OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Control del límit de velocitat

El control de velocitat és un control de superació del límit de velocitat tant en el trànsit per carretera com en el transport marítim.
Quan es detecta una infracció de velocitat, es fa una foto (digital) de la matrícula i, en alguns països, també del conductor. A causa de possibles errors de mesura deguts a imprecisions en l'equip de mesura, es dedueix un marge tècnic de la velocitat mesurada.
S'ha comprovat que en els trams de carretera on es produeixen trampes de velocitat, el nombre d'accidents de trànsit disminueix, les lesions i danys en cas d'accident són menys greus, la conducció menys agressiva, la fluïdesa del trànsit millora i s'emeten menys gasos d'escapament nocius.

## Sistemes

Els controls de velocitat es poden fer de les següents maneres, entre d'altres:
* Radar de trànsit
* Pistola radar
* Pistola LIDAR
* Radar de trànsit
* Radar de tram
* Radar preventiu

## Al país
### Bèlgica

A Bèlgica, els controls de velocitat són realitzats per la policia integrada : per la policia federal (principalment a les autopistes) i per la policia local (a altres carreteres).
La transmissió per ràdio de llocs específics on es produeixen trampes de velocitat està prohibida des del 2014. Des de llavors, les emissores de ràdio emeten una ubicació general com la sortida més propera. Es permet l'ús de navegadors per satèl·lit amb trampes de velocitat preprogramats com Waze o Garmin.
En una sentència de 4 d'abril de 2017, el Tribunal de Cassació va dictaminar que s'ha d'aplicar una correcció a la velocitat mesurada. Només es pot tenir en compte la velocitat corregida i es considera la velocitat real.

### Holanda

Els controls de velocitat als Països Baixos estan organitzats per dues unitats policials: la Unitat Nacional (LE) i les forces regionals.
Es permet la transmissió de trampes de velocitat mitjançant transmissors de ràdio, canal de missatges de trànsit o aplicacions com Waze.

## Referències

* ↑ Arxivat 2008-04-13 a Wayback Machine. (italià) autostrada
* ↑ NM Magazine Jaargang toen, tweede uitgave 2015
* ↑ HBVL Mobiele trajectcontrole op E313 tussen Beringen en Lummen - 5 juli 2018
* ↑ Omroep Zeeland Trajectcontrole terug op Zeelandbrug - 23 maart 2011
* ↑ DXC Intelligent Transportation Systems
* ↑ «Helft minder ongevallen door flitspalen». VerkeersNet, 16-06-2011. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ «Belgische radio mag niet meer waarschuwen voor flitsers». Metronieuws.nl. Arxivat de l'original el 2015-09-19. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Cass. 4 april 2017, nr. P.15.0057.N/1.
* ↑ Het Nieuwsblad KAART. Trajectcontroles doen zware ongevallen met de helft afnemen: hier komen er 69 nieuwe - 24 juni 2018
* ↑ Metrotime “Trajectcontroles zorgen voor helft minder zware ongevallen” - 24 juni 2018
* ↑ NRC OM wil trajectcontroles op gevaarlijke B-wegen - 30 december 2016
* ↑ hln 1 jaar zonder trajectcontrole in Erpe-Mere: 38 procent meer ongevallen op E40 - 12 april 2019
# Progress (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Progress».
Progress (en rus: Прогресс) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 334 habitants, pertany al districte de Salsk.

## Referències

* ↑ Генеральный план Сальского городского поселения, утвержденный Решением Собрания депутатов Сальского городского поселения от 07.06.2012 № 224/ Администрация Сальского городского поселения /adm-salsk.ru
* ↑ «Главная::Федеральная служба государственной статистики». www.gks.ru. Arxivat de l'original el 2010-12-03. [Consulta: 9 maig 2019].
# Progress (Tamanski)

* Per a altres significats, vegeu «Progress».
Progress - Прогресс (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la península de Taman, a la vora occidental del liman Tsokur, a 42 km al sud-oest de Temriük i a 169 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Tamanski.
# Creu del Pontarró

Creu del Pontarró és una creu de terme de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Aquesta és una de les poques creus cobertes que tenim documentades en territori català. El que resta del basament forma una protecció de pedra fent un quadre de 4 m². Als tres angles hi ha tres basaments de les columnes de fust octogonal que sostenien la coberta. Al centre hi ha la creu, damunt de tres graons octogonals que sostenen la base motllurada i la base, reconstruïda en diversos moments constructius. Originàriament es pensa que fou monolítca. La creu és tallada en les dues cares i el nus pentagonal, avui unit a la creu amb uns passamans de ferro, que és esculpit amb cinc figures de sants.

## Història

Segons A. Bastardes i Parera, les creus cobertes catalanes es poden datar vers el s. XV. No hi ha dates fins avui dia que concretin la dedicació de la de Corbera. Per la data cisellada al basament podem saber que fou restaurada el 1883.
Posteriorment a aquesta data patí alguna adversitat, ja que l'escarbotament del floró superior de la creu no es veu en altres fotografies que hem pogut veure anteriors al 1936.

## Referències

* 1 2 3 «Creu del Pontarró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Creu del Pontarró». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu del Portal (Palamós)

La Creu del Portal és una creu del calvari concebuda com a creu de terme de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està formada per una creu llatina de braços de secció quadrangular rematats, els tres superiors, per florons gallonats de secció piramidal amb un collarí d'oves entre aquests i el braç. El braç longitudinal inferior mostra el mateix collarí d'oves però el floró final ha estat substituït per un tram de planta quadrada amb la superfície estriada. Cartel·les cargolades se situen als angles dels braços configurant un perfil estrellat al conjunt. A l'anvers, presideix la creu la imatge de Crist crucificat, mentre que al revers hi trobem la imatge de la Verge. En els plans del braços dels tres braços superior d'ambdues cares, just abans d'arribar als florons finals, podem observar caparons alats en relleu. La creu resta damunt una columna rematada amb capitell motllurat que recorda els models dòrics. El sòcol de la columna presenta en una de les cares l'escut de la vila de Palamós dins un medalló ovalat envoltat de roleus i la data 1593. El conjunt reposa damunt una base graona de secció poligonal. on consta la realització d'aquest darrer element: 1926.

## Història

Inicialment aquesta creu va ser planta a la plaça del Portal, actual plaça dels Arbres, el dia 28 de maig de 1593, pel metres d'obres Pere Carles. El Portal de la Bassa era el nom donat a una de les portes que donava accés a Palamós quan encara estava envoltada per muralles. Sembla que la creu del Portal va ser destruïda l'any 1868 durant uns actes vandàlics. Allò que quedà de la creu es va dipositar al cementiri del Pedró i l'any 1904 Salvador Bonet la va fer reconstruir, i la va guardar a casa seva on tenia un petit museu. El mateix 1904 va ser plantada a l'entrada del nou cementiri de Palamós.
Una imatge antiga de la creu (Bastardes, 1982), de l'any 1920, permet observar que la motllura estriada del braç inferior era una mena de pedestal acabat també amb sanefa d'oves i el capitell motllurat estava guarnit amb oves, sanefa perlada i floretes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu del Portal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Costa de la Serra

La Costa de la Serra és una costa de muntanya del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, en terres de l'antic terme de Figuerola d'Orcau.
Estan situades al sud-oest de Figuerola d'Orcau, a la dreta de la Segla de les Bassades, en el vessant sud-oriental del Puig Pedrós.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bandera de l'Urgell

La bandera oficial de la comarca de l'Urgell té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, escacat d'or i de sable; ressaltant sobre el tot un pal ondat de sinople; la bordura componada d'or i de gules. Per timbre una corona mural de comarca.
L'escacat negre i groc són les armes tradicionals del Comtat d'Urgell. La bordura identifica les banderes comarcals de Catalunya. La franja verda ondada representa el Canal d'Urgell que rega tota la comarca.
Està relacionada, pels escacs d'Urgell, amb les banderes comarcals de la Noguera i el Pla d'Urgell, i amb les banderes municipals de Ribera d'Urgellet i Olius.
Va ser aprovat el 18 de maig del 1993.

## Referències

* ↑ Associació Catalana de Vexil·lologia Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine. (GFDL)
# Província de Lucca

La província de Lucca és una província que forma part de la regió de Toscana dins Itàlia. La seva capital és Lucca.
Limita a l'oest amb el mar de Ligúria, al nord-oest amb la província de Massa i Carrara, al nord amb la regió d'Emília-Romanya (les províncies de Mòdena i Reggio de l'Emília), a l'est amb la província de Pistoia i la ciutat metropolitana de Florència, i al sud amb la província de Pisa.
Té una àrea de 1.773,22 km², i una població total de 389.979 hab. (2016). Hi ha 33 municipis a la província.

## Vegeu també

* Arquitectura longobarda

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (italià)
* Turisme a Lucca Arxivat 2007-01-14 a Wayback Machine. (italià)(anglès)
# Província de Lugo

Lugo és una de les quatre províncies que formen la comunitat autònoma de Galícia. Limita al nord amb la mar Cantàbrica, a l'oest amb les províncies de la Corunya i Pontevedra, al sud amb la d'Ourense i a l'est amb el Principat d'Astúries i la província de Lleó (Castella i Lleó).
La seva capital és Lugo, situada a la vora del Miño, el principal riu de la província. A la serralada cantàbrica té molts rius menors.

## Geografia

Està dividida en 11 comarques, 9 partits judicials i 67 concellos (municipis), integrats per 1167 parròquies i 10.299 entitats de població.

### Comarques

| Comarca | Capital | Municipis |
| A Fonsagrada | A Fonsagrada | Baleira, A Fonsagrada, Negueira de Muñiz |
| A Mariña Central | Mondoñedo | Alfoz, Burela, Foz, Lourenzá, Mondoñedo, O Valadouro |
| A Mariña Occidental | Viveiro | Cervo, Ourol, O Vicedo, Viveiro, Xove |
| A Mariña Oriental | Ribadeo | Barreiros, A Pontenova, Ribadeo, Trabada |
| A Ulloa | Monterroso | Antas de Ulla, Monterroso, Palas de Rei |
| Chantada | Chantada | Carballedo, Chantada, Taboada |
| Lugo | Lugo | Castroverde, O Corgo, Friol, Guntín, Lugo, Outeiro de Rei, Portomarín, Rábade |
| Meira | Meira | Meira, Pol, Ribeira de Piquín, Riotorto |
| Os Ancares | Becerreá | Becerreá, Baralla, Cervantes, Navia de Suarna, As Nogais, Pedrafita do Cebreiro |
| Quiroga | Quiroga | Folgoso do Courel, Quiroga, Ribas de Sil |
| Sarria | Sarria | O Incio, Láncara, Paradela, O Páramo, Samos, Sarria, Triacastela |
| Terra Chá | Vilalba | Abadín, Begonte, Castro de Rei, Cospeito, Guitiriz, Muras, A Pastoriza, Vilalba, Xermade |
| Terra de Lemos | Monforte de Lemos | Bóveda, Monforte de Lemos, Pantón, A Pobra do Brollón, O Saviñao, Sober |

## Demografia

La població de la província de Lugo ha experimentat una forta i continuada davallada des de la dècada de 1940 degut a l'emigració i també, més recentment, a la baixa taxa de natalitat. L'emigració es va produir principalment cap a la costa atlàntica gallega, altres províncies d'Espanya i a l'estranger, especialment a països d'Iberoamèrica com l'Argentina o l'Uruguai.

### Municipis més poblats

Els deu municipis més habitats de la província són els següents (2019):
* Lugo (98.276 hab.)
* Monforte de Lemos (18.433 hab.)
* Viveiro (15.466 hab.)
* Vilalba (14.072 hab.)
* Sarria (13.330 hab.)
* Foz (9.980 hab.)
* Ribadeo (9.854 hab.)
* Burela (9.588 hab.)
* Chantada (8.192 hab.)
* Guitiriz (5.484 hab.)

## Referències

* ↑ Das vías romanas á modernidade. Diputació Provincial de Lugo, 2019. ISBN 9788412059717.

## Vegeu també

* Llista de municipis de Lugo
* Galícia
* Províncies d'Espanya

## Enllaços externs

* Diputació de Lugo
# Corel Corporation

Corel Corporation és una empresa d'informàtica canadenca amb seu a Ottawa, Canadà. És coneguda per produir títols de programari com CorelDRAW, WinZip, WinDVD, Paint Shop Pro i WordPerfect.

## Referències

* ↑ «Productos» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2010].

## Enllaços externs

* Tenda Corel Arxivat 2010-01-10 a Wayback Machine.
# Corel Ventura

Ventura Publisher va ser el primer programari popular d'autoedició per a ordinadors compatibles amb l'IBM PC executant l'extensió de GEM per al sistema operatiu DOS. El programari va ser desenvolupat originalment per Ventura Software, una petita empresa de programari fundada per John Meyer, Don Heiskel i Jay Lee Lorenzen, tots els quals es van conèixer mentre treballaven en Digital Research. Es va executar a una versió d'execució del GEM de Digital Research.
La primera versió de Ventura Publisher va ser llançada el 1986. L'aplicació va ser adquirida per Corel el 1993.

## Referències

* ↑ Robert Leuze. «A Pre-Corel History» (en anglès). NYVPUG, 1994. Arxivat de l'original el 2008-03-13. [Consulta: 22 febrer 2010].

## Enllaços externs

* A Modest Proposal for Reviving Ventura Publisher Arxivat 2009-08-15 a Wayback Machine.(anglès)
# Crenicichla menezesi

Crenicichla menezesi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Crenicichla maculata

Crenicichla maculata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Crenicichla niederleinii

Crenicichla niederleinii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Paranà (Paraguai, Argentina i Brasil).

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rainier I de Mònaco

Rainier I (en italià "Rainieri") de Mònaco fou el primer sobirà Grimaldi de l'àrea coneguda com a Mònaco.
Va néixer probablement l'any 1267 a Gènova i va morir al Regne de Nàpols l'any 1309 amb 42 anys. Era el gran dels tres fills de Lanfranco Grimaldi, per tant, el successor a la dinastia. La seva mare era Aurelia del Caretto (ella després de quedar-se vídua es va casar amb el cosí llunyà de Rainier, Francesco Grimaldi).
Rainier Grimaldi, juntament amb Francesco, van assaltar la Roca de Mònaco on s'hi trobava el castell, i s'hi van establir. Francesco fou el primer Senyor de Mònaco i, quan ell morí, Rainier en fou el successor. Tanmateix, al 1304 fou nomenat Almirall de França i, també, temps més tard, Senyor de Cagnes i Baró de Sant Demetri (a Calàbria). Rainier retingué la ciutadella de Mònaco durant quatre anys abans de sortir-ne el 10 d'abril de 1301.
Rainier es va casar dos cops. El primer, amb Salvatica, filla de Giacomo del Carretto, Marquès de Finale, amb qui va tenir quatre fills: Vinciguerra, que es va casar amb Constanza Ruffa; Carlo I el Gran, l'hereu al tro patern; Selvaggia, que es va casar amb Gabriele Vento; i Luciano, Senyor de Villafranca, casat per primer cop amb Tedise Cybo i, posteriorment, amb Caterina Caracciolo. El segon matrimoni fou amb Andriola Grillo, que no tingueren fills.

## Referències

* ↑ «The House of Grimaldi». Arxivat de l'original el 15 desembre 2007. [Consulta: 1r abril 2008].

## Bibliografia

* Monaco, ses origines et son histoire d'après les documents originaux - de Gustave Saige - Monaco - 1897;
* La Repubblica di Genova tra nobili e popolari - de Giuseppe Gallo - Gènova (Itàlia) - 1997.
| Precedit per: No va tenir | Sobirà de Mònaco (juntament amb Francesco Grimaldi) 1297 - 1301 | Succeït per: Gaspar I |
# Rasa de les Berques

La Rasa de les Berques és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa del Coll que neix a 525 m. al nord-est de la masia de Vilamosa. De direcció global cap a les 7 del rellotge, desguassa al seu col·lector a uns 500 m. al sud-est de la masia de Junyent. Fa tot el seu curs pel terme municipal de Castellar de la Ribera.

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Castellar de la Ribera, està constituïda per quatre cursos fluvials la longitud total dels quals suma 3.844 m.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000)., tot i que hi apareix amb el topònim Rasa de les Bergues. Es tracta d'un error ja que la rasa rep el nom de la masia de les Berques, la qual si que apareix amb aquesta denominació al Nomenclàtor
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web de XRCC, són 42° 0′ 19.84″ N, 1° 23′ 51.60″ E﻿ / ﻿42.0055111°N,1.3976667°E﻿ / 42.0055111; 1.3976667
# Gòrgies d'Esparta

Gòrgies (en llatí Gorgias, en grec antic Γοργίας) fou un escultor espartà que va viure al temps de la vuitena olimpíada (432 aC). És mencionat per Plini a la seva Naturalis Historia amb el nom de Gorgias Lacon.

## Referències

* ↑ Gorgias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 285
# Diploglossa

Diploglossa és un infraorden de sauròpsids (rèptils) escatosos de l'ordre dels lacertilis. Es compon de 150 espècies classificades en 16 gèneres i 5 famílies. Es distribueixen per totes les zones càlides i temperades del món.

## Taxonomia

Es reconeixen les següents famílies:
* Anguidae Gray, 1825
* Anniellidae Boulenger, 1885
* Diploglossidae Bocourt, 1873
* Shinisauridae Ahl, 1930
* Xenosauridae Cope, 1866

## Referències

* ↑ «Diploglossa». Reptile Database. Reptarium. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ «Diploglossa». The Reptile Database. Reptarium. [Consulta: 27 maig 2019].
# Quint Fabi Labeó

Quint Fabi Labeó (en llatí Quintus Fabius Labeo) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Fàbia.
Va ser qüestor urbà l'any 196 aC i junt amb el seu col·lega Luci Aureli va imposar als àugurs i sacerdots el pagament d'un tribut al que feia anys que es resistien.
L'any 189 aC va ser nomenat pretor i, per sorteig, li va tocar el comandament de la flota. Amb ganes de donar-se a conèixer, va navegar d'Efes a Creta on va informar que hi havia molts ciutadans romans convertits en esclaus. Ningú, només els ciutadans de Gortina, va atendre les seves peticions d'alliberar-los, i va poder donar la llibertat a 4.000 d'aquella ciutat, segons Quint Valeri Ànties. També va exigir al Regne de Macedònia la retirada de les seves guarnicions a Enos i Marònia. Segons un tractat fet entre el rei de Macedònia i Gneu Manli Vulsó feia poc, es va dirigir també a Patres per foragitar a les naus macedònies que hi havia en aquest port. Després va ocupar Telmissos i finalment va tornar a Itàlia. Va exigir i obtenir els honors del triomf, tot i l'oposició dels tribuns de la plebs.
L'any 185 aC va ser candidat al consolat, però va ser elegit Publi Claudi Pulcre per la intervenció del seu germà Api Claudi, que era cònsol en aquell moment. Era la segona vegada que optava a aquesta magistratura. El 184 aC va ser nomenat triumviri coloniae deducendae per fundar colònies a Potentia i Pisaurum. Finalment l'any 183 aC va ser elegit cònsol amb Marc Claudi Marcel. Els dos cònsols van rebre la província de Ligúria. El 180 aC va ser nomenat pontífex. Ciceró explica una història o una anècdota que diu que Fabi Labeó va ser nomenat àrbitre en un conflicte de terres entre Neàpolis i Nola i que va organitzar una trampa sense que ningú ho descobrís on va assignar una part de les terres a Roma.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 695.