OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regne d'Àfrica

El Regne de l'Àfrica va ser creat el 1135 pel rei normant Roger II de Sicília en l'àrea costanera de Tunísia i Tripolitània.

## Història

Roger II va fer del seu regne de Sicília la nació dominant al Mediterrani. Gràcies a una poderosa flota, formada sota diferents almiralls, va fer una sèrie de conquestes a la costa de l'Àfrica entre 1135 i 1153, que anaven des de Trípoli (Líbia) àdhuc Cap Bon (Tunísia) i Annaba (Algèria).
En aquestes dues dècades, Roger II va crear un «Regne normand de l'Àfrica» que es va convertir en una espècie de Protectorat sicilià, recolzat parcialment per la petita comunitat cristiana que havia sobreviscut a l'Àfrica del Nord.
Els normands van aprofitar el fet que una epidèmia (seguida d'una gran fam) havia afeblit els àrabs de Tunísia i van ser rebuts amb simpatia pels habitants gràcies als aliments que van portar de Sicília. Amb ells es van traslladar diversos centenars de cristians, que van crear ressentiment entre els musulmans locals. A la capital Mahdia va ser oberta oficialment una església catòlica local, la primera des de la conquesta àrab del segle viii.
El 1146, el rei normand va aprofitar una crisi interna entre els àrabs per apoderar-se de tota la Tripolitània costera fins al golf de Sirte. Els normands de Sicília van donar total autonomia administrativa als nobles àrabs locals, però ja el 1158 -poc després de la mort de Roger II en 1154-, els Almohades van tornar al poder en quasi tot el Regne de l'Àfrica. L'any 1160, la capital del Regne i últim baluard cristià a l'Àfrica del nord, Mahdia, va caure en mans àrabs. Successivament els cristians de l'Àfrica van desaparèixer a causa de les persecucions dels fanàtics musulmans Almohades, encara que unes petites comunitats van sobreviure al sud de Tunísia per alguns segles més.
Solament la petita illa de Tabarka al nord de Tunísia va quedar en mans cristianes fins a l'inici del Renaixement, per ésser propietat de la República de Pisa que tenia contractes comercials d'explotació del corall local amb el Bei de Tunísia.

## Referències

* ↑ (anglès) Alex Metcalfe, The Normans in Africa, in The Muslims of Medieval Italy, Edinburgh University Press, 2009 (p. 160)
* ↑ Francesco Gabrieli. Normanni e Arabi, «Archivio storico pugliese», XII (1959) (italià)
* ↑ [http://rhr.revues.org/5401Els%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D últims cristians autòctons nord-africans (francès)]
* ↑ «Corallo e Tabarka» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2014].]

## Bibliografia

* David Abulafia - Ifriqiyya, in Enciclopedia federiciana, Vol. I (2005), Istituto dell'Enciclopedia italiana Treccani.
* (anglès) Alex Metcalfe - The Muslims of Medieval Italy, Edinburgh University Press, 2009 ISBN 9780748620081
* Francesco Gabrieli - Normanni e Arabi, «Archivio storico pugliese», XII (1959), pp. 53-68

## Vegeu també

* Tunísia medieval
# Regne de Barra

El regne de Barra era un estat nadiu de Gàmbia que dominava la zona al nord del riu a la part més propera a la desembocadura.
El tractat de cessió de la part principal del riu, a prop de l'Atlàntic, a favor de la Gran Bretanya es va signar el 15 de juny de 1825 entre el rei Burnay de Barra i Kenneth McCauley, governador interí de Sierra Leone. La convenció duanera no s'aplicava als vaixells francesos que venien de la factoria francesa de Fort Albreda o hi anaven. A més a més, el rei va cedir un territori a la riba nord d'una milla cap a l'interior, entre Bonyadoo Creek i Jokadoo Creek, excloent-ne el territori d'Albreda. En el tractat també es prohibia el tràfic d'esclaus i la Gran Bretanya es comprometia a pagar 400 dòlars espanyols anuals al rei i successors. El 19 de juny de 1926, un tractat va delimitar el domini de la factoria d'Albreda.
Després del conflicte entre el rei de Barra i els britànics, el 5 de gener de 1832, la cessió de la milla es va confirmar amb un nou tractat, en què s'indicava que anava des de Jacadoo Creek, a l'est, fins a Banjallad Creek, a l'oest, i pel qual, a més, el rei de Barra va haver de deixar ostatges de la família reial. A més a més, la milla s'estenia a nous territoris, ja que anava de Jacadoo fins a la costa de l'oceà Atlàntic, sempre excloent-ne Fort Albreda.
El rei Dembar Sonko va acceptar el tractat del 18 de novembre de 1850 pel qual França cedia la seva factoria d'Albreda i el Fort Albreda a la Gran Bretanya i renunciava, a canvi de 5 lliures, als seus possibles drets sobirans, ja que el rei de Barra no havia cedit mai la zona als britànics, i s'havia exclòs expressament en els tractats del 1826 i el 1832. El mateix dia, el rei va cedir un nou petit territori a l'oest d'Albreda i va rebre 100 dòlars, a més dels 200 dòlars que van percebre altres caps i les 10 lliures que van cobrar en conjunt. Aquest acord es va confirmar el 20 de març de 1851.

## Referències

* The Map of Africa by Treaty, per Sir E. Hertslet
# Nombre de Fedorov

El nombre de Fedorov $(Fe)$ és un nombre adimensional utilitzat en la mecànica de fluids per caracteritzar el flux de partícules en un llit fluïditzat.
Aquest nombre es diu en honor del científic rus Igor Mikhailovitx Fedorov. Altres fonts indiquen que aquest nombre va ser nomenat en honor del geofísic rus Eggeni Konstantinovitx Fedorov.
Es defineix de la següent manera:
$Fe=\left({\frac {4\,g\,d\,\rho _{g}\,(\rho _{p}-\rho _{g})}{3\,\mu ^{2}}}\right)^{1/3}=\left({\frac {3}{4}}\,Ar\right)^{1/3}$
on :
* $g$ = acceleració gravitacional.
* $\rho _{g}$ = massa volúmica del gas.
* $\rho _{p}$ = massa volúmica de les partícules.
* $\mu$ = viscositat absoluta del fluid.
* $d$ = diàmetre de les partícules.
* $Ar$ = nombre d'Arquímedes.

## Referències

* 1 2 Massey, Bernard Stanford. Measures in science and engineering: their expression, relation and interpretation (en anglès), 1986. ISBN 0853126070.
* 1 2 Hall, Carl W. Laws and Models:Science, Engineering and Technology (en anglès). Boca Raton: CRC Press, 2000. ISBN 8449320186.
# OpenShift

OpenShift és una família d'aplicacions informàtiques de contenidorització desenvolupades per RedHat. El seu vaixell almirall és OpenShift Container Platform, una Plataforma com a servei on-premises construïda al voltant del contenidors Docker, orquestrats per Kubernetes sobre Red Hat que permet desplegar projectes en contenidors. Per a això, OpenShift utilitza les tecnologies Docker i Kubernetes.
Altres productes de la família són:
* OKD, el servei upstream
* OpenShift Online, la plataforma que ofereix Programari com a servei
* OpenShift Dedicated, proveïdor de serveis gestionats.

## Avantatges

OpenShift proposa objectes de configuració com :
* Construir imatges
* Integrar un registre privat parametritzable per separar les imatges per projecte
* Proposar una interfície utilitzable per un « no administrador »
* Proposar enrutaments cap a les aplicacions
* Gestió de drets, restricció, autentificació, etc…
En termes de Productivitat :
* Capacitat de provisionar entorns d'aplicatiu de forma ràpida
* Proveïment d’un catàleg d’imatges preparades per ser usades
* Desplegament ràpid de solucions en producció
En termes de Simplicitat :
* Desplegament al Núvol o On-premises (o ambdós en paral·lel)
* Administració i supervisió simplificada, completa i rica
* Llibertat controlada pels desenvolupadors i els Ops
En termes d'Evolutivitat :
* Densificació de les infraestructures amb un increment del nombre d'aplicacions
* Reactivitat davant els pics d'ús (desenvolupament/ús de les aplicacions)

## Llenguatges suportats

* Haskell
* Java
* JavaScript
* .NET
* Perl
* PHP
* Python
* Ruby

## Bases de dades suportades

* Microsoft SQL Server
* MongoDB
* MySQL
* PostgreSQL
* Couchbase

## Referències

* ↑ «Construire et déployer ses applications avec OpenShift» (en francès), 15-09-2017.

## Enllaços externs

* OpenShift - Lloc web oficial
# Ratpenat frugívor cuallarg

El ratpenat frugívor cuallarg (Notopteris macdonaldi) és una espècie de ratpenat que es troba a Fiji, Nova Caledònia i Vanuatu.
Està amenaçat per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Notopteris macdonaldi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Rellotge solar de Baelo Claudia

El rellotge solar de Baelo Claudia és un rellotge de sol que data del segle I que va ser utilitzat pels habitants de la Hispània Baetica, una de les províncies sota l'administració de l'Imperi Romà a la península Ibèrica. La peça s'exposa al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya, a Madrid des de 1926 amb el nombre d'inventari 33185. El rellotge per les seves dimensions i el seu disseny es creu que va haver utilitzar en algun edifici públic de Baelo Claudia, i és considerat un dels més ben conservats de l'època alt imperial romana.

## Història i troballa

El rellotge solar es va trobar al jaciment arqueològic de l'antiga ciutat romana de Baelo Claudia, situat a l'Ensenada de Bolonia, pertanyent a la pedania de Bolonia (Tarifa), a uns 22 km al nord-oest del cap del municipi, a la província de Cadis, dins de l'actual Parc Natural de l'Estret, encara que va arribar a Hispània procedent de Roma.

## Característiques

L'esfera del rellotge és una representació de la volta celeste i té gravades una sèrie de línies circulars. Els tres cercles que corren d'un costat a un altre de l'esfera representen el superior el solstici d'hivern, el central els equinoccis de primavera i tardor i l'inferior el solstici d'estiu, respectivament. Aquests cercles són els camins que recorre el sol els primers dies de cada estació, els dos solstici els primers dies d'estiu i hivern i el dels equinoccis, els de primavera i otario. Les altres onze línies, representades de dalt a baix, divideixen l'esfera en dotze parts i representen els cercles horaris.

## Característiques tècniques

* Estil: Antiga Roma
* Tècnica: esculpit
* Material: marbre
* Alçada: 84,5 centímetres
* Amplada: 74 centímetres
* Gruix: 60,2 centímetres

## Vegeu també

* Cronologia de la gnomònica

## Referències

* ↑ Dos milenios en la historia de España: año 1000, año 2000 (en anglès). España Nuevo Milenio, 2000, p.62. ISBN 8495486040.
* ↑ «El reloj romano de Baelo» (en castellà). Ministerio de Cultura. [Consulta: 24 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Tarifa
* El reloj de Baelo Claudia Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Reloj de sol
* Reloj de sol, MAN
* Hispania romana, Reloj solar de Baelo Claudia ]
# Octí

Els octíns són un tipus d'alquíns de fórmula empírica C$_8$H$_{14}$. Es componen de diversos compostos isòmers. Aquests composts consten de vuit àtoms de carboni i per la presència d'un triple enllaç $\mathrm {C} \!\equiv \!\mathrm {C}$. El nom IUPAC es compon del prefix oct– que indica la presència de vuit àtoms de carboni i de –í sufix que indica la presència d'un triple enllaç.
Depenent de la posició del triple enllaç pot tenir els següents isòmers lineals:
* Oct-1-í: CH≡C-CH₂-CH₂-CH₂-CH₂-CH₂-CH₃
* Oct-2-í: CH₃-C≡C-CH₂-CH₂-CH₂-CH₂-CH₃
* Oct-3-í: CH₃-CH₂-C≡C-CH₂-CH₂-CH₂-CH₃
* Oct-4-í: CH₃-CH₂-CH₂-C≡C-CH₂-CH₂-CH₃

## Referències

* ↑ Rogers, Donald W. Heats Of Hydrogenation: Experimental And Computational Hydrogen Thermochemistry Of Organic Compounds (en anglès). World Scientific, 2006, p. 85. ISBN 9814477265.
* ↑ «a(1)=0; for n>1, a(n) = number of isomeric hydrocarbons of the acetylene series with carbon content n.».
# Nyassachromis

Nyassachromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Nyassachromis breviceps (Regan, 1922)
* Nyassachromis leuciscus (Regan, 1922)
* Nyassachromis microcephalus (Trewavas, 1935)
* Nyassachromis nigritaeniatus (Trewavas, 1935)
* Nyassachromis purpurans (Trewavas, 1935)
* Nyassachromis serenus (Trewavas, 1935)

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, Alemanya Occidental. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Maréchal, C. 1991 Nyassachromis. p. 300-302. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Pablo X. Suárez

Pablo X. Suárez (Samartindianes, 1981) és un escriptor asturià. És llicenciat en Filologia Hispànica per la Universitat d'Oviedo. Col·labora en revistes asturianes com Lletres Asturianes, Entellunu, Campu de los Patos o Formientu.
El 2017 va guanyar el premi Xuan María Acebal de poesia amb el poemari Little Babilonia. El jurat en va destacar el nivell lingüístic i estilístic, i la brillantor de les imatges d'un text que juga i mescla la tradició més clàssica amb referències populars.

## Obra publicada

* Asturiana Beat (Trabe, 2005, poesia)
* Yoni y yo (Suburbia, 2010, relats)
* Pop Retórika (Glayíu, 2010, poesia en castellà)
* El sistema débeme una chocolatina (Suburbia, 2011, poesia)
* Cómo evitar el apocalipsis, en cuatro evangelio y algunas canciones populares (La novia de nadie, 2016, poesia en castellà)
* Little Babilonia (Ediciones Saltadera, 2018, poesia)

## Referències

* ↑ «Pablo X. Suárez llogra la 'Beca Asturies' de lliteratura por «Retablu rural»» (en castellà), 02-10-2022. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Pablo X. Suárez gana la XXIII edición del premiu Xuan María Acebal de poesía El Summum, consultao'l 22.11.2017
# Pablo Urtasun Pérez

Pablo Urtasun Pérez (Urdiain, 29 de març de 1980) és un ciclista navarrès, ja retirat, que fou professional del 2005 al 2016. En el seu palmarès destaquen diverses etapes en curses d'una setmana, com ara tres etapes a la Volta a Astúries, una a la Volta a la Gran Bretanya i una a la Volta a Castella i Lleó.
Una vegada retirat passà a exercir de director esportiu a l'equip Kern Pharma.

## Palmarès

* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleida
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleó
* 2003
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Galícia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Extremadura
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Navarra
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Còrdova
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Palència
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Alentejo
* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Rioja
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
** Vencedor d'una etapa a la Volta ao Sotavento Algarvio
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 2010
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 2012
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Gran Bretanya
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 101è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2011. 149è de la classificació general
* 2012. 134è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. Abandona (5a etapa)

## Referències

* 1 2 Labarga, Nacho. «El adiós lleno de contrastes de Urtasun» (en castellà), 09-11-2016. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Pablo Urtasun aportará su experiencia al Equipo Kern Pharma» (en castellà). [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2005-10-26 a Wayback Machine.
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Oranit

Oranit (en hebreu: אורנית) és un assentament israelià localitzat en l'Àrea de Judea i Samaria. Fundat en 1983, va ser declarat consell local en 1990. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel, en desembre de 2010 comptava amb una població total de 6.000 habitants.

## Referències

* ↑ «TABLE 3. - POPULATION(1) OF LOCALITIES NUMBERING ABOVE 2,000 RESIDENTS». Israel Central Bureau of Statistics, 30-06-2010. [Consulta: 11 juny 2012].

## Enllaços externs

* Website del Consell local Arxivat 2015-10-23 a Wayback Machine. (hebreu)
# Regina (màrtir)

Santa Regina (Autun, França, segle III) és una màrtir verge i santa de l'Església catòlica.
La seva mare morí al part i el seu pare, un pagà anomenat Climent, la va repudiar. Va anar a viure amb una infermera cristiana que la va batejar. Va llegir i meditar les vides dels sants. Es negà a renunciar a la seva fe per casar-se amb el procònsol Olybrius. Fou torturada i decapitada a Alèsia. El seu martiri va passar durant la persecució de Deci, el 251, o de Maximià el 286.
La seva festa se celebra el 7 de setembre, o bé el 20 de juny a l'Arxidiòcesi de Paderborn. Antigament hi va haver una processó en seu honor a la ciutat de Dijon. Les seves relíquies es van portar a l'Abadia de Flavigny el 827.

## Referències

* ↑ Wood, James, ed. (1907). "Regina, St". The Nuttall Encyclopædia. Londres i Nova York: Frederick Warne.
# Regina Aguilar Motta

Regina Aguilar Motta (Sant Quirze del Vallès, Vallès Occidental, 5 de desembre de 1997) és una jugadora de bàsquet catalana.
Base, debutà amb dinou anys a la Lliga femenina 2 amb el Barça CBS, amb el qual guanyà una Lliga catalana 2 (2018-19). La temporada 2021-22 jugà al Visby Ladies de la lliga sueca i la següent fitxà pel Celta Zorka Recalvi de la Lliga femenina Challenge. Amb el club gallec guanyà la final a quatre per l'ascens a la Lliga femenina, on fou escollida MVP del torneig. El juny de 2024 fitxà pel Cadí la Seu.

## Referències

* ↑ Rodríguez, Raúl. «Regina Aguilar, nueva base del Celta» (en castellà). Faro de Vigo, 08-07-2022. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ «Regina Aguilar sigue en el Celta de Liga 1» (en castellà). Atlántico, 28-06-2023. [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ X.M. «Regina Aguilar, primer fitxatge del Cadí la Seu». L'Esportiu, 08-06-2024. [Consulta: 9 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Regina Aguilar Motta - Competiciones FEB
# Regina Baresi

Regina Elena Baresi (Milà, 26 de setembre de 1991) és una exfutbolista italiana que va jugar com a davantera.

## Biografia

Baresi és filla de Giuseppe Baresi, antic capità de l'Inter de Milà, i neboda de Franco Baresi, que va jugar a l'AC Milan.
Després de practicar diferents esports a la infància, als 12 anys, Baresi es va incorporar a l'equip juvenil de l'Inter Milano. El 2009, l'equip va ascendir al primer equip i aviat es va convertir en la capitana. L'any 2013 va guanyar el campionat de la Sèrie A2 amb els nerazzurri, obtenint l'ascens a la Sèrie A; l'any següent, però, no van poder evitar el descens immediat de l'equip. Durant els quatre anys següents, doncs, juga habitualment a la sèrie cadet amb l'equip milanés.
Durant la temporada 2018-19 es va convertir en la primera capitana de la secció femenina de recent formació de l'Inter de Milà, establerta després de la compra del títol esportiu a l'Inter Milano; el mateix any va participar en la victòria del campionat de la Sèrie B i la històrica promoció de l'equip nerazzurri a la Sèrie A.

## Vida personal

A més de la seua trajectòria esportiva, Baresi treballa com a comentarista de televisió, havent participat en emissions com La moviola è uguale per tutti a Mediaset Premium, i Quelli che il calcio i La Domenica Sportiva a Rai 2, i fou comentarista a Rai 1 per a la Copa del Món Femenina de la FIFA 2019.

## Referències

* ↑ «Quell'Inter al femminile targata Baresi», 10-09-2009. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Regina Baresi: "Porterò l'Inter in Serie A contro i pregiudizi"». Alessandra Bocci, 08-10-2018.
* ↑ «L'Inter ha istituito ufficialmente la sua prima squadra femminile», 24-10-2018.
* ↑ «L'Inter Women promossa in Serie A». Sofia Crugnola, 25-03-2019.
* ↑ «Baresi la Regina del calcio in tv». Ilaria Pedrali, 03-11-2016. [Consulta: 30 desembre 2017].
# Oreophrynella vasquezi

Oreophrynella vasquezi és una espècie d'amfibi que viu a Veneçuela i, possiblement també, a Guaiana.

## Referències

* La Marca, E. & Señaris, C. 2004. Oreophrynella vasquezi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Ricardo Martínez Rodríguez

Ricardo Martínez Rodríguez (La Vall d'Uixó, 20 de gener de 1970) és un empresari i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la vi, vii i viii legislatures.

## Biografia

Ha treballat com a director de l'empresa del sector ceràmic Keraben. Alhora, milita al Partit Popular, partit amb el qual ha estat regidor de l'ajuntament de la Vall d'Uixó del 1995 al 1999. Deixà el càrrec quan fou elegit diputat per la província de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 2003, 2007 i 2011.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Retaule de Sant Joan Baptista i Sant Esteve

El retaule de Sant Joan Baptista i Sant Esteve és un retaule d'estil gòtic internacional pintat al tremp d'ou i daurat amb pa d'or sobre fusta d'autor anònim, conegut com a Mestre de Badalona, realitzat durant la primera meitat de segle xv, entre 1415 i 1420. Actualment s'exposa al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Procedeix de l'antiga església romànica de Santa Maria de Badalona, i és de fet una de les mostres més destacables de l'art a la Badalona medieval.

## Descripció

És la part central d'un retaule per a un altar de primera meitat de segle xv, datat entre 1415 i 1420, dedicat a Sant Joan Baptista i Sant Esteve, l'autor hi representa escenes de la vida i el martiri d'ambdós sants. Està realitzat amb la tècnica del tremp d'ou i amb daurat amb pa d'or sobre fusta. Segons l'opinió de Tina Sabater, comparant-la amb un retaule mallorquí, la seva composició és rica, dotada de dinamisme i connotacions expressionistes.

## Autoria

S'havia considerat que l'autor d'aquest retaule havia estat Lluís Borrassà. Després s'ha considerat i encara és considerat anònim, almenys així ho mostra el MNAC, i l'atribueix a l'anomenat Mestre de Badalona (s. XV), autor que acusa influències del gòtic internacional del mateix Borrassà. No obstant això, actualment alguns autors diuen que el veritable autor del retaule i que dit mestre, de fet, és Bernat Despuig (1383-1451), que era present a l'obrador del pintor Borrassà.

## Història

Procedent de l'antic temple romànic de la parròquia de Santa Maria de Badalona. El retaule va ser realitzat en un moment d'economia precària a nivell català, tanmateix, com apunta Joan Rosàs, els pagesos rics de Badalona van dotar d'una llàntia perpètua el retaule i, en la seva opinió, creu que podrien haver estat els promotors de l'obra, cosa que fins aleshores només havien tingut l'oportunitat de fer els senyors feudals de la Torre Vella. L'obra va ser adquirida per la Junta de Museus de Catalunya el 1903 com a part d'un conjunt de peces de l'antiquari Lluís Quer pel preu de 4.400 pessetes. Actualment es conserva i s'exposa a la sala 24 del Museu Nacional d'Art de Catalunya, a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fitxa del Retaule de Sant Joan Baptista i Sant Esteve». MNAC.
* 1 2 3 4 Sabater, Tina. La pintura mallorquina del segle XV. Mallorca: Universitat de les Illes Balears, 2002, p. 33.
* 1 2 Villarroya i Font, Joan (Director); AADD. Història de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 1999, p. 76-77. ISBN 84-88758-03-0.
* 1 2 3 4 Boronat i Trill, Maria Josep. La política d'adquisicions de la Junta de Museus, 1890-1923. Barcelona: L'Abadia de Montserrat, 1999, p. 224.
* 1 2 «Mestre de Badalona». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ruiz i Quesada, Francesc. «A l'entorn d'un patrimoni dispers i perdut. Els obradors pictòrics gironins del darrer gòtic». A: Bernat Martorell. La tardor del gòtic català. Catàleg de l'exposició, 2003, p. 98.