artístic Little Sis Nora (Boràs, 30 d'agost de 1996) és una cantant i rapera sueca.
Ekberg és coneguda per les seves aparicions com a convidada en cançons del seu germà, el productor musical AronChupa, en les quals sovint interpreta la veu principal. L'obra més exitosa d'ambdós artistes és el tema I'm an Albatraoz del 2014, que va arribar al top ten de diversos països europeus, com Alemanya, Àustria i Suïssa, i va encapçalar les llistes a la seva nativa Suècia i a Dinamarca. El vídeo musical oficial de la cançó, amb Little Sis Nora, té més de mil milions de visualitzacions a YouTube.
Els dos germans van aconseguir un altre èxit a les llistes sueques amb Rave in the Grave, el 2018, a la posició 93 i dos anys més tard amb The Woodchuck Song amb el número 83. El 2020, es va llançar Fun, el primer senzill en solitari de la cantant.

## Referències

* ↑ «Little Sis Nora discography». [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «AronChupa (Ft. Little Sis Nora) – Llama In My Living Room». [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «Grandpa's Groove (AronChupa Edit) by Parov Stelar & AronChupa - RYM/Sonemic» (en anglès). [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «AronChupa – I'm an Albatraoz». [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «I'm an Albatraoz by AronChupa - RYM/Sonemic» (en anglès). [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «“Rave in the Grave” is the most twisted Song of the Summer ever» (en anglès). [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «Little Swing (feat. Little Sis Nora) - Single by AronChupa» (en anglès americà), 26-02-2016. Arxivat de l'original el 2022-03-08. [Consulta: 15 març 2022].
# Avelino Agudo Pozo

Avelino Agudo Pozo, (Tamurejo, Badajoz, 1917 - L'Hospitalet de Llobregat, El Barcelonès, 2000) va ser un sindicalista, militant del Partit Socialista Unificat de Catalunya i lluitador veïnal antifranquista.

## Biografia

Va néixer l'any 1917 a Tamurejo, Badajoz, en el si d'una família pagesa. Al poc temps de començar la Guerra Civil espanyola, Agudo es va afiliar a les Joventuts Socialistes Unificades i va marxar com a voluntari al front de Somosierra arran de la mort en combat del seu germà. El seu pare, José Agudo López, va ser alcalde de Tamurejo durant els anys 30 i un cop finalitzada la Guerra Civil va ser afusellat a Mérida el 9 d'octubre de 1940. En canvi, Agudo Pozo va ser detingut i empresonat, passant per les presons de Cáceres, Madrid, Sevilla, Còrdova i Saragossa.
L'any 1944 va sortir de la presó per fer el servei militar obligatori durant dos anys. L'any 1946, als 29 anys, es va casar i amb la seva dona va tenir quatre filles i un fill. L'any 1955 va emigrar a Barcelona i, inicialment, va viure a una habitació del barri de Can Vidalet, al terme municipal d'Esplugues de Llobregat. Un any més tard, amb l'arribada de la seva dona i les seves dues filles grans, van passar a viure al barri de Pubilla Cases, a l'Hospitalet de Llobregat, on va desenvolupar una part important de la seva activitat antifranquista.
A finals dels anys 60, Avelino Aguado va entrar en contacte amb un grup de cristians de Pubilla Cases i va participar en la creació de la Comissió de Barri, antecessora de l'Associació de Veïns fundada l'any 1972. Durant aquell anys es va afiliar a Comissions Obreres de Catalunya i va començar a fer accions de distribució de propaganda clandestina. El 21 d'abril de 1968, va ser detinguts quan sortia de l'església de Santa Eulàlia de Provençana, on estaven preparant amb una vintena de militants dels PSUC i CCOO la celebració del Primer de Maig, entre els quals Felipe Cruz Martínez i Pura Fernández García. Per aquest fet va ser jutjat l'any 1972 i condemnat pel Tribunal d'Ordre Públic a tres mesos de presó per un delicte de reunió no pacífica.
L'any 1971 va treballar en la construcció de l'Hospital de Bellvitge i va ser un dels impulsors de la vaga que durant tres dies van protagonitzar 550 treballadors de la construcció i 150 de personal auxiliar de l'obra per aconseguir la readmissió de diverses persones acomiadades. L'empresa va accedir a readmetre els obrers despatxats, així com a instal·lar un menjador amb taules, plats coberts i menjar calent per a més de 500 treballadors, aplicar un augment de sou lineal de 20 pessetes l'hora i restringir la jornada laboral a 8 hores diàries, entre d'altres reivindicacions laborals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Camós i Cabeceran, entre altres, Joan. L'Hospitalet lloc de memòria. Exili, deportació, repressió i lluita antifranquista. L'Hospitalet de Llobregat: Centre d'Estudis de l'Hospitalet, 2007, p. 307-310. ISBN 978-84922206-1-8.
* 1 2 «Memorial democrático [AGUDO]» (en castellà). [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ Martín Morales, José «Condenados por reunión no pacífica». La Vanguardia, 23-02-1972, pàg. 8.
# Julien Ingrassia

Julien Ingrassia (Aix-en-Provence, França, 26 de novembre de 1979) és un copilot de ral·li francès actualment retirat de la competició. Ha estat guanyador del Campionat Mundial de Ral·lis en 8 ocasions, així com en una ocasió del Campionat Mundial de Ral·lis júnior, sempre com a copilot de Sébastien Ogier.
Després de la victòria al Campionat Mundial de Ral·lis júnior de l'any 2008, Citroën va estar a punt de desvincular Ingrassia d'Ogier, però afortunadament per ell, es mantindria com el seu copilot, iniciant una trajectòria molt exitosa al Campionat Mundial de Ral·lis amb els títols de 2013, 2014, 2015 i 2016 amb Volkswagen, els de 2017 i 2018 amb M-Sport Ford i els de 2020 i 2021 amb Toyota. A més a més, han guanyat 54 ral·lis del Campionat Mundial.
L'any 2021 anuncià la seva retirada, malgrat que Sébastien Ogier seguí disputant ral·lis al Campionat Mundial del 2022.

## Palmarès

* 8 Campionat Mundial de Ral·lis: 2013, 2014, 2015, 2016 (Volkswagen), 2017, 2018 (Ford), 2020 i 2021 (Toyota)
* 1 Campionat Mundial Júnior de Ral·lis: 2008 (Citroën)

## Referències

* ↑ «Julien Ingrassia se retira como copiloto, pero quiere seguir en el WRC» (en castellà), 14-11-2021. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ «Julien Ingrassia recuerda cuando los directivos de Citroën no le veía con Sébastien Ogier» (en castellà), 13-11-2021. [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ «Oficial: Julien Ingrassia se retira, Benjamin Veillas copiloto de Ogier en 2022» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2022].
# Jim Clark (muntador)

* Aquest article tracta sobre un director de cinema britànic. Vegeu-ne altres significats a «Jim Clark».
Jim Clark (Boston, 24 de maig de 1931 - Londres, 25 de febrer de 2016) va ser un muntador i director de cinema britànic.
Se'l troba als crèdits de la majoria de pel·lícules de John Schlesinger, però va tenir també una carrera estatunidenca notable. Va aconseguir l'oscar al millor muntatge per Els crits del silenci.

## Filmografia

* 1960: Paquet sorpresa (Surprise Package) de Stanley Donen
* 1960: The Grass Is Greener
* 1962: Term of Trial
* 1963: Xarada (Charade)
* 1964: The Pumpkin Eater de Jack Clayton
* 1972: Joc de tres (Zee and Co.), de Brian G. Hutton
* 1973: Visions of Eight
* 1974: Manicomi (Madhouse)
* 1975: El dia de la llagosta (The Day of the Locust)
* 1976: Marathon Man
* 1977: The Last Remake of Beau Geste
* 1979: Ianquis (Yanks)
* 1984: Els crits del silenci (The Killing Fields)
* 1986: La missió (The Mission)
* 1994: Nell
* 1995: Copycat
* 1996: L'habitació d'en Marvin (Marvin's Room)
* 1997: The Jackal
* 1999: Amb el món no n'hi ha prou (The World Is Not Enough)
* 2001: Kiss Kiss (Bang Bang)
* 2002: City by the Sea
* 2004: El secret de Vera Drake (Vera Drake)
* 2006: Opal Dream
* 2007: Virgin Territory
* 2008: Happy: un conte sobre la felicitat (Happy-Go-Lucky)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1985: Oscar al millor muntatge per Els crits del silenci
* 1985: BAFTA al millor muntatge per Els crits del silenci
* 1987: BAFTA al millor muntatge per La missió

### Nominacions

* 1977: BAFTA al millor muntatge per Marathon Man
* 1987: Oscar al millor muntatge per La missió
* 2005: BAFTA al millor muntatge per Vera Drake

## Referències

* ↑ «biografia de Jim Clark». Imdb.
* ↑ Dagan, Carmel «Jim Clark, Oscar-Winning Editor of ‘The Killing Fields,’ Dies at 84». Variety, 01-03-2016.
* ↑ «Jim Clark, premis». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Jim Clark» (en anglès). The New York Times.
# Little Tanaga

Little Tanaga (en anglès: Little Tanaga Island; en aleutià: Tanagax̂) és una illa que forma part del grup de les illes Andreanof, al sud-oest de les illes Aleutianes, Alaska. Es troba entre les illes Kagalaska i Umak. Té una llargada de 12,5 quilòmetres i 16,3 quilòmetres d'amplada. La seva alçada màxima és de 121 metres.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ «Little Tanaga Island. Geographic Names Information System». [Consulta: 28 octubre 2022].
# Font de les Branques

La Font de les Branques és una obra del poble del Castell de Santa Maria, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font bastida sota el marge esquerre d'una zona arbrada situada al costat del camí que va de Sant Domí al Castell de Santa Maria. L'espai d'accés queda delimitat per dos murs laterals obrats en sec emprant pedra irregular del país, on s'encaixen unes escales que baixen fins a l'accés a l'interior de la font. Aquest accés es realitza a partir d'una estructura d'arc apuntat que ens condueix al seu interior. Aquest interior està cobert amb una volta apuntada i capçada amb una estructura arrodonida. La volta es basteix damunt de la cinglera de la roca. Finalment, un brollador obert a la part baixa la mateixa roca, permet la sortida de l'aigua que queda recollida en un tall rebaixat a la mateixa cinglera.

## Història

El consum de la seva aigua és beneficiosa per la gent que pateix malalties renals, perquè té una composició amb poca calç.

## Referències

* 1 2 «Font de les Branques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].