OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pagondes (beotarca)

Pagondes (en llatí Pagondas, en grec antic Παγώνδας) fill d'Eolades, fou un militar i polític nadiu de Tebes que va viure al segle v aC.
Va ser beotarca l'any 424 aC quan es va produir l'expedició d'Atenes a Dèlion. Després de fortificar Dèlion els atenencs van rebre ordes de retornar, i així ho van fer les tropes de la infanteria lleugera, però la infanteria pesant es va aturar als afores de la ciutat esperant al general Hipòcrates. Mentre els tebans es van reunir a Tanagra. La majoria dels generals beocis no volien atacar però Pagondes va veure la possibilitat i, com un dels dos generals en cap dels beocis, va arengar les tropes, en un discurs que ha preservat Tucídides, i les va convèncer i va dirigir l'atac quan el dia estava ja molt avançat. Va dirigir el cos principal de les seves tropes a tota velocitat per trobar-se amb els atenesos, enviant-ne un grup a controlar la cavalleria que Hipòcrates havia estacionat a Dèlion. Va arribar a un lloc on només el separaven de la força enemiga una sèrie de turons i va posar les seves tropes en línia de batalla. Quan les seves tropes s'aturaven a respirar, Pagondes els arengava de nou. La formació dels tebans tenia una profunditat de vint-i-cinc hoplites, quan habitualment era de vuit, per tenir així més força per empènyer l'enemic. Uns esquadrons de cavalleria que Pagondes havia enviat per la part posterior dels turons van sorprendre els atenesos, i l'exèrcit es va desbandar. Disset dies després de la batalla la ciutat de Dèlion es va rendir als tebans.

## Referències

* ↑ 3.Pagondas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 86
# Drac Baró de Nou Barris

En drac Baró és l'element festiu de Nou Barris, Barcelona. És una peça foguera vinculada a la colla de diables del barri, una entitat que va néixer el 1981 per divulgar les tradicions catalanes lligades al foc, en una zona de la ciutat on una gran part de la població va venir de fora de Catalunya. La bèstia, que té una trentena de punts per on treu foc, és empesa per dues persones i es mou gràcies a les rodes que porta sota l'estructura.
En Baró va néixer el 1986 per iniciativa del Grup de Foc de Nou Barris, que a poc a poc anava guanyant nous elements per animar les actuacions dels diables. N'encarregaren la construcció a l'artista Joan Miró Oro i es va presentar al barri aquell mateix any. El drac que participa avui en les cercaviles i en espectacles pirotècnics de la colla és una còpia de l'original que es va fer el 2003 per poder conservar el vell.
En Baró és una figura que té una funció important en el calendari festiu de Nou Barris: participa en els actes de cultura popular de més anomenada que es fan durant la festa major i també surt al Festival de Foc de Nou Barris (Trinitàrium), que coincideix amb la fi de la festa de la Trinitat Nova. D'una altra banda, el podem veure cada any al correfoc de les festes de la Mercè i en més espectacles pirotècnics de la ciutat on és convidat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Drac Baró de Nou Barris». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Drac Baró de Nou Barris Bestiari.cat
# Referèndum constitucional de Corea del Sud de 1962

El 17 de desembre de 1962 es va celebrar un referèndum constitucional a Corea del Sud. La nova constitució va ser aprovada pel 80,6% dels votants, amb una participació del 85,3%.

## Resultats

| Opcions | Vots | % |
| Per | 8.339.333 | 80.6 |
| En contra | 2.008.801 | 19.4 |
| Vots en blanc/no vàlids | 237.864 | – |
| Total | 10.585.998 | 100 |
| Electors inscrits/participació | 12.412.798 | 85.1 |
| Font: Nohlen et al. |||

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen, Florian Grotz & Christof Hartmann (2001) Elections in Asia: A data handbook, Volume II, p420 ISBN 0-19-924959-8
* ↑ Nohlen et al., p427
# Ctenocistoïdeus

Els ctenocistoïdeus (Ctenocystoidea) són una classe d'equinoderms paleozoics, coneguts només en forma fòssil, atribuïts al subembrancament Homalozoa. Només inclou l'ordre Ctenocystida.

## Característiques

Els ctenocistoïdeus presenten una simetria gairebé bilateral. Tenien una teca molt semblant als Cincta (Homostelea), però no tenien aulacòfor (apèndix o braç terminal). El cos estava cobert de plaques; les marginals eren grans i allargades i formaven una vora que envoltava una multitud de plaques petites.
La característica distintiva del grup és la presència a la part anterior d'una estructura exclusiva, el ctenidi, compost per petites plaques allargades que formaven dues sèries a banda i banda de la boca. Després del ctenidi, existia un espai on s'allotjava el sistema ambulacral.

## Taxonomia

Els ctenocistoïdeus inclouen dues famílies y quatre gèneres:
* Família Ctenocystidae Sprinkle & Robison, 1978 †
** Gènere Ctenocystis Robison & Sprinkle, 1969 †
** Gènere Etoctenocystis Fatka & Kordule, 1985 †
** Gènere Gilcidia Domínguez-Alonso, 1999 †
* Família Pembrocystidae Domínguez-Alonso, 1999 †
** Gènere Pembrocystis Domínguez-Alonso, 1999 †

## Referències

* ↑ «Palaeos Metazoa: Homalozoa: Ctenocystoidea», 23-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-01-23. [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «BioLib: Biological library - Ctenocystoidea». [Consulta: 1r novembre 2020].
# Zakhàrovo (Kirjatx)

* Per a altres significats, vegeu «Zakhàrovo».
Zakhàrovo (en rus: Захарово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 10 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Allotjament web d'igual a igual

L'allotjament web d'igual a igual (o peer-to-peer) es un model de distribuir distribuir l'accés a pàgines web i fer servir xarxes P2P. Es diferencia del model client-servidor que implica la distribució de la informació web per mitjà de servidors web dedicats i emprar els ordinadors d'usuari com a punt final. L'allotjament web peer-to-peer podria prendre la forma de memòria en cau web P2P i d'una xarxa de lliurament de continguts com Dijjer i Coral Cache que permet als usuaris mantenir còpies d'informació d'una pàgina web i distribuir la memòria en cau amb altres usuaris per a agilitar l'accés durant un major tràfic.

## Comparació

| Nom | Data de llançament | Anònim | Ràpid | Drets d'edició per fitxer | Drets de lectura per fitxer p2p | Compatibilitat fora de línia | Implementació FOSS | Notes |
| Freenet | 2000 | Sí | No | No | No | Sí | Sí | |
| Osiris | 2010 | Sí | Sí | No | No | Sí | No | |
| IPFS | 2014 | No | Sí | No | No | Sí | Sí | |
| Maelstrom | 2014 | No | Sí | ? | ? | ? | No | Projecte cancel·lat des de 2015 |
| ZeroNet | 2015 | Sí | Sí | Sí | No | Sí | Sí | DHT |
| Dat | 2013 | No | Sí | ? | ? | Sí | Sí | Els llocs poden ser vists al Beaker Browser, o a Firefox usant un complement experimental. |
| Blockstack | 2015 | Sí | Sí | ? | ? | Sí | Sí | Usa la cadena en bloc Stacks v1. |

## Vegeu també

* Opera
* Informàtica al núvol
* InterPlanetary File System

## Referències

* ↑ «Peer-To-Peer File Sharing». Active Web Hosting. [Consulta: 3 novembre 2013].
* ↑ «Dijjer». Arxivat de l'original el 29 de novembre de 2011.
* ↑ El lloc web allotjat pot ser utilitzat (navegat) pels usuaris, fins i tot si el propietari ha tancat el seu node (l'ordinador que l'ha allotjat primer).
* ↑ «Maelstrom - The Official BitTorrent Blog».
* ↑ «Dat P2P Protocol». Mozilla. [Consulta: 17 octubre 2018].
* ↑ «Blockstack».
# Cementiri de Sant Joan de les Abadesses

El Cementiri de Sant Joan de les Abadesses és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Espai de planta quadrada, amb dos eixos de simetria que, juntament amb els quatre sectors enjardinats, configuren una disposició perimetral dels nínxols. Per la zona enjardinada hi ha disposades les sepultures amb el tipus soterrat d'inhumació, algunes de les quals segueixen tipologies pròpies de panteó, d'entre les quals destaca, especialment, el "panteó dels soldats". Al mig d'un dels costats se situa la capella on destaca l'altar. Aquest element procedeix de l'església del monestir, on va ser col·locat l'any 1920. En una data indeterminada, potser amb motiu de la restauració de Duran i Reynals, aquest altar fou traslladat a l'esmentada capella del cementiri. Les ampliacions dutes a terme en els darrers 25 anys han ocupat l'espai situat al darrere de la capella i, per aquestes, s'ha seguit una disposició de carrers o trams de nínxols, disposats en paral·lel a un dels eixos del cementiri.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Cementiri de Sant Joan de les Abadesses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Drac Gaudiamus

Gaudiamus és una bèstia que representa el drac d'Antoni Gaudí del Parc Güell, segurament la imatge més coneguda del barri del Coll. És una figura innovadora perquè s'allunya del model de bèstia típica de la imatgeria festiva i popular barcelonina, amb el cos cobert de trencadís gaudinià.
La iniciativa de construir el drac fou de la colla de diables Malèfica del Coll, que volia adquirir una bèstia foguera per animar els correfocs i les cercaviles que alhora s'identifiqués amb el barri. El drac es va construir gràcies a donatius dels veïns i empreses del barri i el finançament del districte de Gràcia. La colla n'encarregà la construcció a l'artista Dolors Sans, de Vilafranca del Penedès, que l'enllestí el 1999. El dia 5 de juny d'aquell any, en Gaudiamus es presentà al barri en una performance al Parc Güell que simulava el naixement del nou drac; seguidament, es va fer un acte al Parc de la Creueta del Coll i un correfoc pel barri. Els seus padrins van ser el drac de Gràcia i el drac Capallà d'Horta.
El drac actua en correfocs i espectacles pirotècnics diversos, acompanyat dels diables i de membres de la colla que fan funcions diferents. Hi ha dos portadors, que el mouen i el fan ballar; el pastor, que el guia i dona instruccions als portadors; els civaders, que posen i treuen la pirotècnia cremada dels punts de foc; i el carro, que és com s'anomena aquell qui porta el material per a cremar. Per una altra banda, també participa en cercaviles sense foc, acompanyat només pels portadors i el pastor.
El drac Gaudiamus fa un paper important en el calendari festiu gracienc, però també el podem veure als correfocs, trobades i cercaviles de més barris de la ciutat i de fora, acompanyat sempre dels ritmes dels tabalers de la colla.

## Referències

* 1 2 3 «Drac Gaudiamus». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 «Protocol Festiu de la Vila de Gràcia». Ajuntament de Barcelona (Districte de Gràcia), 03-06-2011. [Consulta: 6 febrer 2013].
# Combat de la Creu Coberta

El Combat de la Creu Coberta es lliurà el 3 de setembre de 1713 i fou un dels episodis del setge de Barcelona durant la Guerra dels Catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya.

## Antecedents

El 14 de març de 1713 a Utrecht els plenipotenciaris de Carles d'Àustria firmaren el «Conveni per a l'evacuació de Catalunya». Aquest tractat fou ratificat el 22 de juny de 1713 pels representants de Felip V i Carles d'Àustria en el «Conveni de l'Hospitalet», que establia la fi de la guerra per l'1 de juliol de 1713. Però malgrat el tractat els Tres Comuns de Catalunya —institucions d'autogovern catalanes— convocaren una Junta General de Braços de Catalunya que el 9 de juliol de 1713 proclamà unilateralment que continuaven la guerra contra Felip V i contra França. Evacuades les tropes austriacistes, ocupada quasi tota Catalunya per les tropes borbòniques, i reduïts els resistents a Barcelona, els Tres Comuns alçaren ràpidament l'exèrcit de Catalunya nomenant-ne per general comandant Antonio de Villarroel.
Finalment el 25 de juliol de 1713 les tropes borbòniques al comandament del duc de Pópoli van arribar davant les muralles de Barcelona. Tot seguit Pópoli va sol·licitar l'obediència de la ciutat a Felip V, sol·licitud rebutjada el mateix dia. Davant la impossibilitat de prendre Barcelona a l'assalt per la manca d'artilleria pesant que pogués abatre les muralles i limitat per les carències tècniques i tàctiques de les tropes de Felip V, Popoli va adoptar l'estratègia que des de feia segles s'havia seguit en els setges als quals s'havia sotmès Barcelona. Va bloquejar la ciutat per terra i va centrar el millor de les seves tropes a la conquesta de la fortalesa de Montjuïc des de la qual, una vegada presa, podria obligar a la rendició de la ciutat.

## Batalla

Per tal de retardar les operacions d'aproximació borbòniques al convent de Santa Madrona, el General Villarroel organitzà un atac als reductes del sector de Sants. Comandà l'atac el Coronel Marquès de les Naves amb 250 soldats de línia dels regiments de Santa Eulàlia i de la Concepció; 100 fusellers de muntanya de Sant Vicenç Ferrer. Les forces austriacistes partiren de Santa Madrona i desferen els reductes borbònics, tot endinsant-se en el cordó de bloqueig. L'avenç català mobilitzà tot el quarter borbònic de Sants, i va obligar els assetjats a retirar-se cap a les seves línies. La retirada s'efectuà per la Creu Coberta on el general Villarroel observava l'operació, el qual mobilitzà la cavalleria de Badia i el Penxadet per auxiliar les forces que es replegaven.

## Conseqüències

El combat de la Creu Coberta permeté retardar l'avenç borbònic i posar a prova les recentment alçades unitats militars. Aquesta victòria no va impedir que els borbònics estrenyessin el dogal a l'entorn de Montjuïc i que desembocà en el Combat del Convent de Santa Madrona.

## Referències

* ↑ Sanpere (1905: 202)
* ↑ Sanpere (1905: 226)

## Bibliografia

* Albertí, Santiago. L'Onze de Setembre. 2a edició. Barcelona: Albertí, 1977.
* Sanpere i Miquel, Salvador. Fin de la Nación Catalana. Base, 2001 (1905). ISBN 84-85031-12-1.
# Daniel Musiol

Daniel Musiol (Cottbus, Brandenburg, 27 de març de 1983) és un ciclista alemany, professional des del 2005 al 2009.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa del Tour de Guadalupe
* 2008
** 1r a la Classificació de la muntanya a la Volta a Alemanya

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Aixot III de Taron

Aixot III de Taron o Aixot III de Taron (en grec antic Ἀσώτιος, Asotiosen àrab Ashūṭ ibn Ghirghūr i Ibn Ṭurnīq, que va viure cap als anys 900 a 967) va ser el darrer governant independent del la regió del sud d'Armènia anomenada Taron des de potser el 923 o el 936 fins a la seva mort el 967.
Aixot era fill natural de Gregori I de Taron i germanastre de Bagrat II de Taron. La família era una branca de la dinastia Bagràtida. Poc se sap sobre la seva vida de joventut. Segons el llibre De administrando imperio de l'emperador romà d'Orient Constantí VII Porfirogènet (r. 913-959), en la seva joventut va ser enviat com a ostatge a Constantinoble i va rebre el títol de Protoespatari, un esdeveniment datat per l'historiador i genealogista Cyril Toumanoff l'any 901. Una segona visita la va datar Toumanoff cap a l'any 920, i en aquesta ocasió va rebre el títol de patrikios. Gregori va morir en algun moment entre 923 i 936, i Aixot i el seu germanastre Bagrat van assumir el govern, però el seu poder va ser limitat només a una part de Taron, ja que sobre l'altra meitat hi tenia el control el seu cosí Tornikes (Tornik), el fill del seu oncle Abu Ghanim (conegut pel seu nom armeni Apoganem), que també tenia el títol de patrikios. Va esclatar una lluita entre els cosins, forçant Tornik a entregar voluntàriament les seves terres a l'emperador romà d'Orient, Romà I Lecapè (r. 920–944). Quan Tornik va morir, Romà Lecapè va enviar delegats per prendre possessió dels territoris promesos, però Aixot i Bagrat van poder persuadir l'emperador perquè els deixés les terres de Tornik a canvi de la fortalesa d'Olnutin (Ognut).
Segurament l'any 940, Bagrat II ja havia mort i Aixot va regnar com a príncep únic de Taron. En aquell any, el príncep (emir) hamdànida Sayf al-Dawla va envair Armènia. L'historiador àrab Ibn Zafir deixa constància que Sayf al-Dawla va devastar Taron i va assetjar la seva capital, Muş. Finalment Aixot — a qui Ibn Zafir anomena el "Rei d'Armènia i de Georgia" — va ser obligat a retre-li homenatge, a entregar les ciutats de Sassun i Qulb, i reconèixer la seva sobirania a Tadvan, prop del llac Van. Aixot va continuar governant a Taron fins a la seva mort a finals d'estiu o principis de la tardor de 967 (alguns historiadors antics ho dataven el 966). Després de la seva mort, els seus fills Gregori II de Taron i Bagrat III de Taron, van entregar el principat als romans d'Orient i van entrar al servei de l'Imperi, fundant la noble família dels Taronita.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr, "Taronites". A: The Oxford Dictionary of Byzantium, New York; Oxford: Oxford University Press, 1991, pàgs. 2012–2013. ISBN 978-0-19-504652-6

## Bibliografia

* Ralph-Johannes Lilie; Claudia Ludwig; Beate Zielke; Thomas Pratsch, Prosopographie der mittelbyzantinischen Zeit, En línia Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften. Nach Vorarbeiten F. Winkelmanns erstellt, 2013, a
# Rutélitsi

Rutélitsi (en rus: Рутелицы) és un poble de l'óblast de Leningrad, a Rússia, que el 2017 tenia 39 habitants, pertany al districte de Vólossovo.

## Referències

* ↑ «Переписная оброчная книга Водской пятины 1500 года» С. 593 (304)
* ↑ Йордебокер Писцовые книги Ижорской земли. Том 1. Годы 1618—1623, С. 83
* ↑ «Генеральная карта провинции Ингерманландии» Э. Белинга и А. Андерсина, 1704 г., составлена по материалам 1678 г.
# Los Mallols (Cellers)

Los Mallols és un paratge d'antigues vinyes reconvertides en camps de conreu de secà del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en territori del poble de Cellers.
Estan situats un quilòmetre al nord-oest del poble de Cellers, a ponent de la Masia de Tató i al sud-oest dels Mallols d'Agustí. És a l'esquerra de la llau de la Grallera i al nord-oest de les Collades.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Cementiri de Sant Pere de Reixac

El cementiri de Sant Pere de Reixac és un dels cementiris de Montcada i Reixac (Vallès Occidental) i té una de les portes d'entrada inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Porta d'entrada

La reixa de forma rectangular que s'origina a partir d'una planxa de ferro totalment llisa i des d'on pren suport el treball veritablement enreixat. A partir d'aquest punt comencen els tres registres que donen cos a la porta, per acabar en una sanefa de coronament.
És una porta de dues fulles amb la distribució dels seus elements decoratius de forma simètrica a cada una d'elles. Així doncs, tenim un primer registre format per una sanefa compartimentada en quatre quadrats que ensems tenen inscrits sengles ornaments quadrifolis. El segon registre és un tram format pel conjunt de barres verticals amb alternança de treball, quadrades i entorcillades en espiral. El tercer registre està constituït per una sanefa de les mateixes característiques que la del primer registre.
Tot aquest cos es troba coronat per una sanefa on l'ornamentació de tipus quadrifoli ha quedat representada solament a la meitat i l'element circular s'ha deixat obert per la part superior. A cada confluència de dos elements circulars hi talla tangencialment l'única barra que va de baix a dalt i que es troba rematada per cards.
Aquesta reixa es trobava col·locada a l'altar de Sant Josep (capella lateral) de l'església parroquial de Santa Engràcia. Després de la desfeta durant la Guerra Civil, solament aquesta fou salvada. L'any 1940 se li dona la nova ubicació, el cementiri de Sant Pere de Reixac.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cementiri de Sant Pere de Reixac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Draba

Draba és un gran gènere de plantes de la família Brassicàcia que compta amb unes 300 espècies.
Està àmpliament representat en la flora mundial, sobretot a la regió boreo-alpina i des dels Andes fins a la Patagònia, també a zones fredes com la tundra. La majoria són plantes heliòfiles de les roques i de les pastures pedregoses.
Als Països Catalans són autòctones les espècies següents: Draba aizoides, D. hispanica, D. muralis, D. nemorosa, D. tomentosa, D.fladnizensis i D. siliquosa.

## Algunes espècies

* Draba albertina -
* Draba aretioides
* Draba aureola -
* Draba cacuminum
* Draba californica - Califòrnia
* Draba cruciata -
* Draba cuneifolia -
* Draba densifolia -
* Draba ecuadoriana
* Draba extensa
* Draba hookeri
* Draba lactea - Lapònia
* Draba obovata
* Draba splendens
* Draba spruceana
* Draba steyermarkii
* Draba stylosa
* Draba subumbellata -
* Draba verna -
* Draba violacea

## Notes i referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment