OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Spencer (cervesa)

Spencer és una marca de cervesa trapista, elaborada per la comunitat monàstica de l'abadia de Saint Joseph situada a Spencer, a l'estat de Massachusetts, al nord-est dels Estats Units.
El 10 de desembre del 2013, va rebre l'autorització per portar el logotip de l'Associació Internacional Trapenca (AIT) en les seves cerveses. És una de les dotze marques de cervesa trapistes del món, onze de les quals porten el logotip de Authentic Trappist Product present en la seva etiqueta i és l'única cervesa trapista procedent de fora d'Europa.< Totes les varietats tenen el segell concedit per la AIT, autoritzades una a una abans del seu llançament al mercat.

## Varietats
### Clàssiques

* Trappist Ale: és una cervesa rossa que conté 6,5% d'alcohol per volum i es comercialitza en ampolles de 33 i 75cl.
* Trappist Holiday Ale: és una cervesa d'estil Belgian Strong Dark Ale de 9% d'alcohol i en format 75 cl. Va ser llançada el gener de 2015.

### Trapenses d'estil americà

* Trappist Imperial Stout: és una cervesa d'estil imperial stout de 8,7% d'alcohol i en format de 75 cl. Va ser llançada a mitjan gener de 2016.<
* Trappist Índia Pale Ale: és una cervesa d'estil American Índia Pale Ale de 7,2% d'alcohol i en format de 33 cl. Va ser llançada d'a mitjan febrer de 2016.
* Trappist Feierabendbier: és una cervesa d'estil pilsner de 4,7% d'alcohol i en format 33 cl. Va ser llançada al maig de 2016. Feierabendbier és una paraula alemanya que significa literalament cervesa per la fi del jorn de treball o de forma més poètica la cervesa ben merescuda.

## Referències

* 1 2 «Spencer, the new American Trappist» (en anglès). , 11-12-2013 [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ «Cervezas trapenses».
* ↑ Staff, Norman Miller/Daily News. «THE BEER NUT: Spencer Trappist Brewery expands offerings» (en anglès), 13-01-2016. [Consulta: 8 juny 2016].
* ↑ «Spencer Trappist Brewery To Release An IPA In Bottles», 12-12-2015. [Consulta: 8 juny 2016].
* ↑ The Spencer Brewery, LLC «Feierabendbier Press Release» (en anglès). , 03-05-2016 [Consulta: 8 juny 2016]. Arxivat 2016-08-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Spencer - Lloc web oficial
# Benvinguts al barri

Benvinguts al barri (originalment en francès, Jusqu'ici tout va bien) és una comèdia francesa escrita i dirigida per Mohamed Hamidi, estrenada l'any 2019. Ha estat doblada al català oriental central per a TV3, i al valencià per a À Punt.

## Sinopsi

Per beneficiar-se de rebaixes fiscals, en Fred, cap d'una agència de comunicació parisenca molt de moda (Happy Few), canvia el domicili social de la seva agència, ubicada al centre de París, a La Courneuve, una zona de la perifèria de la gran ciutat molt conflictiva. El Samy, un jove de la perifèria, s'ofereix a ensenyar-los la manera segura de viure al seu nou barri. Tant per a l'equip de Happy Few com per als habitants de la ciutat, aquest xoc de cultures serà el començament d'una gran història en la qual tots hauran d'aprendre a viure junts i a posar fi a les idees preestablertes.

## Repartiment

* Gilles Lellouche: Fred Bartel, el cap
* Malik Bentalha: Samy, el cuidador de gossos
* Sabrina Ouazani: Leïla, la mà dreta del cap
* Camille Lou: Élodie, una treballadora
* Hugo Becker: Mike
* Anne-Elisabeth Blateau: Sidonie
* Loïc Legendre: Gillou, l'informàtic
* Karim Belkhadra: Bibiche, el mafiós
* Annabelle Lengronne: Mariama, la jove contractada
* Jeanne Bournaud: Nathalie, l'ex d'en Fred
* Harmandeep Palminder: Ari, el jove indi
* Matheo Capelli: el tinent Costa
* Gregoire Paturel: Arthur, el fill d'en Fred i la Nathalie
* David Halls: Jean-Mi, el propietari de la cafeteria
* Nassim Si Ahmed: Sadek, el treballador violent
* Jean-Michel Correia: un dels sequaços d'en Bibiche
* Djemel Barek: el pare d'en Samy
* Bouraouia Marzouk: la mare d'en Samy
* Felip Uchan: inspector fiscal
* Remy de Vaucorbeil: Bianchi, el segon inspector fiscal
* Jhon Rachid
* Mahdi Alaoui
* Alexander Ionescu
* Thierry Nenez: el servidor de la cerveseria

## Referències

* ↑ «« Jusqu’ici tout va bien »: lunettes roses pour banlieue grise». Le Monde, 28-02-2019. [Consulta: 2 març 2019].
* 1 2 «"Benvinguts al barri", la vida a l'extraradi d'un executiu vanitós». TV3, 31-01-2022. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Benvinguts al barri». ésAdir. [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «À Punt - Programació». [Consulta: 18 maig 2023].
# Joule per mol

El joule per mol (símbol: J/mol) és una unitat derivada del SI corresponent a l'energia per quantitat de matèria, on l'energia es mesura en unitats de joules i la quantitat de matèria és mesurada en mols.

## Referències

* ↑ «joule per mol». Serveis Lingüístics de la Universitat de Barcelona. [Consulta: 11 novembre 2022].

## Vegeu també

* Calor de vaporització
* Calor de fusió
* Energia d'ionització
# América (automòbil)

América fou una marca catalana d'automòbils, fabricats per l'empresa América Autos. Sociedad Española de Automóviles y Ruedas, SA (América Autos, SA) a Barcelona entre 1917 i 1922. L'empresa era continuadora de l'anterior Irigoyen, Pladellorens y Pazos, establerta pels tres socis el 1913, i va canviar de denominació social amb la intenció de fabricar automòbils. Tenia la seu al número 605 del carrer Consell de Cent i la fàbrica-taller al número 588 del mateix carrer.

## Història

El director general i alhora director tècnic d'Amèrica Autos era l'enginyer Manuel Pazos, responsable de nombroses patents. Un dels seus primers dissenys fou una roda elàstica que mirava de substituir el pneumàtic amb càmera, per bé que l'invent no va tenir gaire acceptació per problemes tècnics. Un altre disseny seu va ser un tipus de distribució dels motors en què les vàlvules eren substituïdes per uns anomenats "distribuïdors tronc-cònics rotatius". La representació general de la firma fou confiada a Arcadi de Bobes, qui tenia un saló d'exposició al número 30 del carrer Balmes on també comercialitzava els cotxes francesos Hurtu i els camions britànics Dennis.
El 1917, la firma va presentar el seu primer model amb marca "América", el Tipo A, equipat amb un motor de quatre cilindres. El model incorporava entre altres novetats l'esmentat sistema de distribució, carburador i canvi de marxes sincronitzats de disseny propi (la primera construïda a l'estat espanyol), un sistema de greixatge a pressió i un original sistema de ballestes i suspensió patentats. S'oferia com a opció la roda elàstica (de sèrie, el cotxe en duia de convencionals). Malgrat totes aquestes innovacions, el Tipo A no va tenir èxit comercial.
El fracàs del Tipo A va obligar l'empresa a replantejar-se la línia de negoci i el 1919 va presentar el Tipo B, un petit autocicle convencional guarnit amb una carrosseria confeccionada per Alfons Lucas, carrosser industrial amb tallers al carrer Còrsega número 345 de Barcelona. El Tipo B es presentà al Saló de l'Automòbil de Barcelona de 1919, obtenint una bona acceptació. L'autocicle obtingué bons resultats en curses com ara la Prova de Regularitat del RMCC, el I Trofeu Armangué o el Gran Premi Penya Rhin de 1922 (on pilotat per Gilbert Dutrieu fou el més ràpid als entrenaments).
El 1921 aparegué el Tipo C, basat en el B i destinat a la competició, del qual només se'n va arribar a fabricar un exemplar. La carrosseria era obra també d'Alfons Lucas. Finalment, el 1922 la fàbrica va tancar les portes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pallàs, Lluís. «AMÉRICA (1.917 - 1.922)» (en castellà). autopasion18.com. Astudillo, Josep (ed.). [Consulta: 24 març 2016].
* 1 2 Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «D'Hispano Suiza i David a Nacional Pescara». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 253. ISBN 84-320-6249-9.
# Chobenalla Aragonesista

Chobenalla Aragonesista va ser una organització juvenil aragonesa de caràcter nacionalista aragonès, independentista i socialista, lligada originalment a Chunta Aragonesista, però deslligada d'ella arran de les diferents desavinences que van sorgir en 2004 entre ambdós grups. Aquestes desavinences sempre s'havien produït, no obstant això després de l'Assemblea Nacional de Chobenalla (Jaca, 2004) on es van aprovar una sèrie de mesures que, segons la direcció nacional de Chunta Aragonesista, s'allunyaven de l'ideari del partit. Una de les més importants va ser el posicionament de Chobenalla en contra de com s'anava a realitzar l'Exposició Internacional que se celebrà a Saragossa durant l'estiu de 2008, Exposició a la que en principi Chunta Aragonesista s'havia oposat per la seva ubicació i a la qual després va donar suport una vegada va entrar en el govern de la ciutat de Saragossa en coalició amb el PSOE.
Chobenalla, com organització amb tints independentistes i amb ideologia més radical que la de Chunta Aragonesista, sempre es va oposar a l'organització d'una Exposició per part de la ciutat de Saragossa. Chunta va expulsar les seves joventuts, encara que no va eliminar l'esment a Chobenalla com a secció juvenil de CHA en els seus estatuts. En 2007 al costat d'A Enrestida, Puyalón i Estau Aragonés es va integrar en el Bloque Independentista de Cuchas. El 2008 tornaren a ésser les joventuts del partit, després d'un acord de l'Assemblea Nacional de Chunta Aragonesista celebrada a Osca.
El febrer de 2010 Chobenalla Aragonesista i Astral s'unificaren i donaren lloc a Purna, A Chovenalla Revolucionaria y Independentista, com la nova organització juvenil de caràcter independentista aragonès

## Referències

* ↑ Nace Purna-A Chobenalla Rebolucionaria Independentista Kaosenlared.net

## Enllaços externs

* Chobenalla Aragonesista
# Gamelan semar pegulingan

El gamelan semar pegulingan és una antiga varietat de gamelan balinès. Datat de voltants del segle xvii, és més dolç i íntim que el conjunt més modern i popular anomenat gamelan gong kebyar. El semar pegulingan prové d'un conjunt antic de flautes anomenat gamelan gambuh que utilitza una escala de set tons. El semar pegulingan utilitza aquesta mateixa escala de set tons, la qual cosa li permet tocar diversos pathet (modes). El terme "semar" fa referència al Déu hindú de l'amor i "pegulingan" vol dir quelcom similar a "reposant". Originalment es tocava a prop dels dormitoris del palau per adormir al rei i a les seves concubines. El conjunt inclou sulings, diversos petits instruments de percussió, com campanes i cròtals, i trompong - una fila de petits gongs que toquen la melodia.
Un tipus similar de conjunt, el gamelan pelegongan, substitueix el trompong per un parell de gender rambat, amb els quals s'interpreta la melodia principal ornamentada (payasan). Aquest conjunt té per funció acompanyar un conjunt de danses conegudes com a legong.
A l'època medieval de Bali (1700-1906), el gamelan semar pegulingan era part important de les corts balineses. Acompanyava rituals de la cort i danses pendet a les cerimònies del temple, i també servia per relaxar a la família reial quan es tocava als vespres al santuari interior del palau. Queden molt pocs gamelans d'aquest tipus a Bali. Aquesta orquestra es fa servir sobretot per tocar peces instrumentals, ja que el repertori amb dansa es va perdre. L'orquestra inclou sarons jongkok, un joc de campanes en forma d'arbre gentorag, campanes tubulars anomenades gumanak i un kempyung, tots típics dels gamelans de la cort.

## Discografia

* (1972/gener 28, 2003). Indonesia: Bali: Gamelan Semar Pegulingan: Gamelan of the Love God. Nonesuch Explorer Series. Recorded in Teges Kanyinan, Pliatan, Bali by Robert E. Brown.
* (2009). Bali: Semara Pagulingan: Antique Balinese Court Gamelan. Mekar Bhuana. Gravat a Sanur, Bali per Vaughan Hatch (Antida Studio).

## Referències

* ↑ «Semara Patangian» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-04. [Consulta: 3 desembre 2017].
* ↑ «Semara Pagulingan» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-04. [Consulta: 3 desembre 2017].

## Bibliografia

* Broughton, Simon; Kim Burton. World music: the rough guide. Londres: Rough Guides, 1994, p. 424. ISBN 1-85828-017-6. OCLC 31515907.
* Gold, Lisa. Music in Bali: experiencing music, expressing culture. Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 14,34,75. ISBN 0-19-514150-4. OCLC 260119190.
# Manuel Vilà i Dalmau

Manuel Vilà i Dalmau (Manlleu, Osona, 28 de desembre de 1887 - Tossa de Mar, la Selva, 2 d'octubre de 1954) fou un poeta català.
Va néixer a Manlleu tot i que als pocs anys es traslladà a Taradell. Va estudiar als Germans Maristes de Vic. Acabats els estudis se'n va anar a viure a Barcelona i, als 21 anys, es traslladà a Tossa de Mar, on visqué tota la seva vida.
Va entrar en contacte amb els cercles literaris de l'època. Conegué persones com Jaume Collell, Martí Genís i Lluís Bertran Nadal.
Va ser membre fundador de la societat literària L'Esperança i membre de la Societat de Geografia Comarcal de Barcelona. Figura com a ponent en el II Congrés de Geografia Colonial en representació de la Sociedad de Geografía Comercial.
Va escriure molta poesia i va obtenir diversos premis literaris en els certàmens on va participar. Les seves poesies van ser publicades a la Gazeta Vigatana i en un dels volums de la Biblioteca d'Autors Vigatans. El 1926 formà part del consistori dels Jocs Florals de Barcelona i llegí el discurs de gràcies.
És autor de la Cançó dels pelegrins, que es cantà per primera vegada l'any 1935 durant la festa del Pelegrí de Tossa. La biblioteca de Tossa de Mar duu el seu nom.

## Obres

* Desencant. Barcelona : [s.e], 1924, 32 pp.
* Quan l'amor dictava. Poesies. Tortosa : Heraldo de Tortosa, 1929, 141 pp. Amb pròleg d'Apel·les Mestres
* Poesia. Manlleu : Tip. Manlleuenca, 1934, 4 ff.
* Poesies. Barcelona : Il·lustració catalana, [s.a], 31 pp.
* Cançó dels Pelegrins
Obres presendes als Jocs Florals de Barcelona
* En Crema, 1917, 1r accèssit a la Copa Artística
* L'esposa de Jesús, 1917
* Ofrena, 1927
* L'amor de cada dia, 1927
* Matí de diumenge, 1927, accèssit a premi
* El carrer de la rosa, 1929
* Les guspires del amor, 1929
* Mossèn Missal, 1930, premi de la Copa Artística
* Cançó de la mossa d'hostal, 1933, accèssit al premi extraordinari dels Mantenidors

## Referències

* 1 2 «ELS MANLLEUENCS QUE HAN DESTACAT». Arxivat de l'original el 2001-11-21. [Consulta: 18 abril 2011].
* 1 2 L'Escriny: VILÀ DALMAU, Manel
* 1 2 Salvi Gascons i Bassas: "Tossa i el seu Pelegrí". Ed. Selecta, Barcelona, 1982
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Enllaços externs

* L'Escriny: VILÀ DALMAU, Manel
* ELS MANLLEUENCS QUE HAN DESTACAT Arxivat 2001-11-21 a Wayback Machine.
# Spencer Fullerton Baird

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Baird».
Spencer Fullerton Baird (3 de febrer del 1823 - 19 d'agost del 1887) fou un ornitòleg i ictiòleg nord-americà.
Baird nasqué a Reading a l'estat de Pennsilvània. Es formà a la Facultat de Dickinson, a Carlisle el 1840. L'any següent feu una excursió ornitològica per les muntanyes de Pennsilvània caminant, segons un dels seus biògrafs, 650 km en vint-i-un-dies i 95 l'últim dia. El 1838 es va trobar amb John James Audubon, d'aleshores ençà es va passionar per a la investigació foren ornitològica. Audubon li va donar una part de la seva pròpia col·lecció d'ocells.
Després d'estudiar medicina durant un temps, Baird esdevingué professor d'història natural a la Facultat de Dickinson el 1845 i assumeix també la càtedra de química. Fa classes de fisiologia i matemàtiques. Aquesta varietat de treballs en una facultat petita eixamplà el seu interès científic, un fet que el va caracteritzar per tota la vida, i que en va fer possiblement l'home més representatiu de la ciència d'Amèrica de l'època. Fou secretari adjunt de la Smithsonian Institution de Washington DC entre el 1850 i el 1878. Hi encoratjà el treball de joves naturalistes al Megatherium Club. Amb la mort de Joseph Henry, passà a ocupar el càrrec de secretari. També fou Comissari Nord-america de Peixos i Pesca des del 1871 fins a la seva mort.
Com a empleat de la Smithsonian, Baird havia de supervisar els treballadors en àmbits notablement diferents. Així doncs, exceptuant les contribucions compaginatdes amb altres científics, els seus estudis i escrits publicats toquen diverses àrees, com ara la iconografia, geologia, mineralogia, botànica, antropologia, zoologia general i, en particular, ornitologia. Durant molts anys, va publicar un volum anual que resumia el progrés en tots els àmbits científics investigats. Fou el supervisor general, entre el 1850 i el 1860, d'unes expedicions del govern, incloses les Pacific Railroad Surveys per tal d'explorar científicament la part occidental dels Estats Units, preparant un manual d'Instrucció de Recol·leccions.

## Abreviatura

L'abreviatura Baird es fa servir per indicar Spencer Fullerton Baird com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Referències

* ↑ «Spencer Fullerton Baird». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Barry Markus

Barry Markus (Amsterdam, 17 de juliol de 1991) és un ciclista neerlandès, professional des del 2010 i actualment a l'equip Pauwels Sauzen-Vastgoedservice.

## Palmarès en ruta

* 2008
** Vencedor de 2 etapes als Tres dies d'Axel
* 2009
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Karlsberg
* 2010
** 1r a la Dorpenomloop Rucphen
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2011
** 1r a la Ster van Zwolle
** 1r a la Dorpenomloop Rucphen
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleó

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. Abandona (10a etapa)

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió dels Països Baixos en Madison (amb Roy Pieters)
** 1r a la UIV Cup - Rotterdam (amb Max Stahr)

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# La Feria North

La Feria North és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 168 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Feria North tenia 168 habitants, 47 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 55,4 habitants/km².
Dels 47 habitatges en un 48,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,8% hi vivien parelles casades, en un 17% dones solteres, i en un 14,9% no eren unitats familiars. En el 10,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,1% tenia menys de 18 anys, un 12,5% entre 18 i 24, un 17,3% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
Entorn del 37,2% de les famílies i el 41,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Feria North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Feria North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Jouravskita

La jouravskita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de l'ettringita. Va rebre el seu nom l'any 1965 per Christophe Gaudefroy i François Permingeat en honor de Georges Jouravsky (1896–1964), cap de geologia del Geological Survey of Morocco, pel seu treball en els dipòsits minerals del Marroc.

## Característiques

La jouravskita és un sulfat de fórmula química Ca₃Mn$^{4+}$(SO₄)(CO₃)(OH)₆·12H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1965. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de cristalls piramidals hexagonals arrodonits, exhibint {1010} i {1012}, de fins a 0,3 mil·límetres, incrustats en marokita, en masses pulverulentes i taques. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jouravskita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans; amb NO₃, CO₃, B(OH)₄, SiO₄ o IO₃» juntament amb els següents minerals: darapskita, clinoungemachita, humberstonita, ungemachita, bentorita, charlesita, ettringita, sturmanita, thaumasita, carraraïta, buriatita, rapidcreekita, korkinoïta, tatarskita, nakauriïta, chessexita, carlosruizita, fuenzalidaïta i txeliabinskita.

## Formació i jaciments

És un mineral rar que es troba a les zones oxidades dels dipòsits de manganès; en varietat alumínica per l'acció de fumaroles volcàniques. Sol trobar-se associada a altres minerals com: manganita, calcita, marokita, gaudefroyita, henritermierita, despujolsita i barita. Va ser descoberta l'any 1965 a la mina Tachgagalt, a la província d'Ouarzazate (Souss-Massa-Draâ, Marroc). També ha estat descrita a les mines N'Chwaning (Kuruman, Sud-àfrica) i a dues localitats jordanes: a Daba (Amman) i a Maqarin (Irbid).

## Referències

* ↑ «Jouravskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2016].
* 1 2 «Jouravskite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 juliol 2016].
# Alice Bah Kuhnke

Alice Bah Kunke (Malmö, Suècia, 21 de desembre de 1971) és una política sueca que fou Ministra de Cultura i Democràcia de l'octubre de 2014 al gener de 2019. Anteriorment havia estat presentadora de televisió i fundadora del laboratori d'idees Sektor3.
Fou escollida membre del Parlament Europeu en les Eleccions al Parlament Europeu de 2019 a Suècia.

## Biografia

Bah passà la seva infantesa a Horda, als afores de Värnamo a la regió d'Småland, filla de mare sueca i pare gambià. De petita fou escolta i assistí a l'institut Katedralskolan a Växjö on a finals dels anys 80 es convertí en una de les millors corredores sota les marques de 100 i 200 metres. El 1999 començà a estudiar ciències polítiques a la Universitat d'Estocolm i el gener de 2005 n'obtingué el títol. Durant la primavera de l'any següent inicià un màster en la meteixa temàtica però no l'acabà mai. Bah també ha estudiat diversos cursos de lideratge a través de l'IFL de l'Handelshögskolan l'any 2009.

### Carrera televisiva

La seva etapa televisiva s'inicià entre el 1992 com a presentadora del programa de l'Sveriges Television Disneyklubben juntament amb Eva Röse i Johan Petersson. Un any més tard i fins al 1997 fou la presentadora, periodista i productora de Söndagsöppet entre altres programes. Entre el 1998 i 1999 conduí Alice Bah a TV4 així com entrevistes als líders dels principals partits polítics al mateix canal per les eleccions del 2002 juntament amb Lennart Ekdal. Durant dos estius, el 2001 i el 2011, també participà en el canal P1 de l'Sveriges Radio. El 2002 amb la cap de premsa de la monarquia sueca, Elisabeth Tarras-Wahlberg, escriví el llibre Victoria, Victoria! sobre la princesa Victòria de Suècia.

#### Programes de televisió

* 1992–1993 – Disneyklubben.
* 1993–1997 – Söndagsöppet.
* 1998–1999 – Alice Bah.
* 2018 – Livet på Dramaten.

## Referències

* ↑ Andersson, Elisabet «Alice Bah Kuhnke (MP) är ny kulturminister» (en suec). Svenska Dagbladet, 03-10-2014. ISSN: 1101-2412.
* ↑ «Personröster - Val 2019» (en suec). Arxivat de l'original el 2019-09-21. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ Andersson, Elisabet «Inget behov att försvara mig». Svenska Dagbladet, 18-10-2014.
* ↑ «Ungt fokus | Chefstidningen» (en suec), 06-10-2014. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ Sverige-bästa 1986, Svenska Friidrottsförbundets officiella friidrottsstatistik (en suec). CEWE-förlaget, 1987.
* ↑ Sverige-bästa 1988, Svenska Friidrottsförbundets officiella friidrottsstatistik (en suec). CEWE-förlaget, 1989.
* ↑ «Alice Bah och Lennart Ekdal leder TV4:s partiledarintervjuer» (en suec). TV4, 18-01-2002.
* ↑ «Alice Bah Kuhnke - Sommar & Vinter i P1» (en suec). Sveriges Radio, 03-08-2011.