OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nephelomys maculiventer

Nephelomys maculiventer és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Colòmbia. Té el pelatge llarg i suau. Té una llargada total de 302-345 mm, la cua de 162-194 mm i les potes posteriors (incloent-hi les urpes) de 29-36 mm. En general, els mascles són una mica més grossos que les femelles. Fins al 2006 se'l considerà un sinònim d'Oryzomys albigularis.

## Referències

* 1 2 Weksler, M., Percequillo, A. R.; Voss, R. S. 2006. «Ten new genera of oryzomyine rodents (Cricetidae: Sigmodontinae) Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.». American Museum Novitates, 3.537: 1-29
* ↑ Allen, J. A. 1899. «New rodents from Colombia and Venezuela». Bulletin of the American Museum of Natural History, 12: 195-218.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Jobie Dajka

Jobie Dajka (Bourke, Nova Gal·les del Sud, 11 de desembre del 1981 - Adelaida, 4 d'abril del 2009) va ser un ciclista australià que s'especialitzà en la pista. Del seu palmarès destaquen set medalles als Campionats del Món, una d'elles d'or en Keirin.
Es va perdre els Jocs Olímpics de 2000 de Sydney, i se'l va excloure del camp d'entrenament de preolímpic del 2004 perquè se'l va acusar de mentir als investigadors en el marc del cas de dopatge de Mark French. El seu recurs d'anul·lació d'aquesta decisió i posterior suspensió van ser desatesos.
El 2005 un tribunal el va suspendre per tres anys a causa d'una agressió a l'entrenador nacional de ciclisme en pista, Martin Barras. Aquesta sanció va ser aixecada el 2006 amb la condició que rebés tractament mèdic, ja que assegurava tenir problemes amb l'alcohol i les depressions.
Va ser trobat mort a casa seva el 7 d'abril de 2009.

## Palmarès en pista

* 1999
** Campió del món júnior en Velocitat
** Campió del món júnior en Velocitat per equips (amb Ben Kersten i Mark Renshaw)
* 2001
** Campió d'Austràlia en Keirin
** Campió d'Austràlia en Velocitat
* 2002
** Campió del món en Keirin
* 2005
** Campió d'Austràlia en Velocitat
* 2006
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Velocitat per equips (amb Sean Eadie i Ryan Bayley)

### Resultats a la Copa del Món

* 2001
** 1r a Ipoh, en Keirin
** 1r a Ipoh, en Velocitat
* 2004
** 1r a la Classificació general i a la prova de Sydney, en Keirin

## Referències

* ↑ «Encuentran muerto al ciclista australiano Jobie Dajka». adnmundo.com, 08-04-2009 [Consulta: 13 maig 2015]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 maig 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jormungand (manga)

live filmlive film
Jormungand (ヨルムンガンド, Yorumungando) és una sèrie de manga dibuixada per Keitarō Takahashi, serialitzada en la revista Monthly Sunday Gene-X. Una sèrie d'anime per televisió va ser produïda per White Fox i emesa entre abril i juny de 2012. Una segona temporada dita Jormungand: Perfect Order començarà a emetre's el 10 d'octubre de 2012. La primera temporada ha estat llicenciada per Manga Entertainment al Regne Unit i Dybex a França. Ambdues temporades han estat llicenciades per Funimation Entertainment a Amèrica del Nord.

## Argument

La sèrie segueix els passos de Koko Hekmatyar, una jove traficant d'armes que ven armes sota la HCLI, una corporació de transport marítim internacional que, secretament, s'ocupa del comerç d'armes. Com un dels traficants d'armes clandestins de l'empresa, ella d'amagat ven armes a molts països, evitant alhora a les autoritats locals i les agències de seguretat, ja que gran part del seu treball és il·legal segons el dret internacional. Viatja amb ella el seu equip de guardaespatlles que està compost majoritàriament per ex-militars veterans. La seua última incorporació al seu equip és Jonah, un nen soldat aparentment sense emocions que és expert en el combat armat; però que irònicament odia als traficants d'armes. Ell segueix a Koko i el seu equip en els seus viatges per tot el món.

## Personatges
### Personatges principals
#### Koko Hekmatyar (ココ·ヘクマティアル, Koko Hekumatiaru)

    Plantilla:Animevoices
    La protagonista de la sèrie. Una jove traficant d'armes filla de Floyd Hekmatyar, un magnat de transport marítim internacional. Oficialment dirigeix la Divisió Logística europea i africana de la HCLI. Ella és físicament atractiva, amb una llarg blanc platejat, pàl·lida pell d'alabastre, cridaners ulls blaus i el seu somriure de marca, que és present fins i tot en circumstàncies extremes. És molt carismàtica i audaç, cosa que li ha valgut molt en el seu negoci, així com la ferotge lleialtat dels seus subordinats. Considera a Jonah el seu germà menut i és molt afectuosa cap a ell.

## Referències

* ↑ «Jormungand Perfect Order Slated for October 10». Anime News Network, 14-09-2012. [Consulta: 27 setembre 2012].
# Jornada Mundial de la Joventut 1989

La Jornada Mundial de la Joventut del 1989 va tenir lloc el 19 i el 20 d'agost del 1989 a Santiago de Compostel·la, Espanya. Va ser la primera vegada que la Jornada no es va celebrar el dia de Diumenge de Rams, sent al mig de l'estiu.

## L'esdeveniment

Molts participants a la JMJ van arribar al lloc a peu després de recórrer el Camí de Sant Jaume.
A Santiago de Compostel·la es van organitzar catequesi el dia 19 d'agost sobre els lemes «Crist és el Camí», «Crist és la Veritat», «Crist és la Vida», inspirada en el verset de l'Evangeli de sant Joan (Jn 14,6). Entre els responsables de la catequesi, hi havia Chiara Lubich (fundadora del Moviment dels Focolars), Carlo Maria Martini, Massimo Camisasca i Antonio Lanfranchi.
La vigília es va tancar amb la presència del papa Joan Pau II i va tenir lloc al Monte do Gozo, turó situat a uns cinc quilòmetres del centre de la ciutat. En aquest lloc més tard es va erigir un monument en memòria de la visita papal i de sant Francesc d'Assís, que va peregrinar a Santiago al segle xiii.

## L'himne

L'himne d'aquestes Jornades Mundials de la Joventut es va titular «Somos los jovenes del 2000» (Som els joves del 2000).

## Notes

* ↑ « Jesús li respon: —Jo soc el camí, la veritat i la vida. Ningú no arriba al Pare si no és per mi. » — Jn 14,6

## Referències

* ↑ «IV JMJ - 1989» (en castellà). Vaticà.
* ↑ «Himno Santiago 1989» (en castellà). JMJ Madrid 2011. Arxivat de l'original el 2011-10-11. [Consulta: 7 agost 2022].
# Jorma Valkama

Jorma Valkama (Víborg, 4 d'octubre de 1928 - Hollola, 11 de desembre de 1962) va ser un atleta finlandès, especialista en el salt de llargada, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla de bronze en la prova del salt de llargada del programa d'atletisme.
Va morir en un accident de cotxe el 1962, quan sols tenia 34 anys.

## Millors marques

* Salt de llargada. 7,77 m (1956)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jorma Valkama». [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «IAAF International Association of Athletics Federations - IAAF.org - News - Article», 25-11-2005. Arxivat de l'original el 2005-11-25. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «Urheilutähti Jorma Valkaman taru päättyi saattomatkalla pikkujouluissa – "Kun isä kuoli, äiti ei sanonut hänestä pahaa sanaa"» (en finès). Ilta-Sanomat, 04-09-2022. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ Perfil de Tilastopaja al Jorma Valkama
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 23 juny 2024].
# Walter Proch

Walter Proch (Rovereto, Província de Trento, 17 de febrer de 1984) va ser un ciclista italià, que fou professional del 2007 al 2012.

## Palmarès

* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour ivorià de la Pau

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sant Carlemany

Sant Carlemany és una sant no oficial que està dedicat al culte de l'Emperador Carlemany (768-814) que mai va arribar a ser santificat.

## Història

Segons Miquel Coll i Alentorn, l'any 1165 l'arquebisbe de Colònia Reinald, per indicació de Frederic I Barbaroja, canonitzà irregularment Carlemany.
A Girona va ser honorat oficialment com un sant durant 300 anys. A la Catedral de Girona tenia un altar propi.
A Estrasburg, Osnabrück i Aquisgrà va tenir altar i ofici propi abans del segle xiii.
Es van instituir dues festes per honorar-lo, el 28 de gener i el 29 de desembre, el trasllat de les relíqies de Carlemany. A aquesta darrera el Papa de Roma restablint la festa de Sant Tomàs Becket, qui precisament va ser una víctima del poder imperial.
A Aquisgrà (Aachen) hi tenia un altar, amb una reliquia seva. que portava la inscripció “en honor del Sant Apòstol Carles”. Allà es conserva el seu tron.
A Ratisbona es va establir la seva devoció, en contra de la voluntat del bisbe, en el monestir de sant Pere.
El 1354, Carles IV construí una capella en honor del Salvador i dels Sants Wenceslau i Carlemany.
Carles V el va convertir en protector de la casa reial junt a Sant Lluís (25 d'agost) i va inscriure "Sanctus Karolus Magnus" en el seu ceptre imperial.
Al segle xv, Lluís XI de França va estendre la festa de Sant Carlemany a tots els territoris francesos.
El 1478 va ser nomenat patró dels estudiants per l'interés que Carlemany havia mostrat per l'educacó dels seus súbdits.
Fins al segle xviii Navarra va celebrar la seva festivitat el 28 de gener.
Actualment el culte a Sant carlemany, que és un culte molt polèmic, se celebra a Aquisgrà amb solemnitat el 28 de gener. A Zúric, d'on és el patró de la ciutat, se celebra el primer diumenge després del 26 de juliol, per un permís especial de l'església per tal com es considera un culte “immemorial”. També és el patró de les localitats de Hildesheim, Münster, Osnabrück, Paderborn, París, i alguns altres llocs.
# Solontsí (Rovenkí)

* Per a altres significats, vegeu «Solontsí».
Solontsí - Солонцы (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 32 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# Sot

«Sot» té aquests significats:
Són abundosos els sots en bastants comarques dels Països Catalans:
* Bages
* Moianès
* Vallès Oriental.
# Sosístrat I de Siracusa

Sosístrat I de Siracusa (llatí: Sosistratus, en grec antic: Σωσίστρατος «Sosístratos») fou un dirigent a Siracusa que compartia el poder amb Heraclides, uns anys abans de la pujada al poder d'Agàtocles.
Diodor de Sicília els descriu com a traïdors, sanguinaris i criminals, però la part en què mencionava la seva pujada al poder s'ha perdut. Van dirigir l'expedició enviada per Siracusa en suport de Crotona contra els brucis i després una altra expedició que va assetjar Rhègion.
Sosístrat hauria obtingut la direcció suprema de l'exèrcit i després va ser considerat tirà absolut de Siracusa, segons sembla quan el partit oligàrquic de la ciutat va triomfar en una revolució interna. Al cap de poc va ser expulsat de Siracusa junt amb 600 homes per una contrarevolució del partit democràtic; va esclatar la guerra entre els demòcrates, que dominaven la ciutat, i els exiliats que tenien el suport cartaginès.
Finalment els exiliats, que van mantenir els territoris que ocupaven, van aconseguir de tornar a la ciutat, però potser Sosístrat va ser exclòs de l'acord que va permetre tornar a instaurar l'oligarquia, ja que el seu nom no apareix a les revolucions posteriors que van acabar amb la pujada al poder d'Agàtocles l'any 317 aC.
L'any 314 aC torna a aparèixer, quan era un dels més actius exiliats siracusans reunits a Agrigent, des d'on van continuar la guerra contra Agàtocles. El lloc destacat que ocupava li va fer guanyar l'enemistat de l'espartà Acròtat, cridat pels habitants d'Agrigent per lluitar contra Agàtocles, fins al punt que va intentar assassinar-lo. Poliè diu que Sosístrat va assumir el poder després d'Agàtocles, però la història que explica és totalment incompatible amb la narrada per Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 1.Sosistratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 884
# Yonne

* Aquest article tracta sobre el departament francès. Si cerqueu l riu homònim, vegeu «Riu Yonne».
El Yonne (89) és un departament francès situat a la regió de Borgonya-Franc Comtat. La seva capital és Auxerre.

## Geografia

El departament és situat en el centre de França. Limita al nord-oest amb Sena i Marne, al nord-est amb Aube, a l'est amb Costa d'Or, al sud amb Nièvre i a l'oest amb Loiret.

## Història

Yonne és un dels vuitanta-tres departaments creats el 4 de març de 1790, per l'Assemblea Constituent, en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789, durant la Revolució francesa. Es formà a partir d'una part de l'antiga província de Borgonya.
De 1960 a 2015 Yonne fue un departament de la regió de Borgonya.

## Administració

El govern de la república està representat al departament per un prefecte.
El departament és dividit en 3 districtes, 21 cantons, 14 estructures intercomunals i 428 comunes.

## Vegeu també

* Llista de municipis del Yonne
* Llista dels Cantons del Yonne
* Castell d'Ancy-le-Franc
* Monestir de Notre-Dame-de-Toute-Protection
* Vinyes de la Borgonya

## Enllaços externs

* Prefectura (francès)
* Consell general (francès)
# Soire

Soire (nom occità, pronúncia general: [ˈsujre], pronúncia alvernesa: [ˈsujrə] o localment [ˈsɥirə]; en occità arcaic: Issoire, Ussoire; en francès Issoire) és una ciutat d'Alvèrnia-Roine-Alps, en França. Administrativament, pertany al departament francès del Puèi Domat.
Situat a la vora del riu Alèir, és un nucli d'indústria metal·lúrgica. Conserva l'antiga abadia benedictina de Sant Pau, característica del romànic alvernès del segle xii.
# Nadia Toffa

Nadia Toffa (Brescia, 10 de juny de 1979 - Brescia, 13 d'agost de 2019) és una presentadora de televisió italiana. El 2017 va ser la tercera persona més buscada al Google.

## Biografia

Va estudiar a l'escola secundària Arnaldo de Brescia. Es va graduar en Literatura amb una estada a la Universitat de Florència, i va sortir per primera vegada a la televisió amb 23 anys a Telesanterno, un canal local. Abans de començar la seva carrera amb el programa Le Iene, va treballar quatre anys per Retebrescia.
El 2009 esdevingué membre del programa televisiu Le Iene, enregistrant diversos programes. Entre els més cèlebres hi ha els relacionats amb les presumptes estafes de les farmàcies contra la seguretat social, que va durar tres mesos i va acabar amb un judici per presumpta difamació. També destaquen els programes sobre la proliferació de les màquines escurabutxaques, l'eliminació il·legal de residus de Campània en mans de la Camorra, la creixent taxa de tumors al "triangle de la mort" entre Nàpols i Caserta i sobre la "terra dels verins" de Crotona.
El 2 d'abril de 2014 va publicar el seu llibre Quando il gioco si fa duro sobre la ludopatia a Itàlia. El 15 d'abril de 2015 va guanyar el primer premi a la secció de televisió del Premi Internacional Ischia de Periodisme. A la tardor del 2015 va debutar a la conducció d'un programa d'entrevistes d'Itàlia Open Space, ideat pels mateixos productors de le Iene, i que va emetre quatre episodis en prime time. A la tardor del 2016 va tornar al programa le Iene, i es va unir a l'equip de Matteo Viviani, Andrea Agresti, Paolo Calabresi i Giulio Golia.
A partir del 16 d'octubre de 2016 presenta el programa del diumenge, que fa amb el mateix equip. El 21 de novembre de 2017 va presentar unes informacions sobre un assumpte nuclear suposadament perillós del laboratori del Gran Sasso, una informació que ha estat desmentida i s'ha vist que s'havia explicat sense fonament tant des del món acadèmic com per altres fonts.

## Referències

* ↑ «Google's Year in Search». [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «‘Quando il gioco si fa duro’: il libro inchiesta della iena Nadia Toffa». ilfattoquotidiano.it, 29-04-2014. [Consulta: 3 dicembre 2017].
* ↑ «Il Premio Ischia di giornalismo a Damilano, Toffa e Corcione». [Consulta: 21 abril 2015].
* ↑ «Perché non c'è nulla di scientifico nella puntata delle Iene sui laboratori del Gran Sasso». Focus, 30-11-2017 [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ Galeota, Marco «Nota stampa 28-11-2017». lngs.infn.it [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Il caso Gran Sasso e "Le Iene", spiegato». ilpost.it, 27-11-2017 [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Esperimenti nucleari pericolosi sul Gran Sasso». bufale.net, 23-11-2017. [Consulta: 30 novembre 2017].
* ↑ «Come il "metodo Iene" mina la fiducia nelle istituzioni scientifiche e democratiche». ilfoglio.it, 29-11-2017 [Consulta: 30 novembre 2017].
# Nadia Stankovich

Nadia Stankovich, també coneguda com a Nadia Stankovitch (Belgrad, Regne dels Serbis, Croats i Eslovens 24 de febrer de 1924 - Ciutat de Mèxic 30 d'agost de 2017), va ser una pianista, concertista i professora. Va destacar per la interpretació de les obres d'autors mexicans com Juventino Roses i Ricardo Castro.
Va estudiar a la Universitat de Música i Art Dramàtic de Viena amb el mestre Emil von Sauer, alumne de Franz Liszt. Va ser solista en l'Orquestra de Mozarteum de Salzburg. El 1950 es va establir definitivament a Mèxic a l'decidir exiliar-del seu país. Com a concertista va realitzar gires en països d'Amèrica, Àsia i Europa. A Mèxic va ser dirigida per directors d'orquestra com Luis Herrera de la Font, Eduardo Mata, Francisco Savín, Helmut Calgeer, entre d'altres.
Com a pianista, va mantenir una atenció especial a compositors de romanticisme mexicans del segle xix i principis del segle XX com Juventino Rosas i Ricardo Castro. Del 1994 al 2000 va interpretar i enregistrar les obres completes de piano de Rosas. Va ser part del grup de concertistes de l' Institut Nacional de Belles Arts de Mèxic. Com a professora va formar a diverses generacions de pianistes i músics. Stankovich parlava set idiomes.

## Premis i reconeixements

* Àguila de Tlatelolco de la Secretaria de Relacions Exteriors de Mexic, 1978

## Referències

* ↑ «Diccionario enciclopédico de música en México, Volumen 2» (en castellà). [Consulta: 30 octubre 2020].
* 1 2 Espinosa, Pablo. «Murió Nadia Stankovich, gran concertista y formadora de pianistas mexicanos» (en espanyol de Mèxic). www.jornada.com.mx, 01-09-2017. [Consulta: 29 octubre 2020].
* 1 2 «Homenaje a Nadia Stankovich en el Festival En Blanco & Negro» (en espanyol de Mèxic). www.milenio.com. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ Laguna, José Rogelio Alvarez. Enciclopedia de México (en castellà). Instituto de la Enciclopedia de México, 1975.
* ↑ «Luto por Nadia Stankovitch». www.reforma.com. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ Diccionario enciclopédico de música en México (en castellà). Universidad Panamericana, 2007. ISBN 978-968-5557-82-5.
* ↑ Siempre!. (en castellà). Editorial Siempre, 2010.
# Múscul esternotiroidal

El múscul esternotiroidal (musculus sternothyroideus) és un dels quatre músculs de la regió infrahioidal. És un múscul ample en forma de cinta, com el esternohioidal, per sota del qual està situat i s'estén des de l'estèrnum fins al cartílag tiroide.
S'insereix, d'una banda, a la cara posterior del primer cartílag costal i a la cara posterior del mànec de l'estern fins a la línia mitjana; de l'altra, en els dos tubercles de la cara externa del cartílag tiroide així com en un cordó lligamentós oblic cap amunt i fora que reuneix aquests dos tubercles. Es troba cobert per l'esternohioidal en la major part de la seva extensió. Al seu torn recobreix l'artèria traqueal, el cos del tiroide i els seus feixos més extensos, la caròtide primitiva i la vena jugular interna. Cal observar que la direcció d'aquest múscul no és completament vertical sinó lleugerament obliqua de baix a dalt i de dins a fora. Per aquest motiu, els dos músculs esternotiroidals, dret i esquerre, junts en l'origen esternal, es troben separats a l'alçada de la seva inserció tiroidal per un interval d'un o de molts centímetres: entre ells hi ha un interstici triangular.
Està innervat com els altres músculs infrahioidals per branques provinents de la nansa cervical del nervi hipoglòs. Aquestes branques s'introdueixen en el múscul per la seva part externa de la cara profunda.
El múscul esternotiroidal fa descendir la laringe i l'os hioide.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 1r febrer 2014].
* ↑ Aquest article incorpora material del Tractat d'Anatomia Humana de L. Testut en la seva 6a edició de 1912 que es troba entre les obres de domini públic.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Dissecció superficial del costat dret del coll, mostrant les artèries caròtide i subclàvia.
* La fàscia i les venes tiroidals mitjanes.
* Vista lateral de la laringe, mostrant les insercions musculars.
* Múscul esternotiroidal

## Enllaços externs

* LUC sthr
* Figura anatòmica: 25:10-01 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center
* PTCentral Arxivat 2005-08-04 a Wayback Machine.
# Yu Xu

Yu Xu (xinès simplificat: 余旭, pinyin: Yú Xù; Chengdu, Sichuan, març de 1986 - 12 de novembre de 2016) va ser una pilot xinesa que va exercir de cap d'esquadra de vol a l'equip acrobàtic 1 d'agost de la Força Aèria de l'Exèrcit Popular d'Alliberament.
Yu va entrar a l'exèrcit com a estudiant a la PLA Air Force Aviation University el 2005 i es va graduar el 2009. Setze dones (inclosa Yu) es graduaren aquell any, cosa que la va convertir en una de les primeres dones autoritzades a fer volar avions de combat.
Yu es va unir a la Força Aèria de l'Exèrcit Popular d'Alliberament el setembre de 2005. Yu va aparèixer amb la resta de dones pilot a la Gala de Cap d'Any de la CCTV del 2010, el principal esdeveniment televisiu del país. El 2012, va obtenir la certificació de volar el Chengdu J-10, avió de reacció monomotor.
Yu va morir durant una sessió d'entrenament acrobàtic el 12 de novembre de 2016 després de ser atropellada per un altre avió mentre s'ejectava del J-10. Una de les versions diu que no va poder expulsar a temps del seu avió abans que impactés amb el terra. Les seues cendres van ser portades al centre esportiu de Chongzhou per a una commemoració pública: 360.000 persones de tot el país van assistir-hi. Les cendres la pilot van ser retornades a la seua ciutat natal, Chongzhou, a la província sud-oest de Sichuan, i col·locades en un cementiri de màrtirs revolucionaris.

## Referències

* 1 2 Lendon, Brad «Horrific crash kills Yu Xu, 1st woman to fly China's J-10 fighter». CNN, 14-11-2016 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Chinese female pilot dies in flight training». Xinhua, 13-11-2016 [Consulta: 14 novembre 2016].
* 1 2 3 Li, Jing «Death of China's first female J-10 fighter pilot Yu Xu sparks call for more training». South China Morning Post, 13-11-2016.
* ↑ Lei, Zhao «Woman fighter pilot inspired nation». China Daily, 14-11-2016 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ Hersher, Rebecca «Questions About China's Military Training After Female Fighter Pilot Dies». National Public Radio, 14-11-2016 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «China mourns first female J-10 pilot after death in training». BBC, 14-11-2016 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-14. [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ «Cenizas de piloto china fallecida trasladadas a cementerio de ciudad natal». Xinhua. [Consulta: 1r agost 2021].