OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignasi Segarra i Bañeres

Ignasi Segarra i Bañeres (Albesa, Noguera, 22 de març de 1929 - Barcelona, 24 de maig de 2003) fou prevere de la Prelatura de l'Opus Dei i promotor, juntament a un grup de dos arquitectes, de l'obertura del procés de Beatificació de Gaudí el 10 de juny de 1992.
Segarra era doctor en Enginyeria Industrial i en Dret Canònic. Entre moltes importants aportacions, va treballar en Pastoral Universitària a Chicago i Boston (Estats Units), en Pastoral Obrera a Milwaukee (també als EUA) i com a professor d'Ètica a l'Institut d'Estudis Superiors de l'Empresa (IESE), a Barcelona. Va desenvolupar una tasca pastoral molt intensa a tot Catalunya i Andorra. Cal destacar que el doctor Segarra va dedicar una part de la seva vida als mitjans de comunicació. Per exemple, va dirigir la revista "AURA", una publicació dedicada a sords que li va permetre guanyar un premi Bravo de la Conferència Episcopal Espanyola. També va dirigir la revista "AVE MARÍA", va portar diversos programes de ràdio sobre qüestions religioses i va escriure, entre altres treballs, els llibres "Gente que hizo mucho" i "Buzón de respuestas". El maig de 2003, va concloure la part del procés corresponent a la diòcesi de Barcelona. Tanmateix, Segarra no va poder assistir a la cerimònia perquè es trobava greument malalt.

## Referències

* ↑ Revista electrònica mensual del Instituto Santo Tomás (Fundación Balmesiana) e-aquinas Arxivat 2015-10-17 a Wayback Machine.
# Ignasi Stigman Pascual

Ignasi Stigman Pascual (Barcelona, 1984), conegut artísticament com a Mag Stigman, és un showman, il·lusionista i artista polifacètic que combina la màgia i els efectes d'il·lusionisme juntament amb coreografies de dansa moderna, jocs malabars i moltíssima energia, bon rotllo i la important participació del públic. Així, els seus espectacles són molt dinàmics, entretinguts i dirigits a tots els públics.
L'espectacle “Més que Màgia” ha realitzat tres temporades al Teatre del Rei de la Màgia de Barcelona, arribant a exhaurir les localitats durant més de quatre setmanes consecutives. S'ha programat també en festivals internacionals de màgia, així com en nombrosos teatres municipals i auditoris. L'any 2020 estrena l'espectacle "El Circ dels Impossibles" que realitza temporada a diversos teatres de Barcelona i una posterior gira. Aquest espectacle és un dels quatre nominats a la 3a edició Premis Teatre Barcelona, dins la categoria "Millor espectacle de màgia". Durant el confinament del 2020, va estar compartint vídeos de jocs de màgia a les seves xarxes socials, per tal de distreure la gent en aquests dies complicats, en els quals tothom s'havia de quedar a casa.
Stigman, és també professor de la Universitat Blanquerna-Ramon Llull i combina la seva faceta artística amb la innovació pedagògica. Així, de forma paral·lela, ofereix sessions formatives, tant per a alumnes com per a professors, en què posa a l'abast eines de màgia per aprendre i ensenyar matemàtiques. El 2020 era el copresentador del programa setmanal Scenik de Televisió del Llobregat. En aquest espai, fa entrevistes, reportatges i notícies culturals.

## Referències

* ↑ Escales, Carme. «Ignasi Steegmann: "Magia de verdad son las conexiones humanas"» (en castellà), 15-08-2016. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Mag Stigman». [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «El 9è Festival Teatre Màgic de Tarragona i La Canonja torna amb els millors mags | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21» (en castellà). [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ Vicente, Eduardo de. «El mago Stigman recupera 'El circ dels impossibles' en la Sala Cincómonos» (en castellà), 11-07-2020. [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ «Descobreix i vota les obres nominades a la 3a edició Premis Teatre Barcelona». [Consulta: 1r setembre 2020].
* ↑ Redacció. «El mag català que comparteix trucs a les xarxes socials durant el confinament», 23-03-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-30. [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ «Estimem les mates!», 28-03-2020. [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ «Scenik TV - Alaska, Mario Vaquerizo, Bibiana Fernandez i Manuel Bandera». [Consulta: 2 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Ignasi Stigman Pascual - Lloc web oficial
# Ignasi Subies

Ignasi Subies (?) fou organista de la Catedral de Vic.
No tenim informació de la seva vida, però podem destacar dos dates en les quals Ignasi Subies fou tribunal en unes oposicions d'organista. El primer tribunal fou el del 19 de gener de 1758, quan Antoni Mestres i Salvi Arnabat opositaren per l'organistia de la catedral de Girona. El tribunal estava encapçalat per Emmanuel Gonima, Antoni Mallol i Ignasi Subies, i finalment, per 24 vots a favor i 9 en contra, el guanyador fou Salvi Arnabat. El segon tribunal es dugué a terme el 27 de juny de 1759, quan Joan Pusalgues, Josep Carcoler i el mateix Ignasi Subies, formaren part del tribunal que adjudicà l'organistia de Sant Esteve d'Olot a Josep Castelló.

## Referències

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep Maria; Monells i Laqué, Carme. «L’orgue i els organistes». A: Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, p. 40, 93 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ CIVIL i CASTELLVÍ, Francesc La Capilla de Música de la Catedral de Gerona (Siglo XVIII), pàg. 30 [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ MARQUÈS, Josep Maria. «Organistes i mestres de capella de la diòcesi de Girona». A: Anuario Musical. 54. CSIC, 1999, p. 112 [Consulta: 29 desembre 2020].
# Ingilois

Ingilois o Ingiloys (Hers) (Georgià: ინგილოები/ჰერები) és un grup ètnic d'ascendència georgiana, que viu al nord-oest de l'Azerbaidjan. Els ingiloys o ingilois parlen el dialecte ingiloy del georgià.
Brockhaus i el Diccionari Enciclopèdic Efron indiquen que Ingiloys és un nom alternatiu a georgià musulmà (o més exactament georgià de religió musulmana o que viu entre musulmans). Per religió els ingiloys estan dividits en cristians i musulmans xiïtes. La majoria dels musulmans ingiloys viuen a la regió (Raió) de Zaqatala (Aliabad i Mosul) i raió de Balakan (İtitala) i els cristians ingiloys al raió de Qakh (Qax İngiloy, Böyük Alatəmir, Qaxbaş, Əlibəyli, Emşəbaş, Zəyəm, Xələftala, Qarameşə, Qımır). Eren part de la població de l'antic sultanat d'Elisu i de les comunitats de Djari-Balakan (Djaro-Belokani)s.
Arran d'activitats missioneres de la Societat de Restauració del Cristianisme ortodox, una part dels ingiloys es va convertir al cristianisme el 1860, creant 12 laicitats però el 1863, 9 d'elles es van reconvertir al Islam. Els conversos i la minoria cristiana ja existent constitueixen no obstant una petita minoria dels ingiloys. El 1892 un grup de 62 es va convertir al cristianisme.

## Referències

* ↑ Ronald, Wixman (1984).
* ↑ «Ингилойцы». Брокгауз-Ефрон.
* ↑ Афранд ДАШДАМИРОВ. «Этнокультурная палитра Азербайджана». Газета Азербайджанский Конгресс, 02-05-2010.
* ↑ «Миссионерские общества». Брокгауз-Ефрон.
* ↑ Gnolidze-Swanson, Manana (2003), "Activity of the Russian Orthodox Church Among the Muslim Natives of the Caucasus in Imperial Russia".
* ↑ «Всесоюзная перепись населения 1926 года. Национальный состав населения по регионам республик СССР». «Демоскоп».
* ↑ «Всесоюзная перепись населения 1939 года. Национальный состав населения по республикам СССР». «Демоскоп».
* ↑ «Всесоюзная перепись населения 1959 года. Национальный состав населения по республикам СССР». «Демоскоп».
* ↑ «Всесоюзная перепись населения 1970 года. Национальный состав населения по республикам СССР». «Демоскоп».
* ↑ «Всесоюзная перепись населения 1979 года. Национальный состав населения по республикам СССР». «Демоскоп».
* ↑ «Всесоюзная перепись населения 1989 года. Национальный состав населения по республикам СССР». «Демоскоп».
* ↑ «Этнический состав Азербайджана (по переписи 1999 года)». «Демоскоп».
# Ingilrada

Ingilrada (segle x), vídua de Borrell, fou una propietària noble catalana.

## Biografia

L'any 981, Ingilrada decidí emprendre camí cap a Santa Maria del Pui, a l'Alvèrnia, i, com el seu marit uns anys abans, va fer testament. El document comença amb una invocació religiosa, seguit del nom de la testamentària, del motiu de redactar les darreres voluntats i de la destinació de la peregrinació. Com a marmessors elegí el seu fill gran Frujà, el prevere Sunifred, Esclua, fill de Baro, i un criat que es deia Seniol. Instituí generoses deixes pietoses als monestirs de Santa Maria de Ripoll, Sant Miquel de Cuixà, Sant Pere de les Puelles, a l'església de Palau-solità i a la seu de Vic. Una peça de terra situada al camí que anava de Vic a França havia de ser per Borrell, prevere i fill de la testamentaria, però a la seva mort havia de passar a la catedral.
Al fill gran, Frujà, Ingilrada li deixà les terres que tenia a Voltregà i que havia aconseguit després de bescanviar-les per altres amb un tal Brunicard. Al fill Borrell li donà unes terres també a Voltregà i que ella havia comprat. Al seu fill Miró tres bous òptims. A la filla Aigo tota la seva roba, un alou a Arbúcies, que havia heretat, i un altre alou dit Sau, que el seu marit li havia donat, juntament amb el vi que es conservés a les tines d'aquests llocs. Aquests béns els podia tenir mentre restés soltera, però si es casava havien de passar als altres fills menors de la testamentària perquè fossin formats i, una vegada educats, es repartissin entre tots els germans a parts iguals.
A Sunyer, els béns del qual estaven sota la seva tutela, traspassà la custòdia al seu fill Miró. Les donacions als fills acaben amb el repartiment del pa i vi restants. Als servents i esclaus donà una certa quantitat de vi i cànem suficient per fer-se cadascun d'ells unes camises. A l'esclava Goldregodo i al fill de Marcuç, també esclau, els concedí la llibertat. Una tercera esclava, Gisclavara, la donà al monestir de sant Pere de les Puelles de Barcelona. A Sunifred li donà la llana necessària per fer-se una peça de roba. El bestiar restant ordenà que fos venut i que els diners obtinguts s'invertissin per pagar deutes. De la collita propera s'havia de treure una part per pagar les despeses generades per la sega. Acabà el testament reiterant el desig que es complissin les seves voluntats. Guisfred, prevere, va escriure el document.
Ingilrada era una dona independent que tenia autonomia per demanar préstecs o deixar diners i dictà lliurement el seu testament disposant plenament dels béns. Així mateix, apareix com a mare amatent quan anomena Miró «fill estimat» i proveeix els fills més petits.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Diccionari biogràfic de dones. «Ingilrada». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Isoperla decolorata

Isoperla decolorata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu als grans rius i a prop de la tundra sense arbres, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: el Canadà (Alberta, Nunavut, la Colúmbia Britànica, Manitoba, els Territoris del Nord-oest, Saskatchewan i Yukon) i els Estats Units (Alaska).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Walker, 1852. Catalogue of the specimens of neuropterous insects in the collection of the British Museum, 1:170. «Enllaç».
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* 1 2 Stewart, K.W. i M.W. Oswood, 2006. The Stoneflies (Plecoptera) of Alaska and Western Canada. The Caddis Press: Columbus, Ohio. 325 pp.
* ↑ Saskatchewan Aquatic Insects Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stoneflies of the Yukon (anglès)
* ↑ Alaska Natural Heritage Program Arxivat 2012-01-24 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)
* ↑ Some Plecoptera from the Far North (anglès)
* ↑ Stanley W. Szczytko i Kenneth W. Stewart. New Larval Descriptions of 5 Western Nearctic Isoperla: Isoperla decolorata, Isoperla denningi, Isoperla rougensis, Isoperla katmaiensis and Isoperla baumanni and Further Descriptions of the Male, Female and Ova of Isoperla decolorata (Plecoptera: Isoperlinae). Transactions of the American Entomological Society (1890-) Vol. 128, Núm. 1, (2002), pp. 1-22. «Enllaç».
# Isoperla dicala

Isoperla dicala és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: el Canadà (Manitoba, Nova Brunswick, Ontario i el Quebec) i els Estats Units (Alabama, Arkansas, Connecticut, Florida, Iowa, Indiana, Kentucky, Massachusetts, Maryland, Maine, Michigan, Minnesota, Missouri, Mississipi, Carolina del Nord, Pennsilvània, Carolina del Sud, Tennessee, Virgínia, Wisconsin i Virgínia Occidental).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Frison, 1942. Ill.Nat.Hist.Surv.Bull. 22(2):235-355. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Rasmussen, A.K, M.L Pescador i B.A. Richard, 2003. A survey of the Plecoptera of Florida. Pàgs. 391-402 "a" E. Gaino (ed.). Research Update on Ephemeroptera and Plecoptera. Universitat de Perusa: Perusa, Itàlia.
* ↑ Stoneflies of Florida (anglès)
* ↑ Heimdal, D.P., R.E. DeWalt i T.F. Wilton, 2004. Annotated checklist of the stoneflies (Plecoptera) of Iowa. Proceedings of the Entomological Society of Washington 106(4):761-778.
* ↑ Seasonal Succession and Diversity of Stoneflies (Plecoptera) in Factory Brook, Massachusetts (anglès)
* ↑ Aquatic Insects of Michigan Arxivat 2012-02-24 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Aquatic Macroinvertebrates Collected from Thirty-two Missouri Ozark Streams (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & A.B. Harrison, 2010. The Larva of Amphinemura alabama Baumann and new records of Nemouridae (Plecoptera) from Mississippi, U.S.A. Illiesia, 6(16):234-240. «PDF».
* ↑ Pennsylvania Aquatic Insects Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stoneflies of South Carolina (anglès)
* ↑ Emergence patterns of Plecoptera (stoneflies) from Otter Creek, Wisconsin (anglès)
* ↑ New State, County, and Drainage Basin Records of West Virginia (USA) Stoneflies (Plecoptera) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ DeWalt, R.E. i S.A. Grubbs, 2011. Updates to the Stonefly Fauna of Illinois and Indiana. Illiesia, 7(3):31-50. «PDF».
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States (anglès)
* ↑ Summer Ephemeroptera, Plecoptera and Trichoptera of Southwestern of 15 Drainages in Great Smoky Mountains National Park Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:400.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:244.
* Hitchcock, 1974. Bulletin of the State Geological Survey of Connecticut, 107:197.

## Enllaços externs

* BugGuide (anglès)
* PBase (anglès)
# Inger Hagerup

Inger Johanne Hagerup, nascuda Halsør (Bergen, 12 d'abril de 1905 - 6 de febrer de 1985) va ser una escriptora noruega, poetessa i autora de literatura infantil i d'obres de teatre.

## Biografia

Inger Johanne Halsør va néixer a Bergen, Noruega. El seu pare va morir quan ella tenia cinc anys. La seva família va començar a voltar fins que es va establir a Nordfjord i després a Volda. El 1931, es va casar amb Anders Askevold Hagerup (1904-1979), que era professor, traductor i autor de llibres per a nens. Es van instal·lar a Haugerud, Oslo, i es van convertir en els pares de dos autors noruecs distingits, Klaus Hagerup i Helge Hagerup. El seu fill, Klaus Hagerup va escriure extensament sobre la seva mare a Alt er så nær meg: Om Inger Hagerup
Inger Hagerup és principalment coneguda per la seva lírica, però també ha estat reconeguda per escriure moltes peces teatrals. Hagerup va publicar la seva primera col·lecció de poemes, "Vill Jeg gikk meg i skogene" el 1939.
Mentre estudiava a Trondheim també era un membre de l'organització comunista Mot Dag Tots dos, Inger Hagerup i el seu marit Anders, van participar en activitats de resistència durant l'ocupació de Noruega per l'Alemanya nazi i el 1943 van fugir a Suècia. Ella era coneguda per oposar-se a l'ocupació alemanya, va escriure moltes lletres en contra del que veia com un enemic brutal i descuidat, com a "Aust Vågøy". Aquest últim va ser inspirat per un incident que va ocórrer durant la Segona Guerra Mundial. Els nazis van prendre represàlies contra els locals després d'una reeixida incursió d'atac britànica el març de 1941 a les Illes Lofoten. Molts noruecs poden recitar de memòria les primeres línies, De Brente Vare garder. De drepte Vare Menn. La Varé hjerter Hamre det om og om igjen. ("Van cremar les nostres cases. Van matar als nostres homes. Que els nostres cors bateguin una vegada i una altra).
El 1944 va ser guardonada amb el Gyldendal's Endowment, el Premi Sarpsborg el 1955 i el 1962 va ser reconeguda amb el premi Dobloug. Va morir a Fredrikstad, Østfold, el 6 de febrer de 1985.
El seu poema "Två Tungor" (dues llengües) ha estat cantat per Fred Åkerström a l'àlbum Tungor Två aparegut el 1972, i Sofia Karlsson en el seu àlbum de 2007 Visor från vinden .

## Referències

* ↑ Inger Hagerup / utdypning (botiga Leksikon Norske)
* ↑ Bull, Trygve. Mot Dag og Erling Falk (en norwegian). 4th. Oslo: Cappelen, 1987, p. 212.
* ↑ Kathleen Stokker, Folklore fights the Nazis: humor in occupied Norway, 1940-1945. University of Wisconsin Press: 1997. Pages 84-85.
* ↑ «Inger Hagerup». Norsk Biografisk Leksikon. [Consulta: 5 febrer 2014].
# Ievhèn Seleznov

Ievhèn Seleznov (Makíivka, Ucraïna, 20 de juliol de 1985) és un futbolista ucraïnès. Juga de davanter i el seu equip actual és el Dnipro de la Primera Divisió d'Ucraïna.

## Biografia

Yevhen Seleznyov va començar la seva carrera futbolística en les categories inferiors del Xakhtar Donetsk. Davant la falta d'oportunitats de debutar amb el primer equip el club decideix cedir-ho. D'aquesta manera Seleznyov es marxa al FC Arsenal Kyiv. La temporada 2007-08 va esdevenir un dels màxims golejadors del campionat amb 17 punts en 24 trobades.
El 2008 torna al Xakhtar Donetsk, aquesta vegada a la primera plantilla. Debuta en el club l'1 d'agost, i ho va fer marcant un dels tres gols en la victòria del seu equip (3-0) sobre el FC Illitxivets Mariupol. Al cap de poc temps d'arribar aconsegueix un títol, la Supercopa d'Ucraïna. Debuta en la Lliga de Campions de la UEFA el 16 de setembre en el partit Xakhtar Donetsk 2-1 FC Basilea quan va saltar al camp en el minut 74 substituint a Luiz Adriano. El seu primer gol en aquesta competició ho va aconseguir el 26 de novembre en el partit de tornada.

## Internacional

Ha estat internacional amb la Selecció de futbol d'Ucraïna en 18 ocasions. El seu debut amb la samarreta nacional es va produir el 24 de maig de 2008 en un partit amistós contra els Països Baixos. En aquest partit Seleznyov va sortir a jugar als 66 minuts en substitució del seu compatriota Andrí Xevtxenko. El seu primer gol com a internacional ho va aconseguir el 19 de novembre d'aquest any contra Noruega.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Arsenal Kyiv | Ucraïna | 2006-2008 |
| Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2008-2009 |
| Dnipro Dnipropetrovsk | Ucraïna | 2009-2011 |
| Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2011 - 2012 |
| Dnipro Dnipropetrovsk | Ucraïna | 2012 - Act. |

## Palmarès
### Copes nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Supercopa d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2008 |
| Lliga d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2011-12 |
| Supercopa d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2012 |
| Copa d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2011-12 |
| Lliga d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2012-13 |
| Supercopa d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2013 |
| Copa d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2012-13 |
| Lliga d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2013-14 |
| Supercopa d'Ucraïna | Xakhtar Donetsk | Ucraïna | 2014 |

### Distincions individuals

| Distinció | Any |
| Màxim golejador de la Lliga d'Ucraïna (17 gols) | 2010/11 |
| Màxim golejador de la Lliga d'Ucraïna (14 gols) | 2011/12 |

## Referències

* ↑ «Jadson treble seals Shakhtar consolation». UEFA, 27-11-2008 [Consulta: 14 maig 2015].

## Enllaços externs

* Yevhen Seleznyov a la Web oficial del Xakhtar Donetsk (en ucraïnès)
* Fitxa Yevhen Seleznyov (www.footballdatabase.eu)
* Fitxa de Yevhen Seleznyov (www.fussballdaten.de) (en alemany)
* Fitxa de Yevhen Seleznyov (www.weltfussball.de) Arxivat 2008-12-31 a Wayback Machine. (en alemany)
* Fitxa de Yevhen Seleznyov (www.transfermarkt.de) (en alemany)
# Ignasi Casanovas i Camprubí

Ignasi Casanovas i Camprubí (Santpedor, Bages, 13 d'agost de 1872 — Barcelona, 21 de setembre de 1936) fou un filòsof i historiador de la cultura.
Estudià al Seminari de Vic i entrà a la Companyia de Jesús el 1888. Des del 1905 residí a Barcelona. Fins al 1916 s'interessà sobretot pels estudis d'apologètica i d'estètica, temes sobre els quals feu conferències. Col·laborà amb Josep Torras i Bages en el congrés del centenari de Jaume Balmes (1910). Fou una de les veus crítiques amb l'Església davant els fets de la Setmana Tràgica.
En estètica la seva obra s'ha considerat classicista. Dirigí l'Acadèmia Catalana de la Congregació Mariana de Joves i impulsà el Foment de Pietat Catalana, dissolt pel franquisme pocs anys després de la seva mort. Fou membre numerari de l'Acadèmia de Bones Lletres (1921) i el 1923 fundà la Biblioteca Balmes. Publicà Obras escogidas del Dr. Torras y Bages (1913-14) i les Obras completas del Dr. D. Jaime Balmes, en 33 volums (1925-27).
Morí assassinat a l'inici de la Guerra Civil.

## Obres destacades

* Poètica d'Aristòtil (1907).
* L'harmonia en l'art (1907).
* Apologètica de Balmes (1910).
* Balmes: la seva vida, el seu temps, les seves obres, en 3 volums (1932).
* Josep Finestres. Estudis biogràfics, en 3 volums (1932-1934).
* Biblioteca dels Exercicis Espirituals, en 11 volums (1930-1936).

## Homenatges

La biblioteca Arxivat 2014-03-29 a Wayback Machine. de Santpedor s'anomena Pare Ignasi Casanovas.

## Referències

* 1 2 «Ignasi Casanovas i Camprubí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ignasi Casanovas i Camprubí». Filosofia Catalana. Universitat Ramon Llull. [Consulta: 2 octubre 2020].

## Bibliografia

* Batllori, Miquel «Ignasi Casanovas i Frederic Clascar.Historiografia i recuperació del pensament del set-cents i el vuit-cents». Comprendre, V, 1, 2003, pàg. 21-37.
# Iseilema

Iseilema és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Iseilema anthephoroides Hack.
* Iseilema calvum C.E. Hubb.
* Iseilema ciliatum C.E. Hubb.
* Iseilema convexum C.E. Hubb.
* Iseilema dolichotrichum C.E. Hubb.
* Iseilema eremaeum S.T. Blake
* Iseilema filipes S.T. Blake
* Iseilema fragile S.T. Blake
* Iseilema holeii Haines
* Iseilema holmesii S.T. Blake
* Iseilema hubbardii Uppuluri
* Iseilema laxum Hack. ex Duthie
* Iseilema macratherum Domin
* Iseilema maculatum Jansen
* Iseilema minutiflorum Jansen
* Iseilema schmidii A. Camus
* Iseilema siamense C.E. Hubb.
* Iseilema thorelii A. Camus
* Iseilema vaginiflorum Domin
* Iseilema ventakeswarlui Satyavathi
* Iseilema windersii C.E. Hubb.
# Iswaripur

Iswaripur és un poble del districte de Khulna, a Bangladesh, a la vora del riu Jamuna. El 1901 tenia 302 habitants. Antigament es deia Uasohara. La seva única importància és haver estat al segle XVII la capital del raja Pratapaditya, l'heroi popular del Sundarbans.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.