OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hannibal Goodwin

Hannibal Williston Goodwin (21 d'abril de 1822 - 31 de desembre de 1900) va ser un sacerdot episcopal nord-americà que va realitzar recerques en el camp fotogràfic descobrint el primer mètode de fabricació de pel·lícula de cel·luloide pel que és considerat com un dels pioners de la fotografia i el cinema.
Nascut al comtat de Tompkins de l'estat de Nova York va exercir el sacerdoci entre 1867 i 1887 a Newark. Encara que no disposava de formació científica va realitzar 24 invents dels quals en va patentar uns 15. Però el més important va ser un procediment per produir pel·lícula de cel·luloide, cosa que va suposar un avanç bàsic en la producció d'imatges en moviment.
El 2 de maig de 1887 coincidint amb la jubilació en el seu càrrec sacerdotal va fer la presentació del seu invent en una reunió a aquest efecte, no obstant això en sol·licitar la seva patent va entrar en conflicte amb Eastman Kodak que havia començat la producció de la mateixa. Els plets van durar deu anys fins que el 13 de setembre de 1898 li fou concedida amb el número 610861, posteriorment, el 1914, els seus propietaris van obtenir una indemnització de cinc milions de dòlars.
La seva mort es va produir en un accident poc abans que pogués fabricar ell mateix la seva pel·lícula.

## Vegeu també

* Història de la fotografia
* John Carbutt
* Parkesina
* John Wesley Hyatt

## Referències

* ↑ Gernsheim, H.; Gernsheim, A.. A concise history of photography (en anglès). Londres: Thames and Hudson, 1965, p. 36. OCLC 425560 [Consulta: 3 febrer 2010].
* ↑ Enrique Martínez-Salanova Sánchez. «El cine antes del cine. Los antecedentes del cine». Universidad de Huelva. [Consulta: 27 març 2010].
* ↑ Barbara Moran. «The Preacher Who Beat Eastman Kodak (El predicador que batió a Eastman Kodak)» (en anglès). American Heritage., Otoño 2001. Arxivat de l'original el 2010-01-02. [Consulta: 27 març 2010].
* ↑ «Servicios educativos. Recursos/Personajes. Hannibal Goodwin». Fundación Telefónica.. [Consulta: 27 març 2010].

## Enllaços externs

* Tractament del cel·luloide en una pel·lícula Arxivat 2015-07-07 a Wayback Machine. (castellà)
# Hannia greenwayi

Hannia greenwayi és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids i l'única del gènere Hannia.

## Descripció

* Pot arribar a fer 14 cm de llargària màxima (normalment, en fa 8).

## Alimentació

És omnívor i la seua dieta inclou algues i petits invertebrats.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (16°S-17°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest d'Austràlia: el riu Hann.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Vari R. P., 1978. The terapon perches (Percoidei, Teraponidae). A cladistic analysis and taxonomic revision. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 159 (art. 5). 175-340.
* ↑ Vari, R. P., 1978. The terapon perches (Percoidei, Teraponidae). A cladistic analysis and taxonomic revision. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 159 (art. 5): 175-340.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Allen, G.R., 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Merrick, J.R. i G.E. Schmida, 1984. Australian freshwater fishes: biology and management. Griffin Press Ltd., Austràlia Meridional. 409 p.
* ↑ Morgan, D.L., M.G. Allen, P. Bedford i M. Horstman, 2004. Fish fauna of the Fritzoy river in the Kimberley region of Western Australia - including the Bunuba, Gooniyandi, Ngarinyin, Nyikina and Walmajarri Aboriginal names. Records of the Western Australian Museum 22:147-161.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Baillie, J. i B. Groombridge (eds.), 1996. 1996 IUCN red list of threatened animals. UICN, Gland, Suïssa. 378 p.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Venus impúdica

La Venus impúdica ("Venus immodesta", també coneguda com a Venus de Vibraye) és la primera representació escultòrica paleolítica d'una dona, descoberta en l'edat moderna. La trobà Paul Hurault, VIII marqués de Vibraye, cap a 1864 al famós jaciment arqueològic de Laugerie-Basse, a la vall del riu Vézère (un dels molts jaciments importants de l'edat de pedra de la comuna dels Eyzies-de-Tayac-Sireuil a Dordonya, al sud-oest de l'estat francés).
La Venus magdaleniana de Laugerie-Basse no conserva el cap, els peus, ni els braços i té una obertura vaginal molt profunda. De Vibraye l'anomenà Venus Impudica, en contrast amb la Venus Pudica, una classe d'escultures romanes que representen la dea Venus cobrint-se el pubis nu amb la mà dreta, i els pits amb l'altra. D'aquest nom deriva el terme «figures de Venus», comunament utilitzat per a aquest tipus d'escultures de l'edat de pedra.

## Vegeu també

* Venus prehistòrica
* Art paleolític

## Referències

* ↑ White, Randall «The Women of Brassempouy: A Century of Research and Interpretation» (pdf) (en anglés). Journal of Archaeological Method and Theory, 13, 4, 01-12-2008, pàg. 250–303. DOI: 10.1007/s10816-006-9023-z [Consulta: 6 gener 2020].
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - 6,5 metres

La regata de vaixells de 6 metres i mig va ser una de les proves de vela que es van disputar al camp de regates d'Oostende durant els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Hi van prendre part dos vaixells amb un total de sis participants procedents de dues nacionalitats. La competició es va disputar entre el 7 i el 9 de juliol de 1920.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Països Baixos OranjeJohan Carp Petrus Wernink Bernard Carp | França Rose PomponAlbert Weil Félix Picon Robert Monier | No es concedí |

## Resultats finals

| Posició | Tripulació | Iot | Regata I | Regata I | Regata II | Regata II | Regata III | Regata III | Final |
| Posició | Tripulació | Iot | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Punts |
| 1 | Joop Carp Bernard Carp Petrus Wernink | Països Baixos Oranje | NS | NS | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 |
| 2 | Albert Weil Robert Monier Félix Picon | França Rose Pompon | NS | NS | 2 | 2 | 2 | 2 | 4 |
* NF - no finalitza / NS - no surt

## Referències

* ↑ Belgium Olympic Committee. Olympic Games 1920 – Officiel Report (PDF), 1957 [Consulta: 8 febrer 2015]. Arxivat 27 de setembre 2007 a Wayback Machine.
* ↑ «Olympic Medal Winners». International Olympic Committee. [Consulta: 7 febrer 2015].
# Herba dels talls

«Herba dels talls» té aquests significats:
* Herba dels talls, sardineta o lladracà (Achillea odorata)
* Milfulles o espina de peix (Achillea millefolium)
* Herba de tall o herba sana (Senecio adonidifolius)
* Pimpinella petita, tià o raïmet de pastor (Sanguisorba minor)
* Dàtils de mar, curatalls o ditets (Carpobrotus edulis)
* Viola d'aigua o pingüícula de flor gran (Pinguicula grandiflora)
# Herba dels cucs

«Herba dels cucs» té aquests significats:
* Tanacetum artemisioides
* Herba de la sang (Agrimonia eupatoria)
# Dugesia liguriensis

Dugesia liguriensis és una espècie de triclàdide dugèsid present a la Ligúria, Itàlia. Els espècimens conservats en alcohol mesuren més de 8 mm de longitud i 1,5 mm d'amplada.

## Filogènia

Posició de D. sicula en relació a altres espècies de Dugesia segons el treball de Lázaro i col·laboradors (2009):
| Dugesia | D. sicula D. aethiopica D. japonica D. ryukyuensis D. notogaea D. bengalensis D. subtentaculata D. gonocephala D. liguriensis D. etrusca D. ilvana D. benazzii D. hepta |

## Referències

* ↑ De Vries, E. J., 1988/89. Further contributions to the taxonomy and biogeography of the subgenus Dugesia (Platyhelminthes: Tricladida: Paludicola) in the mediterranean region and the middle east. Israel Journal of Zoology 35:109-136.
* ↑ Lázaro, Eva Maria; Sluys, Ronald; Pala, Maria; Stocchino, Giacinta Angela; Baguñà, Jaume; Riutort, Marta «Molecular barcoding and phylogeography of sexual and asexual freshwater planarians of the genus Dugesia in the Western Mediterranean (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 52, 3, 2009, pàg. 835-845. DOI: 10.1016/j.ympev.2009.04.022.

## Enllaços externs

* D. liguriensis a l'Encyclopedia of life (anglès)
* D. liguriensis a la base de dades del NCBI (anglès)
Espècies de Dugesia :
# Dugesia malickyi

Dugesia malickyi és una espècie de triclàdide dugèsid que habita rius i rierols de Grècia central.
Els exemplars que es van conservar per a la descripció original de l'espècie feien 13 mm de longitud i 3 mm d'amplada.
El nom específic fa referència al Dr. Hans Malicky, que fou qui recollí l'any 1976 els espècimens a partir dels quals va ser possible descriure l'espècie.

## Filogènia

L'anàlisi molecular més completa de Dugesia realitzada fins avui indica que D. malickyi està estretament emparentada amb altres espècies gregues, principalment de l'àrea Jònica.
| Dugesia | D. aethiopica D. sicula D. etrusca D. ilvana D. gonocephala D. benazzii D. hepta D. cretica D. elegans D. damoae D. effusa D. improvisa D. ariadnae D. arcadia D. malickyi D. aenigma D. sagitta D. parasagitta |

## Referències

* ↑ De Vries, E.J. «On the species of the Dugesia gonocephala group (Platyhelminthes, Turbellaria, Tricladida) from Greece» (en anglès). Bijdragen tot de Dierkunde, 54, 1, 1984, pàg. 101-126.
* ↑ Solà, E., Sluys R., Gritzalis K., & Riutort M. (2013). Fluvial basin history in the northeastern Mediterranean region underlies dispersal and speciation patterns in the genus Dugesia (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae). Molecular Phylogenetics and Evolution. 66(3), 877-888.
Espècies de Dugesia :
# Rutina (flavonoide)

La rutina o rutòsid, és un glicòsid flavonoic de fórmula C$_{27}$H$_{30}$O$_{16}$, present en les plantes del gènere Citrus, en el fajol, el vi negre, en la menta piperita, en els eucalyptus, a les fulles i pètals del gènere Rheum i en altres fonts vegetals com la planta invasora Carpobrotus edulis que contribueix a les seves propietats antibacterianes. El glucòsid està format pel flavonol quercetina (aglicona) lligat al disacàrid rutinosi. No essent un compost essencial pels humans, alguns l'anomenen vitamina P. És un compost sòlid que cristal·litza amb una o tres molècules d'aigua.
El seu nom prové de la ruda, Ruta graveolens, que també en conté.
A les plantes, la rutina es pot combinar amb els cations permetent a la cèl·lula rebre els nutrients del sòl. En els humans es pot enllaçar amb el ferro bivalent evitant que aquest es lligui al peròxid d'hidrogen creant així radicals lliures altament reactius que poden danyar la cèl·lula. Té funcions d'antioxidant i té un paper important en la inhibició de certs tipus de tumors.
La rutina i els seus derivats glucosídics tenen la propietat de reforçar les parets dels capil·lars, reduint els símptomes d'emissió de sang en els hematomes i hemorroides. També la rutina pot reduir els colesterol LDL. Té activitat antihistamínica.

## Notes

* ↑ Purification and identification of active antibacterial components in Carpobrotusedulis L. Elmarie van der Watt and Johan C Pretorius, Journal of Ethnopharmacology, Volume 76, Issue 1, June 2001, Pages 87–91, doi:10.1016/S0378-8741(01)00197-0
* ↑ Antioxidant and Antibacterial Properties of Mesembryanthemum crystallinum and Carpobrotus edulis Extracts. Bouftira Ibtissem, Chedly Abdelly and Souad Sfar, Advances in Chemical Engineering and Science, 2012, Vol. 2 No. 3, pages 359-365, doi:10.4236/aces.2012.23042
# Bowden

Bowden és el nom dels següents personatges:
* Caspar Bowden (1961/62 – 2015), activista britànic per la privadesa, assessor en cap d'aquesta matèria per a Microsoft
* Charles Bowden (Joliet, 1945 – Las Cruces, 2014), periodista i assagista estatunidenc
* George Bowden (Nova York, 1920 - Palma, 2003), lutier de guitarres nord-americà instal·lat a Mallorca
# Cai Yang (Dinastia Han)

    En aquest nom xinès, el cognom és Cai.
Cai Yang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 蔡扬 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 蔡扬 |
| Mandarí |
| Mandarí | Wade-Giles: | Ts‘ai Yang |
Cai Yang (mort el 201 EC) va ser un general militar servint sota el senyor de la guerra Cao Cao durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa.
Quan Liu Bei aleshores era un oficial sota les ordres de Yuan Shao, ell és enviat a Ru'nan amb tropes per unir-se als bandit dirigits per Gong Du com una tropa de reforç. Cao Cao envia a Cai Yang per lluitar contra Liu Bei, però Cai és derrotat i mort per la força combinada establerta a Ru'nan.

## En la ficció

En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, Cai Yang és també un general sota les ordres de Cao Cao. Ell menysprea a Guan Yu; i tenint la intenció de dirigir una força per perseguir a Guan Yu, el qual havia desertat de les files de Cao Cao per anar a reunir-se amb el seu germà de jurament Liu Bei, ell li demana permís a Cao respecte a això. Això no obstant, la seva sol·licitud és rebutjada.
Més tard, ell es troba l'espasa i el cap del seu el nebot Qin Qi, el qual havia estat mort per Guan Yu durant el viatge d'aquest últim per reunir-se amb Liu. Enutjat, ell de nou demana permís a Cao per donar caça a Guan; Cao Cao en aquesta ocasió tampoc s'ho permet.
Algun temps després Cai ataca Ru'nan per prendre-la, ja que era sota el control de Liu Bei i Liu Pi. Durant l'assalt per casualitat es topa amb Guan Yu, i Cai entra en combat amb aquest per venjar la mort del seu nebot. Malgrat tot, ell ràpidament és mort per l'alabarda de Guan.

## Referències

* Luo Guanzhong; tr. Moss Roberts (1995). Three Kingdoms. ISBN 7-119-00590-1
# Brookfield (Vermont)

Brookfield és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.222 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brookfield tenia 1.222 habitants, 475 habitatges, i 351 famílies. La densitat de població era d'11,4 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.515 $ i la renda mediana per família de 51.071 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.464 $ mentre que les dones 24.258 $. La renda per capita de la població era de 21.502 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Brookfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brookfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Brookfield - Lloc web oficial
# Brookford

Brookford és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 434 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brookford tenia 434 habitants, 200 habitatges i 129 famílies. La densitat de població era de 304,7 habitants per km².
Dels 200 habitatges en un 20,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 33% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 21,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.375 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.036 $ mentre que les dones 19.659 $. La renda per capita de la població era de 13.634 $. Entorn del 6% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brookford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brookford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Moviment d'Independència Uigur

Moviment d'Independència Uigur és el nom general per a les organitzacions polítiques i socials que volen la independència del Turquestan Oriental (Xinjiang a la Xina).

## Lluites

L'abril de 1990 els líders religiosos de Kaixgar van fundar el Partit Musulmà del Turquestan Oriental i van demanar el final de la dominació xinesa i comunista. Molts joves es van revoltar i van iniciar la lluita armada a la regió d'Aktu el 5 d'abril de 1990, on van combatre uns quants mesos. La repressió xinesa va acabar amb aquesta revolta coneguda com la "rebel·lió del 5 d'abril".
El desembre de 1992 els representants de la regió (aproximadament uns mil) van celebrar un congrés a Ankara que va decidir la separació del Turquestan Oriental de la Xina i la creació de la República del Turquestan Oriental. Es va adoptar la bandera nacional, blava amb mitja lluna i estel blancs, justament idèntica la bandera turca però amb el blau (el color panturc) en lloc de vermell; també es va adoptar al cap de poc un escut nacional, i altres símbols.
El novembre de 1993 dotze ciutats de Sinkiang es van rebel·lar al mateix temps. Les seus comunistes foren destruïdes per bombes. Xina va posar fi a la revolta causant un centenar de baixes als revoltats.
L'abril de 1995 es van produir importants manifestacions nacionalistes a sis ciutats: Zos, Teks, Gundu, Shin Uan, Nileh i Tsavtsar; els manifestants exigien la formació de la república independent dels uigurs i els hasangs. Prop de 200 manifestants van ser morts per la policia i un centenar detinguts.
Del 5 de febrer al 25 d'abril de 1997 es va produir una nova rebel·lió a Inin o Kulja; milers d'uigurs i hasangs van organitzar mítings i manifestacions. Les forces xineses van assetjar la ciutat, i van disparar contra la gent matant unes 10 persones i ferint a un centenar. L'agitació va continuar uns quants dies; uns quaranta uigurs i hasangs van ser afusellats segons l'oposició, i uns quants centenars empresonats (15 de febrer); la rebel·lió va continuar amb actes valerosos com provocar el descarrilament d'un tren amb soldats o la destrucció d'una estació de subministrament d'aigua de les forces xineses; la darrera escaramussa va tenir lloc el 25 d'abril.

## Moviments principals

* Congrés Mundial Uigur
* Associació Canadenca Uigur
* Comitè Uigur de Suècia
* Centre d'Informació del Turquestan Oriental
* Fundació del Turquestan Oriental
* East Turkestan National Freedom Center
* Fundació per la Cultura i la Solidaritat de Turquestan Oriental
* Moviment Islàmic del Turquestan Oriental
* Organització d'Alliberament del Turquestan Oriental
* Organització per l'Alliberament del Turquestan Oriental (Hizb ut-Tahrir)
* Partit Islàmic del Turquestan Oriental
* Fundació de Solidaritat del Turquestan Oriental
* Unió del Turquestan Oriental
* Organització regional Uigur (Ittipak) del Kazakhstan
* Associació d'Unitat Uigur (Ittipak) del Kirguizstan
* Front Revolucionari Unit del Turquestan Oriental
* Associació Uigur de Moscou
* Organització d'Alliberament Uigur
* Unió Democràtica Uigur d'Holanda
* Associació per la Llibertat d'Uiguristan
* Llops del Lop Nor
* Partit d'Oposició del Turquestan Oriental
# Artus Wolffordt

Artus Wolffordt (Anvers, 1581 $^{(Gregorià)}$ - Anvers, 1641), també dit Wolfaerts, Wolfaert, Wolfart i Wolfert, fou un pintor representant del barroc brabançó. Estudià a Dordrecht, on residia la seva família. Retornà a Anvers el 1615 i continuà la seva formació a l'estudi d'Otto van Veen. L'any 1617 realitzà les pintures de l'altar de La Resurrecció i L'Assumpció a la catedral de St Paul a Anvers.
La seva obra rebé una gran influència de Rubens sobretot en l'aspecte compositiu, i a partir de 1630 estilísticament. La majoria de les seves obres eren de temàtica religiosa, on tractava escenes de la vida de Crist. Entre els seus alumnes es trobaven Pieter Van Mol i Pieter van Lint.
Les seves obres es troben a diferents museus del món, com ara el Musée des beaux-arts de Besançon o el Columbia Museum of Art. A Catalunya, a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer hi ha les peces Resurrecció de Llàtzer i La Sagrada Família, fugida a Egipte.

## Referències

* ↑ Vlieghe, Hans «Flemish Art and Architecture 1585-1700». Yale University Press [Consulta: 4 desembre 2013].
# Xiuladora de la Melanèsia

La xiuladora de la Melanèsia (Pachycephala chlorura) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Vanuatu i de la LLeialtat, properes a Nova Caledònia.

## Taxonomia

Considerat dins algunes classificacions una subespècie de Pachycephala pectoralis

## Referències

* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International (2022). Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world. Version 7. http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/HBW-BirdLife_Checklist_v7_Dec22.zip.
# Arxiu Municipal de Creixell

L'Arxiu Municipal de Creixell és un arxiu del municipi de Creixell inaugurat el 14 de març de 2015 juntament amb la biblioteca del municipi. A l'espai de l'arxiu, emplaçat a la planta baixa de l'edifici de l'Hotel d'Entitats, s'hi han instal·lat 360 metres de prestatgeria metàl·lica, mòbil i fixa, per a col·locar els 260 metres lineals que actualment ocupa el fons municipal de Creixell. Amb aquest nou equipament es farà front al creixement documental del municipi i es garantirà la correcta conservació del fons, que cronològicament abasta del 1812 al 2012. L'Ajuntament de Creixell està acollit, des de l'any 2010, al Servei d'Assistència al Patrimoni Documental que presta l'Arxiu Històric de Tarragona, a través del Consell Comarcal del Tarragonès.

## Referències

* 1 2 3 «Inauguració de l'Arxiu Municipal de Creixell». Gencat, 24-03-2015 [Consulta: 10 octubre 2015].
# El Vizcaíno

El Vizcaíno és un santuari de balenes i reserva de la biosfera situat a l'Estat de la Baixa Califòrnia Sud al centre de la Península de Baixa Califòrnia a Mèxic. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1993.

## Localització

El santuari està situat al nord de l'estat de Baixa Califòrnia Sud on es troben certs ecosistemes únics i d'alt interès natural. La balena grisa troba a la llacuna ojo de liebre i en la San Ignacio un lloc ideal per dur a terme la seva reproducció, a més és un lloc de descans hivernal per a nombroses aus marines. Existeixen també lleons marins i tortugues marines en perill d'extinció, totes elles troben refugi en aquesta zona protegida.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Whale Sanctuary of El Vizcaino» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].