OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comunitat de comunes de la Basse-Zorn

La Comunitat de comunes de la Basse-Zorn (oficialment: Communauté de communes de la Basse-Zorn) és una Comunitat de comunes del departament del Baix Rin, a la regió del Gran Est.
Creada al 1994, està formada 7 municipis i la seu es troba a Hœrdt.

## Municipis

* Bietlenheim
* Geudertheim
* Gries
* Hœrdt
* Kurtzenhouse
* Weitbruch
* Weyersheim

## Referències

* ↑ CC de la Basse-Zorn

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Joseph Galy

Joseph Galy (Bages de Rosselló, 22 de desembre de 1929 - 25 de juny de 1997) fou un jugador de rugbi a 15 nord-català.
Va desenvolupar la seva carrera esportiva a la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà, amb el qual fou finalista al Campionat de França 1951-1952, i al Rugby Club Toulonnais (on va jugar del 1946 al 1950), jugant sempre en la posició de centre ters quarts (1,75 metres). Fou declarat millor marcador d'assaig del campionat de França de 1952 i 1953. Posteriorment jugà amb la selecció francesa de rugbi, amb la qual participà en el partit contra Gal·les en el Torneig de les Cinc Nacions de 1953 a l'estadi de Colombes. Quan es va retirar fou president de la Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà de 1979 a 1984 i membre de la Federació Francesa de Rugbi junt amb Albert Ferrasse.

## Carrera esportiva

* Unió Esportiva Arlequins de Perpinyà
* Rugby Club Toulonnais (1946-1950)

## Palmarès

* Va jugar un partit el 28 de març de 1953 contra Gal·les
* Subcampió de França el 1952

## Referències

* ↑ Joseph Galy al web del RC Toulon
* ↑ Joseph Galy a espn.co
* ↑ «Presidents de la USAP». Arxivat de l'original el 2018-10-23. [Consulta: 23 octubre 2018].
* ↑ Presidents de la USAP amb fotografia
# Wilmington (Ohio)

Wilmington és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 11.921 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilmington tenia 11.921 habitants, 4.867 habitatges, i 2.929 famílies. La densitat de població era de 617,8 habitants per km².
Dels 4.867 habitatges en un 30,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,7% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 39,8% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 15,8% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.880 $ i la renda mediana per família de 43.619 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.645 $ mentre que les dones 22.627 $. La renda per capita de la població era de 17.346 $. Aproximadament el 8,9% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilmington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilmington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Charles-Guillaume Alexandre

Charles-Guillaume Alexandre (1735 - 1787) va ser un violinista i compositor clàssic francès.

## Biografia

Nascut a París, Alexandre va ser violinista al "Théâtre de l'Opéra-Comique" des del 1753 fins al 1755. Mestre de música a l'Escola de Música de Dubugrarre (1760), es va convertir en primer violí del duc d'Aiguillon i després el 1783, professor de violí a París. Va escriure òperes i música instrumental.

## Obres

* 1755: El triomf de l'amor conjugal, espectacle decorat amb màquines, lletra de Giovanni Niccolo Servandoni
* 1756: La conquesta del mogol de Thamas Kouli-Kan, rei de Pèrsia, i el seu triomf, espectacle de màquines, lletra de Servandoni
* 1761: Georget i Georgette, òpera-còmica d'un acte, llibret de Harny de Guerville
* 1764: Diccionari líric portàtil, o Elecció de les ariettes més boniques de tots els gèneres disposats per a veu i instruments amb lletra francesa sota música, 2 volums, Didot
* 1765: La Belle Arsène, òpera-còmic, lletra de Charles-Simon Favart, música de Pierre-Alexandre Monsigny, obertura de CG Alexandre
* 1765: belles melodies o simfonies de cant per a dos violins, dos oboès o flauta, fagotto basso i corns a voluntat
* 1765: Le Tonnelier, òpera còmica d'un acte, llibret de Nicolas-Médard Audinot i François-Antoine Quétant, música de Charles-Guillaume Alexandre, Nicolas-Médard Audinot, François-Joseph Gossec, Josef Kohaut, François-André Danican Philidor, Johann Schobert i Jean-Claude Trial
* 1766: El petit mestre a les províncies, comèdia d'un sol acte en versos, llibret de Guerville
* 1766: Primera col·lecció d'Arietes triada amb l'acompanyament de guitarra de Melle Paisible i violí a càrrec del seu germà amb el baix figurat
* 1767: Esperit del dia, comèdia de Guerville
* 1770: Concert de temes seleccionats amb set parts. Violí principal, concert mestre, segon violí, dos oboès o flautes, viola o viola, contrabaix i dos cors ad libitum
* 1771: Romanç del petit mestre a les províncies
* 1771: Concert d'aires en quartet, per a dos violins, viola i contrabaix o una flauta, 4 parts
* 1776: Sis Duetto per a dos violins, 2 vol
* sense data: Llibre de cançons serioses, tendres i bevibles per a una i dues veus amb baix continu

## Bibliografia

* J. Goizet, A. Burtal, Diccionari universal del teatre a França, 1867, pàg. 25 (Llegiu en línia)
* Enciclopèdia de les arts escèniques, vol. 1, 1975, pàg. 290
* Chappell White, De Vivaldi a Viotti: una història del concert de violí clàssic precoç, 1992, p. 230-231
* Francesco Cotticelli, Paologiovanni Maione, Le arti della scena e l'esotisme in età moderna, 2006.

## Referències

* ↑ De Vivaldi a Viotti: Una història del concert de violí clàssic precoç sobre Gallica
* ↑ Francesco Cotticelli
* ↑ Paologiovanni Maione
* ↑ Arti della scena e l'esotismo in era moderna a WorldCat
# Can Totossaus

Can Totossaus és un edifici al municipi d'Olesa de Bonesvalls (l'Alt Penedès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'actual edifici de Can Totossaus data del segle xviii. Segurament amb anterioritat existia una altra construcció no conservada. Can Totossaus és un edifici de planta rectangular, amb un cos sobresortint a la banda esquerra. Té grans dimensions i consta de planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta, a la planta baixa, tres obertures allindades (una porta i dues finestres): al primer pis hi ha quatre balcons allindanats amb baranes de ferro, i el segon pis és format per una galeria d'onze arcs de mig punt amb balustres de ceràmica. El conjunt es completa amb diverses dependències annexes, i amb una tanca perimetral.

## Notes

* ↑ «Can Tutusaus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Agent de transferència genètica

Un agent de transferència genètica (ATG) és un element similar a virus bacterians trobat a diversos bacteris i arquees que mitjança en la transferència horitzontal de gens entre cèl·lules de la mateixa població. Els ATG empaqueten segments aleatoris d'ADN presents en el bacteri amfitrió, els quals poden ser transduits a una cèl·lula receptora. ATGs originats a partir de diferents virus han sigut trobats en diversos llinatges bacterians i arqueans, com Alphaproteobacteria, espiroquetes i arquees metanogèniques.

## Referències

* ↑ Lang, A. S.; Zhaxybayeva, O.; Beatty, J. T. «Gene transfer agents: Phage-like elements of genetic exchange». Nature Reviews Microbiology, 10, 2012, pàg. 472–82. DOI: 10.1038/nrmicro2802. PMC: 3626599. PMID: 22683880.
* ↑ «Prophage-like gene transfer agents-novel mechanisms of gene exchange for Methanococcus, Desulfovibrio, Brachyspira, and Rhodobacter species». Anaerobe, 13, 2, 2007, pàg. 43–9. DOI: 10.1016/j.anaerobe.2007.03.004. PMID: 17513139.
* ↑ «Mechanisms of gene flow in archaea». Nat. Rev. Microbiol., 15, 8, 2017, pàg. 492–501. DOI: 10.1038/nrmicro.2017.41. PMID: 28502981.
# Concòrdia (partit polític)

Concòrdia és un partit polític d'Andorra de tendència progressista format l'any 2022 amb l'objectiu de presentar-se a les eleccions al Consell General d'Andorra de 2023. Proposa frenar la inversió estrangera en el sector immobiliari i racionalitzar els preus de l'habitatge, i s'ha mostrat crític tant amb l'acord d'associació amb la Unió Europea, reclamant que Andorra romangui fora del mercat únic europeu, com amb la destrucció del patrimoni natural.
Concòrdia està encapçalat per dues copresidències, Cerni Cairat i Olalla Losada. Els seus estatuts indiquen que, com a mínim una de les persones que n'ocupen una no pot ser un càrrec electe, a fi de separar la influència institucional de l'organització del partit.
Concòrdia va ser la gran sorpresa de les eleccions al Consell General d'Andorra de 2023 ja que, amb cinc escons, va ser la segona força més votada, guanyant també a la circumscripció de Sant Julià de Lòria.

## Resultats electorals

Consell General
| Elecció | Vots | % | Escons | +/- | Candidat |
| 2023 | 4.109 | 21,43 | 5 / 28 | Nou | Cerni Escalé |

## Referències

* ↑ Barnils, Andreu. «Cerni Escalé: "A Andorra ens hem venut els prats i boscos a immobiliàries estrangeres"». Vilaweb, 29-07-2022. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ Miró, Adrià. «Paula Przybylowicz: "Hi ha hagut un efecte Concòrdia al debat polític andorrà"», 17-10-2022. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ Raventós, Lídia. «Concòrdia farà llista territorial almenys a la capital, Escaldes i Sant Julià». Diari d'Andorra, 19-12-2022. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «Decàleg - Concòrdia», 16-03-2023. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «Concòrdia esdevé partit polític "ni d'esquerres ni de dretes, sinó al mig"». Ara, 13-09-2022. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ «Concòrdia escull Cerni Escalé per encapçalar la candidatura nacional». El Periòdic, 25-11-2022. [Consulta: 9 gener 2023].
* ↑ Vella, Joan Ramon Baiges, Andorra la. «DA guanya per KO», 03-04-2023. [Consulta: 5 abril 2023].

## Enllaços externs

* Concòrdia - Lloc web oficial
# Joseph Garang

    Aquest article és sobre Joseph Garang i no sobre John Garang, fundador de l'Exèrcit Popular d'Alliberament del Sudan
Joseph Garang (mort el 28 de juliol de 1971) fou un polític sudanès, originari de Jaden al sud, membre del Partit Comunista del Sudan. Segons Garang el problema del sud no era religiós ni ètnic sinó econòmic. Va tenir activitat pública al partit del 1964 al 1969 durant el període democràtic. Després del cop d'estat del 25 de maig de 1969 que va portar al poder a Gaafar al-Numeiry, fou cridat al govern l'octubre de 1969 i fou ministre d'Afers del Sud en el segon gabinet, el primer dirigit pel mateix Nimeiry. Va prometre grans inversions al sud que es van executar el 1970. Exercia encara el càrrec quan es va produir el cop d'estat de 19 de juliol de 1971 que fou sufocat el 22 de juliol següent. Aquell mateix dia fou detingut i jutjat després, sent declarat culpable de conspiració i executat el 28 de juliol de 1971, sent un dels tres civils que foren executats després del cop.

## Referències

* Juici als civils comunistes
# Wilmont

Wilmont és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 332 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilmont tenia 332 habitants, 142 habitatges, i 93 famílies. La densitat de població era de 112,4 habitants per km².
Dels 142 habitatges en un 28,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.464 $ i la renda mediana per família de 37.344 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.194 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 16.160 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wilmont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilmont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Cateria

Cateria és un gènere de cinorrincs dintre de l'ordre dels cicloràgids, l'únic de la família dels catèrids.

## Famílies

* Cateria gerlachi, Higgins, 1968.
* Cateria styx, Gerlach, 1956.

## Referències

* ↑ Gerlach, S. (1956). Über einen aberranten Vertreter der Kinorhynchen aus dem Küstengrundwasser. Kieler Meeresforschungen, 12, 120–124.
* ↑ Higgins, R. P. (1968). Taxonomy and postembryonic development of the Crytorhagae, a new suborder for the mesopsammic kinorhynch genus Cateria. Transactions of the American Microscopical Society, 87(1), 21–39.
# Can Tous (Sant Joan Despí)

Can Tous és una masia de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a la part de mar de l'autopista B-23, a l'altura de la ciutat esportiva del FC Barcelona.

## Descripció

Edificació de planta rectangular, de planta baixa i dos pisos. Teulada plana amb torratxa rematada amb merlets piramidals. A ambdós costats, hi té adossats uns cossos annexes rematats per terrats i balconada balustrada a l'altura de la primera planta. A la banda esquerra de la casa i sota la balconada hi ha la següent inscripció: "Jesus, Maria, any 1504, Pere Famades".
La seva torre amb merlets a la catalana és ben visible des de l'autopista B-23.

## Història

Anteriorment anomenada "Casa Ramoneda".

## Referències

* 1 2 «Can Tous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Borsxovtsi

Borsxovtsi (en rus: Борщовцы) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 68 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Pilota de tennis

Una pilota de tennis és una pilota de petit diàmetre, en comparació amb la mida d'altres pilotes, que s'utilitza en la pràctica de l'esport del tennis. Per a impulsar-la s'utilitza una raqueta. Un professional pot fer que arribi a agafar una velocitat de 263 km/h. La pilota es recobreix amb feltre (en general de color groc amb ratlles blanques), ja que permet una trajectòria més correcta, en comparació amb una pilota totalment llisa. De mitjana, una pilota de tennis pesa de 56 a 58 grams.

## Fabricació

L'element bàsic de les pilotes de tennis és la goma. En el primer pas es prem el cautxú en motlles, aconseguint peces en forma de petxines semiesfèriques buides. Després, es col·loca una pastilla de nitrogen dins de dues semiesferes de i s'enganxen amb una cola especial per al cautxú. Per reforçar la unió, les dues meitats de goma es fusionen amb una premsa a 200° C, durant una etapa coneguda com a Vulcanització. Amb l'escalfor, pastilla de nitrogen explota, alliberant el gas que omple la pilota amb una atmosfera neutre a una certa pressió.
A continuació, es recobreix la superfície exterior amb feltre, (una tela composta de niló i llana de color groc). Per fer-ho, s'hi enganxen (amb una massa blanca) dues peces de feltre, tallades prèviament de forma que es complementen i es sotmet la pilota a una nova vulcanització, per tal d'aconseguir la millor adherència del material a la pilota.
En el pas final, les pilotes s'envasen en tubs de plàstic segellats hermèticament sota una pressió d'aproximadament 2 atmosferes per evitar qualsevol pèrdua de pressió abans de l'arribada a les pistes de tennis. En els tornejos professionals, una pilota no s'utilitza durant més de 9 jocs. N'hi ha prou amb aquest curt període perquè puguin sorgir petites deformacions a la seva superfície.

## Vegeu també

* Tennis
* Pilota

## Referències

* ↑ «Golf Balls, Cricket Balls and Tennis Balls». Princeton University, 05-10-2005. [Consulta: 20 octubre 2009].
* ↑ Dr. Rabi Mehta of NASA-Ames, entitled Aerodynamics of sportsballs, Annual Review of Fluid Mechanics, 17:151–189, 1985.
* ↑ «ITF Technical - History». Arxivat de l'original el 12 de maig 2015. [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ «Inside Wilson's tennis ball factory». ESPN The Magazine, 30-08-2015 [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ «ITF Technical - Approval Tests». Arxivat de l'original el 26 de juliol 2014. [Consulta: 12 setembre 2014].
* ↑ Heiner Gillmeister Tennis: a cultural history p177 on
* ↑ Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., ASBA (American Sports Builders Association), retrieved 21 December 2015
* ↑ «'New balls, please' for mice homes». BBC News [Consulta: 6 novembre 2015].

## Enllaços externs

* International Tennis Federation Arxivat 2012-09-05 a Wayback Machine. (en anglès)
# José Garrigós Pérez

José Garrigós Pérez fou un comerciant i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fou elegit diputat pel districte de Xiva a les eleccions generals espanyoles de 1920. No es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1920.

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes
# XXVI edició dels Premis Ariel

La XXVI edició dels Premis Ariel, organitzada per l'Acadèmia Mexicana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques (AMACC), es va celebrar el 1984 a Ciutat de Mèxic per celebrar el millor del cinema durant l'any anterior. Durant la cerimònia, l’AMACC va lliurar el premi Ariel a 17 categories en honor de les pel·lícules estrenades el 1983.

## Premis i nominacions

Nota: Els guanyadors estan llistats primer i destacats en negreta. ⭐
| Millor pel·lícula Bajo la metralla ⭐ Nocaut La viuda negra | Millor direcció Felipe Cazals – Bajo la metralla ⭐ Ariel Zúñiga – El diablo y la dama Arturo Ripstein – La viuda negra |
| Millor actor Humberto Zurita – Bajo la metralla ⭐ Miguel Ángel Férriz – El tonto que hacía milagros Mario Almada – La viuda negra | Millor actriu Isela Vega – la viuda negra ⭐ Delia Casanova – El día que murió Pedro Infante Blanca Guerra – Motel |
| Millor coactuació masculina Alejandro Parodi – Nocaut ⭐ Gastón Padilla – El tonto que hacía milagros Salvador Sánchez – Motel | Millor coactuació femenina Carmelita González – Motel ⭐ Beatriz Marín – Bajo la metralla Margarita Isabel – Las apariencias engañan |
| Millor argument original Luis Mariano Sabines, Francisco Sánchez – El tonto que hacía milagros ⭐ José de la Colina – El corazón de la noche Gonzalo Martínez Ortega, Rubén Torres – El hombre de la mandolina | Millor guió adaptat Jaime Humberto Hermosillo – Las apariencias engañan ⭐ José de la Colina, Jaime Humberto Hermosillo – El corazón de la noche Vicente Armendáriz, Ramón Obón, Francisco Del Villar – La viuda negra |
| Millor fotografia Toni Kuhn – El diablo y la dama ⭐ Rafael Corkidi – Deseos Ángel Goded – Nocaut | Millor edició Rafael Ceballos – Bajo la metralla ⭐ Rafael Ceballos – La viuda negra Carlos García Agraz – Nocaut |
| Millor escenografia Lali Roffiel, Pierre Cadiou, Rainer Schrader – Erendira ⭐ Javier Torres Torija – Bajo la metralla Teodoro Maus – Deseos | Millor banda sonora Joaquín Gutiérrez Heras – El corazón de la noche Leonardo Velázquez – Bajo la metralla Gerardo Suárez – Nocaut |
| Millor ambientació Lucero Isaac – Las apariencias engañan ⭐ Carlos Grandjean – La viuda negra Olga Salas – Motel | Millor opera prima José Luis García Agraz – Nocaut ⭐ |
| Millor curtmetratge Víctor Saca – Laudate pueri ⭐ Marisa Sistach – Conozco a los tres Claudia Magli – Coyoacán | Millor curtmetratge documental Salvador Díaz – Los encontraremos ⭐ Óscar Menéndez – Hablan los tarahumaras |
| Millor curtmetratge educatiu Adolfo García Videla, Humberto Ríos– Del viento y del fuego ⭐ Juan Mora Catlett – Manuel Álvarez Bravo, fotógrafo Juan Mora Catlett – Recuerdos de Juan O'Gorman | Medalla Salvador Toscano Manuel Esperón ⭐ |

## Referències

* ↑ «Premios Ariel - Histórico de nominados y ganadores» (en espanyol de Mèxic). [Consulta: 27 juny 2019].

## Enllaços externs

* XXVI Premis Ariel a Filmaffinity
# Cal Sogues

Cal Sogues és una masia del municipi de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. No es pot assegurar amb certesa l'època històrica de la masia, però segons el testimoni verbal del propietari, l'obra inicial és segurament anterior al segle xviii i ha sofert diverses reformes en dates successives. D'aquesta casa en depèn la Torre de l'aigua del Pont de Cal Sogues, que també està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Masia

Masia amb planta baixa, pis i golfes, amb teulada a dues vessants. La façana està dividida en sectors per bandes verticals i horitzontals de maó, coronades per quatre arcades i centrada per un portal d'arc de mig punt adovellat i per una finestra superior de marcs, ampits i arc conopial de pedra, amb trencaaigües motllurat. Hi ha un jardí davanter tancat per un baluard que inclou un pou i edificis agrícoles annexes. Cal Sogas, dona nom a la barriada que s'ha creat al seu entorn. En els ràfecs hi ha sanefes en ziga-zaga.

## Torre

La Torre de l'aigua del Pont de Cal Sogues és una obra del municipi de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. És una torre de planta quadrada i alçat paral·lelepípede, construïda amb maons. Té portes a la planta baixa i finestres d'arc de mig punt al primer pis amb marcs en relleu, com a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Sogues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Torre del Pont de Cal Sogues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Borsxevoie

Borsxevoie (en rus: Борщевое) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 761 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Agàtocles de Cízic

Agàtocles de Cízic (Agathocles, Ἀγαθοκλῆς) fou un historiador grec que escrigué una història de Cízic en grec jònic. Ateneu de Nàucratis diu que era en part de Cízic i en part de Babilònia i sembla que va néixer a aquesta darrera, però va viure a Cízic gairebé sempre. La seva obra es va perdre i només Ateneu en fa un resum de dos dels volums. També va escriure sobre l'origen de Roma. La seva època és desconeguda.

## Referències

* ↑ Lesky, Albin. History of Greek Literature. Indianapolis: Hackett Publishing Company, 1996, p. 624. ISBN 0-87220-350-6.
* ↑ Athenaeus, i. p. 30, a. ix. p. 375, a
* ↑ Fest s. v. Romam
* ↑ Solí, Polyhistor 1