OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marko Arnautović

Marko Arnautović (nascut el 19 d'abril de 1989 a Floridsdorf, Viena) és un futbolista austríac que actualment juga pel Bologna de la lliga Itàlia. És fill de pare serbi i de mare austríaca.

## Carrera esportiva

Arnautovic començar la seva carrera a Àustria jugant a les categories inferiors de diversos clubs de la zona de Viena abans que signés un contracte amb el club neerlandès FC Twente el 2006. Va impressionar a De Grolsch Veste i després d'una bona temporada 2008-09 es va incorporar cedit a l'Inter de Milà. El temps d'Arnautovic a San Siro va ser interromput per una lesió i només va aconseguir jugar tres partits amb els nerazzurri. Es va unir a l'equip alemany Werder Bremen al juny de 2010 i va esdevenir un membre regular del primer equip, així com amb l'equip nacional d'Àustria. En setembre 2013 Arnautovic es va unir a l'Stoke City anglès de la Premier League. Des de 2017 milita al West Ham de Londres.

## Palmarès

* 2 Serie A: 2009-10, 2023-24
* 1 Supercopa italiana: 2023

## Referències

* ↑ «Marko Arnautovic» (en anglès). Sky Sports. [Consulta: 14 juny 2010].
Marko Arnautović amb la selecció austríaca - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Àustria – Eurocopa 2016
1 Almer •
2 Garics •
3 Dragović •
4 Hinteregger •
5 Fuchs (c) •
6 Ilsanker •
7 Arnautović •
8 Alaba •
9 Okotie •
10 Junuzović •
11 Harnik •
12 Lindner •
13 Suttner •
14 Baumgartlinger •
15 Prödl •
16 Wimmer •
17 Klein •
18 Schöpf •
19 Hinterseer •
20 Sabitzer •
21 Janko •
22 Jantscher •
23 Özcan •
Entrenador: Koller
Selecció de futbol d'Àustria – Eurocopa 2020
1 A. Schlager •
2 Ulmer •
3 Dragović •
4 Hinteregger •
5 Posch •
6 Ilsanker •
7 Arnautović •
8 Alaba •
9 Sabitzer •
10 Grillitsch •
11 Gregoritsch •
12 Pervan •
13 Bachmann •
14 Baumgartlinger (c) •
15 Lienhart •
16 Trimmel •
17 Schaub •
18 Schöpf •
19 Baumgartner •
20 Onisiwo •
21 Lainer •
22 Lazaro •
23 X. Schlager •
24 Laimer •
25 Kalajdžić •
26 Friedl •
Entrenador: Foda
Selecció de futbol d'Àustria – Eurocopa 2024
1 Lindner •
2 Wöber •
3 Trauner •
4 Danso •
5 Posch •
6 Seiwald •
7 Arnautović •
8 Prass •
9 Sabitzer •
10 Grillitsch •
11 Gregoritsch •
12 Hedl •
13 Pentz •
14 Querfeld •
15 Lienhart •
16 Mwene •
17 Kainz •
18 Schmid •
19 Baumgartner •
20 Laimer •
21 Daniliuc •
22 Seidl •
23 Wimmer •
24 Weimann •
25 Entrup •
26 Grüll •
Entrenador: Rangnick :
# Platja de la Reburdia

La platja de la Reburdia és una petita platja del concejo asturià de Tàpia de Casariego, situada molt prop d'aquesta localitat però amb poca assistència. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries i presenta protecció mediambiental per estar catalogada com ZEPA i LIC.

## Descripció

Té forma triangular amb una longitud d'uns 80 metres i una amplària mitjana de 45 metres. Per accedir a aquesta platja, que està a l'oest de la «punta de Anguileiro», cal travessar la urbanització «Entreplayas» i són els estiuejants en aquesta urbanització els que preferentment ocupen la platja.
Els nuclis urbans més propers són Tàpia de Casariego, Retela i La Reburdia i tenint-los com a referència per arribar a la platja des de la carretera N 634, cal desviar-se en la sortida més a l'oest i superar les instal·lacions del camp de futbol.
Aquesta platja té com a al·licient, juntament amb les seves veïnes de Anguileiro i de la Paloma, el que es pot passar a la primera a través d'unes còmodes escales i a la segona, solament en baixamar, a través d'un pedrer.
La platja té un càmping molt proper i l'activitat recomanada als visitants és la pesca recreativa. Disposa d'equips de vigilància i servei de neteja. Una recomanació important per als visitants és estar atents a la pleamar, ja que poden quedar-se tancats en els extrems durant aquest període de la marea.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=522 Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 13. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Bloque por Asturies

Bloque por Asturies és un partit polític d'Astúries. Té una ideologia nacionalista asturiana i d'esquerres i va ser fundat de cara a les eleccions autonòmiques de 2003, per una part de la militància de Bloque de la Izquierda Asturiana que es va presentar en coalició amb Izquierda Unida per a acabar formant part del govern al costat del PSOE.
A les eleccions autonòmiques de 2007, va tornar a presentar-se en coalició amb Izquierda Unida i també amb Los Verdes d'Asturies, obtenint la coalició 58.114 vots (9,7%) i 4 diputats, dels quals BA va obtenir un. Forma part del Conceyu Abiertu pola Oficialidá. El seu secretari general és Roberto Colunga i el seu portaveu Rafael Palacios, que va ostentar el càrrec de director de la Axencia Asturiana de Cooperación al Desarrollu del Principat durant la legislatura 2003-2007. A les eleccions autonòmiques espanyoles de 2011 es van presentar en coalició amb Unidá Nacionalista Asturiana.

## Referències

* 1 2 Sichar, Gonzalo. «Unidá Nacionalista Asturiana». A: Última Línea. Las siglas de la democracia: Diccionario de organizaciones políticas españolas (en castellà), 2016.

## Enllaços externs

* (asturià) Pàgina oficial de BA Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.
# Our Dancing Daughters

Our Dancing Daughters és una pel·lícula estatunidenca de Harry Beaumont estrenada el 1928. Aquest film dramàtic mut de 1928 és protagonitzat per Joan Crawford i Johnny Mack Brown, i produïda per Hunt Stromberg. Aquesta va ser la pel·lícula que va convertir Joan Crawford en una estrella, una posició que mantindria durant cinquanta anys. Tot i que la pel·lícula no té cap diàleg perceptible, es va estrenar amb una banda sonora sincronitzada.

## Argument

Diana i Ann són dues amigues que estan disposades a conquerir Ben, un jove ric, però faran una petita trampa. La bona Diana es fa passar per una dona egoista i manipuladora, mentre que Ann, que és una mica frívola, es farà passar per una noia dolça i bondadosa. Ben s'acaba enamorant d'Ann, la qual cosa disgusta Diana, que està realment enamorada del noi.
Joan Crawford, que per aquells anys passava sense pena ni glòria per les pantalles, va aconseguir cert reconeixement amb aquesta pel·lícula. L'acompanya la bonica Anita Page, que competia amb ella davant de la càmera per conquerir Johnny Mack Brown.

## Rebuda

Bland Johnson comentava al New York Mirror: "Joan Crawford...fa el millor paper de la seva carrera. Va recaptar 1.099.000 a tot el món.

## Repartiment

* Joan Crawford: Diana 'Di' Medford
* Johnny Mack Brown: Ben Blaine
* Nils Asther: Norman
* Dorothy Sebastian: Beatrice 'Bea'
* Anita Page: Ann 'Annikins'
* Kathlyn Williams: La mare d'Ann
* Edward J. Nugent: Freddie
* Dorothy Cumming: La mare de Diana
* Huntley Gordon: El pare de Diana
* Evelyn Hall: La mare de Freddie
* Sam De Grasse: El pare de Freddie

## Nominacions

* 1930. Oscar a la millor fotografia per George Barnes

## Referències

* ↑ Quirk, Lawrence. The Films of Joan Crawford. The Citadel Press, 1968.
# Atia de sacerdotiis

Atia de sacerdotiis o sacerdotibus, va ser una llei de l'antiga Roma, datada l'any 63 aC proposada pel tribú de la plebs Tit Ati Labiè en el consolat de Luci Juli Cèsar i Gai Marc Fígul, que abolia la Lex Cornelia de sacerdotiis del temps de Sul·la, segons diu Dió Cassi, i va restablir la Lex Domitia de sacerdotiis.
Establia que els col·legis sacerdotals proposessin dues persones per cada vacant al sacerdoci, i una d'elles seria elegida pel poble.

## Referències

* ↑ Dió Cassi. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XXXVII, 37
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 13.
# Territ acuminat

El territ acuminat (Calidris acuminata) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que habita en estiu la tundra del nord-est de Sibèria des del riu Yana fins al Kolimà i durant l'hivern els pantans, aiguamolls i estanys d'Australàsia.

## Referències

* ↑ Territ acuminat a CERCATERM Rev. 12/03/2012
# Emilià de Vercelli

Emilià de Vercelli (Piemont, segle V – Vercelli, 11 de setembre de 506) fou un bisbe itàlic. És venerat com a sant per diverses confessions catòliques.

## Biografia

Nasqué en el Piemont, encara que una errada en la lectura ha fet que hi hagi una tradició que el fa nascut a Llívia (Baixa Cerdanya), sense fonament històric.
Fou elegit bisbe de Vercelli entre 493 i 497, preocupant-se tant de la salut espiritual dels seus fidels com de les seves necessitats materials. El rei ostrogot Teodoric el Gran havia conquerit el nord d'Itàlia i molta de la població de Vercelli havia marxat, temerosa dels atacs; el bisbe Emilià es convertí en l'autoritat més important de la ciutat, i demanà a Teodoric de construir un pont i de reduir els impostos de la ciutat, obtenint les dues coses. A més, construí a expenses seves un aqüeducte a Vercelli.
Defensor de l'autoritat papal, anà a Roma a un concili convocat pel papa Símmac I. Emilià morí a Vercelli cap al 506, i fou sepultat a la catedral.

## Veneració

Malgrat que la tomba quedés en l'oblit, el seu culte es mantingué viu. El 17 de maig de 1181, el bisbe Albert traslladà les restes del bisbe a l'altar major. En 1565 se'n retrobaren les restes i es dipositaren a la capella de la Vergine dello Schiaffo, que es dedicà al sant bisbe.

## Tradició de l'origen català

Una tradició, molt estesa des del segle xvii, diu que Emilià havia nascut a Llívia, en el si d'una família romana. Volent fer vida religiosa, va ingressar en un convent de l'Orde de Sant Agustí de la Cerdanya. La seva fama, però, va arribar a la Santa Seu i el papa Hormisdes I el nomenà bisbe de Vercelli, on marxà i on la història continua com la d'abans.
Sembla que aquest origen català prové d'una mala lectura d'Aemilianus Vercelli, interpretat com a Aemilianus Vrgelli, "de l'Urgell", i que historiadors del començament del segle xvii, amb la voluntat d'assignar un nou sant a la regió, van conjecturar un nou origen i vida del sant piemontès.

## Referències

* ↑ Dionisotti, Carlo. Notizie biografiche dei Vercellesi illustri (en italià). Giuseppe Amosso, 1862, p. 6.
* ↑ Subirats i Pla, Mercè; Corts i Blay, Ramon; Galtés i Pujol, Joan. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. 2. Generalitat de Catalunya, 1998, p. 61. ISBN 843935021X.

## Enllaços externs

* Emiliano de Vercelli, Santo
* San EMILIANO DE VERCELLI. M. c. 506
# Mas Vallbanera

El Mas Vallbanera és una masia de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt del Mas Vallvanera o Vallbanera està ubicat entre el Puig de Vallvanera i el Pla de Vallvanera. Envoltat de bosc, s'hi accedeix a partir del carrer Romanyà, a l'altura del número 360.
Es tracta d'un grup d'edificacions format per un cos principal compacte i cabanya al qual s'han adossat altres edificacions, de planta baixa o planta baixa i una planta pis. Totes les edificacions son amb coberta inclinada i acabat amb teula. Dins el cos principal es llegeix la presència d'una capella. A la façana sud hi ha una galeria amb terrassa a nivell de planta primera.

## Història

Al segle xv, la part frontal del temple es va enfonsar possiblement per efectes d'un terratrèmol. Posteriorment, aquesta part fou refeta, però les obres, no van solucionar definitivament els danys; per aquest motiu al segle xviii li fou retirat el culte davant l'amenaça de ruïna que ja presentava l'església. A partir d'aquest moment l'edifici va passar a ser utilitzat com a pallissa del veí Mas del Monjo. A l'any 2001, s'efectuaren les obres de consolidació definitiva de l'edifici així com de l'arranjament de l'entorn.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vallbanera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Platja de la Riera (Caldes d'Estrac)

La platja de la Riera, o platja del Kalima, també anomenada popularment platja del Bassiot, és una platja urbana del municipi de Caldes d'Estrac (Maresme). Limita per ponent amb l'escullera situada a prop de l'Hotel Colon, que la separa de la platja dels Tres Micos, i per llevant am un petit espigó a l'alçada del passatge de Llevant, que la separa de la platja de la Musclera del municipi d’Arenys de Mar. Té una longitud de 500 m i una amplada que oscil·la entre 30 i 50 m, de sorra gruixuda i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. Disposa d'una zona d’equipaments esportius, passeres, dutxes, una graderia de fusta i guinguetes amb lavabos, a més de servei de vigilància.
Del 30 de setembre al 31 de març, s'habilita una zona per a gossos.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. El 2018 va rebre per primer cop la distinció de Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Referències

* 1 2 3 «La Riera-Passeig del Mar». Catalunya.com.
* 1 2 3 4 «Platja del Kalima». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Playa: Platja del Bassiot». Instituto de Turismo de España.
* ↑ «Fins al 31 de març els gossos podran accedir a la platja del Kalima». 3 viles, 01-11-2022. Arxivat de l'original el 2023-10-27. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «Platges». Ajuntament de Caldes d'Estrac.
# Henri Pitot

Henri Pitot (Aramon, Llenguadoc, 3 de maig de 1695, ibídem, 27 de desembre de 1771) fou un enginyer, arquitecte, matemàtic i físic francès.
Poc interessat pels estudis del grec i del llatí, la seva escolaritat va fracassar. Desesperat pels fracassos escolars, el seu pare el va inscriure a l'exèrcit. Aquarterat a la guarnició Grenoble, va descobrir un llibre de geometria, fascinat va començar estudiar matemàtiques pel seu compte. Lliberat del servei militar, va tornar a casa i estudiar les obres de tots els grans matemàtics d'aleshores. A can ses pares va instal·lar un petit observatori astronòmic. Va partir cap a París, on el gran físic René Antoine Ferchault de Réaumur va acollir-lo i obrir-li la seva biblioteca.
El 1723 va ser nomenat assistent de Réaumur, i el 1724 va entrar a l'Acadèmia de Ciències. Va ser nomenat enginyer en cap dels estats del Llenguadoc. En aquesta funció hi va construir l'aqüeducte de Saint-Climent, dessecar pantans, construir ponts i planificar sanejaments urbans. Va inventar el tub que porta el seu nom (el Tub de Pitot) el 1732, que permet calcular la velocitat d'un cabal hidràulic, anunciant-com a instrument de mesura de la velocitat d'un flux, una cosa que va demostrar en mesurar la velocitat del Sena.

## Referències

* 1 2 Humbert, Pierre «L'œuvre mathématique d'Henri Pitot» (PDF) (en francès). Revue d'histoire des sciences et de leurs applications, 6, 1953, pàg. 322-328.
# Bert-Jan Lindeman

Bert-Jan Lindeman (Emmen, Drenthe, 16 de juny de 1989) és un ciclista neerlandès, professional des del 2012. Actualment corre a l'equip Team Qhubeka Assos.

## Biografia

Va debutar com a professional el 2012 a les files del Vacansoleil-DCM. En la seva primera carrera va guanyar la classificació de la muntanya de l'Étoile de Bessèges i poc més tard va guanyar el Tour de Drenthe. Al juny finalitzà en tercera posició del campionat nacional en ruta. A l'agost va disputar la Volta a Espanya, en la qual finalitzà en 143a posició. Al setembre va ser seleccionat per disputar la prova en línia dels campionats del món per fer les tasques de gregari.
El 2014, amb la desaparició del Vacansoleil-DCM fitxà pel Rabobank Development, equip en el qual era l'únic ciclista que havia militat en un equip de categoria ProTour. La seva temporada va ser molt bona, amb victòries en la general del Tour de l'Ain, Ster van Zwolle i Tour de Bretanya. Això li va obrir les portes a fitxar pel Team LottoNL-Jumbo de cara al 2015.

## Palmarès

* 2010
** 1r a la Ster van Zwolle
** Vencedor d'una etapa al Tour de Gironda
* 2012
** 1r al Tour de Drenthe
* 2014
** 1r a la Ster van Zwolle
** 1r al Tour de Bretanya
** 1r al Tour de l'Ain i vencedor d'una etapa
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 143è de la classificació general
* 2015. 99è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2017. 110è de la classificació general
* 2018. 136è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 95è de la classificació general
* 2018. 114è de la classificació general
* 2021. 122è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2016. 94è de la classificació general

## Referències

* ↑ (neerlandès) Nederland met vier beschermde renners op WK Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine.
* ↑ (neerlandès) Nederlandse selectie voor WK Valkenburg bekendgemaakt Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine.
* ↑ (neerlandès) Lindeman gaat rijden voor opvolger van Belkin Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Centre Cultural de la Memòria Haroldo Conti

El Centre Cultural de la Memòria Haroldo Conti és un espai de memòria de Buenos Aires (Argentina) ubicat a l'edifici de l'Escola de Mecànica de l'Armada. Té com a objectiu la promoció d'un espai obert a la reflexió, i encoratja l'elaboració de polítiques de memòria creant oportunitats pel treball conjunt d'art, cultura i política. Es pretén potenciar les expressions culturals relacionades amb la memòria de la història recent argentina a través de diferents camps (teatre, música, art, fotografia, cine, etc.). El Centre Cultural, a més de comptar amb un teatre, una biblioteca, sales d'exposicions i conferències, cinemateca i llibreria, contribueix a la recerca històrica posant a l'abast de tothom el seu Centre de Documentació i organitzant seminaris i debats.
L'any 1976, el general Jorge Rafael Videla es feu amb el govern del país. Més endavant, seria substituït, de forma respectiva, pels generals Viola, Galtieri i Bignone. Aquests generals instauraren una dictadura militar caracteritzada per l'extermini de les guerrilles revolucionàries i per la "desaparició" de milers de ciutadans, que no acabaria fins l'obertura democràtica de 1984. Durant aquests anys, la Junta Militar va instituir el terrorisme d'Estat com a mecanisme general i sistemàtic de repressió social. Els familiars de les víctimes i les organitzacions de drets humans continuen treballant perquè siguin jutjats els responsables d'aquests crims de lesa humanitat per tal d'enfortir la cultura democràtica del país.

## Referències

* 1 2 «Centre Cultural de la Memòria Haroldo Conti». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# BBK Electronics

BBK Electronics Corporation és un conglomerat multinacional xinès. La corporació es dedica a la producció de dispositius electrònics com ara televisors, reproductors MP3, càmeres digitals i telèfons intel·ligents. És dels principals fabricants de telèfons intel·ligents del món.

## Història

Guangdong BBK Electronics Corporation va ser fundada el 18 de setembre de 1995 a Dongguan, província de Guangdong, la Xina.
BBK Electronics Corporation comercialitza telèfons intel·ligents sota les marques Oppo, Viu, OnePlus, Realme (una antiga submarca de OPPO) i iQOO (una antiga submarca de Vivo). També es dedica a la venta de reproductors Blu-ray, auriculars, amplificadors d'auriculars i smartwatches sota la marca Oppo Digital. Al març de 2019, BBK Electronics va anunciar l'incorporació d'iQOO com a nou membre, realitzant alhora la funció de submarca de rendiment.
La seu i la base de producció de BBK Electronics estan ubicades a Chang'an, Dongguan. És el major contribuent de la ciutat de Chang'an.
Al primer trimestre de 2017, BBK Electronics va expedir un total de 56,7 milions de telèfons intel·ligents, col·locant-se per davant tant de Huawei com d'Apple per a convertir-se en el segon major fabricant de telèfons intel·ligents del món, només per darrere de l'empresa sud-coreana Samsung.

## Vegeu també

* Oppo
* OnePlus

## Referències

* ↑ «Review: OPPO Digital DV-971H (US - DVD)». dvdactive. Arxivat de l'original el 2018-07-04. [Consulta: 13 gener 2016].
* ↑ «imoo - a new brand for mobile phones emerges in China». Arxivat de l'original el 2017-09-27. [Consulta: 31 juliol 2016].
* 1 2 «INTRODUCTION TO BBK (OPPO) COMPANY». The People's Government of Chang’an Town, 18-06-2012. Arxivat de l'original el 26 maig 2016. [Consulta: 29 octubre 2014].
* ↑ «BBK is second largest smartphone manufacturer». Electronics Weekly, 26-05-2017.

## Enllaços externs

* BBK Electronics
# Teolit

Teolit (en llatí Theolytus, en grec antic Θεόλυτος) fou un poeta èpic grec nascut a Metimna a Lesbos.
La seva època és desconeguda, però és tardana. El mencionen uns escolis a Apol·loni Rodi i dues vegades Ateneu de Naucratis, que reprodueix unes línies del poema èpic Βακχικὰ ἔπη (Bacchika epe) un poema sobre les aventures de Dionís. El fragment fa referència a la decisió que va prendre Glauc quan Ariadna, de la que estava enamorat, va ser raptada per Dionís. També hi ha una referència a ἐν δευτέρῳ Ὤρων (En deytero Oron "La segona història").

## Referències

* ↑ Theolytus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1079
# Eosucs

Els eosucs (Eosuchia) són un petit ordre de rèptils extints que visqueren entre el Permià i el Triàsic. Les seves restes fòssils s'han trobat principalment a Sud-àfrica, Madagascar i la Banya d'Àfrica.

## Classificació

Eosuchia s.s. (Syn:Younginiformes)
       ?Noteosuchus
       ?Acerosodontosaurus
    Família: Galesphyridae
       Galesphyrus
    Família: Younginidae
       Heleosuchus
       Youngina
    Família: Tangasauridae
       Hovasaurus
       Tangasaurus
       Thadeosaurus
       Kenyasaurus

## Referències

* ↑ «Eosuchia» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-04-10. [Consulta: 5 abril 2015].
# McLeansville

McLeansville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.080 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, McLeansville tenia 1.080 habitants, 439 habitatges i 331 famílies. La densitat de població era de 64,4 habitants per km².
Dels 439 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 21,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.875 $ i la renda mediana per família de 51.089 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.250 $ mentre que les dones 32.083 $. La renda per capita de la població era de 21.548 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- McLeansville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- McLeansville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].