OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa Sul-Minas

La Copa Sul-Minas va ser una competició futbolística brasilera disputada per equips de la regió sud del Brasil i de l'estat de Minas Gerais.
Durant els anys 60 es disputaren dues competicions similars anomenades Campeonato Sul-Brasileiro (1962) i Torneio Centro-Sul (1968). El 1999 s'inicià aquesta nova competició amb el nom de Copa Sul, ja que encara no hi participaren els equips mineiros. Entre el 2000 i el 2002, el campionat proporcionà participants per la Copa dos Campeões.

## Campions

Font:
Campeonato Sul-Brasileiro
* 1962: Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
Torneio Centro-Sul
* 1968: Grêmio de Esportes Maringá
Copa Sul
* 1999: Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
Copa Sul-Minas
* 2000: América Futebol Clube
* 2001: Cruzeiro Esporte Clube
* 2002: Cruzeiro Esporte Clube

## Títols per estat

des de 1999
* Minas Gerais 3 cops
* Rio Grande do Sul 1 cop

## Referències

* ↑ «Competições da Região Sul do Brasil». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Eduard Castellet i Díaz de Cossío

Eduard Castellet i Díaz de Cossío (Barcelona, 28 de març de 1930 - 19 d'agost de 2017) fou un empresari editor i escriptor català, germà del també editor Josep Maria Castellet i Díaz de Cossío.

## Biografia

Deixà als estudis als 14 anys (1944) per a començar a treballar en la fàbrica de corbates propietat de la família, de la que en serà gerent de 1947 a 1995. Del 1969 al 1992 també va ser president del Club de la Corbata. i vicepresident de la Federació Internacional de les Indústries de la Corbata (FIIC).
Pel que fa al món editorial, durant els anys 1960 va fundar la revista Promos i va ser un dels fundadors de la Fundació Llorenç Artigas. De 1989 a 2009 va ser president de la Fundació Joan Miró, càrrec que deixà el 2009 per a ocupar el de president emèrit. Durant el seu mandat l'edifici de Montjuïc va fer una segona ampliació i va rebre la col·lecció mironiana de Kazumasa Katsuta. També fou membre de la Fundació Phonos de música electroacústica i de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC). El 2012 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Norbury (1987)
* L'edat breu (1989)
* Passeig enrere (2000)

## Referències

* ↑ Eduardo Castellet a El País, 15 d'octubre de 1976
* ↑ Eduard Castellet deja la presidencia de la Fundació Joan Miró a hoyesarte.com

## Enllaços externs

* «Eduard Castellet i Díaz de Cossío». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ceasg

La ceasg és una sirena de la mitologia escocesa, amb la part superior del cos d'una bella dona que es fusiona amb la cua d'un salmó jove. També és coneguda en gaèlic escocès com maighdean na tuinne (criada de l'ona) o maighdean mhara (criada del mar).
La ceasg no només viu al mar, sinó també als rius i rierols, i qualsevol que la capturi li pot demanar tres desitjos. De vegades es produeixen matrimonis entre ceasg i humans, i els pràctics famosos sovint tenen fama de descendir d'aquestes unions. Fins i tot quan aquests matrimonis acaben i la ceasg torna al mar, sempre s'interessaran pels seus descendents humans, protegint-los durant les tempestes o guiant-los cap a les millors zones de pesca.
De vegades s'imagina la ceasg com una cosa més monstruosa que s'empassa a la gent. En aquestes històries, la víctima ja havia estat promès a la sirena abans del seu naixement; el pare de la víctima, que no tenia fills, ja havia pactat amb la sirena d'entregar el seu primogènit a canvi de tenir fills. El folklorista escocès Donald A. MacKenzie va suggerir que la ceasg podia ser originalment una deessa del mar a la qual els éssers humans eren sacrificats.

## Referències

* ↑ Carmichael, 2007, p. 387.
* 1 2 3 4 5 Mackenzie, 1931, p. 251-252.
* ↑ Campbell i Henderson, 1911, p. 33-40, 78-82.

## Bibliografia

* Campbell, John Francis; Henderson, George. The Celtic Dragon Myth (en anglès). Edinburgh: John Grant, 1911.
* Carmichael, Alexander. Carmina Gadelica (en anglès). vol. I & II: Hymns and Incantations. Forgotten Books, 2007. ISBN 1-60506-172-7.
* MacKenzie, Donald A. Scottish Folk-Lore and Folk Life — Studies in Race, Culture and Tradition (en anglès). Blackie & Son, 1931.
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Dicearc

Dicearc és el nom dels següents personatges:
* Dicearc d'Etòlia, ambaixador etoli
* Dicearc de Tàrent, filòsof pitagòric
* Dicearc de Messana, filòsof peripatètic, geògraf i historiador grec
* Dicearc de Lacedemònia, escriptor grec
# Andrí Khlivniuk

Andri Volodímirovitx Khlivniuk (ucraïnès: Андр́ій Володи́мирович Хливню́к) (Txerkassi, 31 de desembre de 1979) és un músic, vocalista i lletrista ucraïnès. És el vocalista i líder del grup ucraïnès de funk BoomBox.
En 2004, Andrí, juntament amb el guitarrista de la banda Tartak, Andrí «Mikha» Samoilo, va fundar el grup BoomBox. De llavors ençà, el grup ha guanyat una gran popularitat a Ucraïna i Rússia.

## Referències

* ↑ «Andriy Khlyvnyuk, el raper més famós d'Ucraïna que s'ha enrolat a l'exèrcit». [Consulta: 28 febrer 2022].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-07-21. [Consulta: 8 juliol 2014].
# Eduard Canimas i Brugué

Eduard Canimas i Brugué (Sant Feliu de Pallerols, 6 de juny de 1965) és un músic i cantant. Va començar la seva trajectòria musical la dècada de 1980 tocant en bars de Girona amb el seu amic Adrià Puntí, amb qui versionava des de Lou Reed fins a Pau Riba o David Bowie. Els anys noranta va formar i liderar el grup Zitzània, amb qui va gravar una maqueta i un disc. El 2003 va treure el seu primer disc en solitari amb la col·laboració de Pau Riba, que segons la revista Enderrock el 2004, formava part dels cent millors discos del rock i la cançó en català i posicionava Canimas com un dels artistes més originals de la seva generació.
Les seves cançons, a mig camí del surrealisme i l'espiritualitat, es poden situar en les òrbites galàctiques de Jaume Sisa i Pau Riba. Estilísticament basculen entre la cançó d'autor i el rock.

## Discografia

Amb Zitzània:
* Orquídies i ortopèdies (1994). (Maqueta)
* La peixera dels tòtils (1997). Música Global
En solitari:
* Canimas i rebentes (2003). A.R.T.P. Discogràfica
* Noh iha crisi (2006). A.R.T.P. Discogràfica
* Sagrat cor (2010). Música Global
* Un pam de net (2016). Música Global

## Referències

* ↑ Castillon, Xavier. «Canimas no rebenta». El Punt Avui, 10-06-2019. [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ «Canimas i rebentes / Eduard Canimas». Viasona.
* ↑ Costa-pau, Marta. «EDUARD CANIMAS: “M’agradaria que el meu pròxim disc Fos un treball galàctico-espiritual”». Ara, 20-02-2015. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ «Els 100 millors discos del Rock i la cançó en català». Enderrock, n. 100, 01-02-2004, pàg. 40 [Consulta: 27 febrer 2016].
* ↑ «EDUARD CANIMAS: “M’agradaria que el meu pròxim disc Fos un treball galàctico-espiritual”». Ara, 2015.
* ↑ «Eduard Canimas posa en marxa el Barnasants». La Xarxa, 09-01-2008. [Consulta: 26 gener 2014].
* ↑ «Eduard Canimas obre l'espiritual 'Sagrat cor'». El Periódico, 28-01-2011. [Consulta: 26 gener 2014].
# Corona (Dakota del Sud)

Corona és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 112 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Corona tenia 112 habitants, 50 habitatges, i 25 famílies. La densitat de població era de 180,2 habitants per km².
Dels 50 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 50% no eren unitats familiars. En el 48% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,44.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.583 $ i la renda mediana per família de 28.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.875 $ mentre que les dones 16.750 $. La renda per capita de la població era de 10.540 $. Entorn del 15,4% de les famílies i el 21,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Corona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Corona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Dicearc d'Etòlia

Dicearc (en llatí Dicaearchus, en grec antic Δικαίαρχος "Dikaíarchos") fou un ambaixador i pirata etoli que va tenir una part activa a la Guerra de Creta en les lluites d'Etòlia contra els romans.
Va participar en diverses ambaixades. Després va estar al servei de Filip V de Macedònia que el va enviar a conquerir les Cíclades i li va donar una flota de 20 vaixells per dedicar-se a la pirateria. Sembla que era una persona insolent, i tenia per costum, allà on desembarcava, erigir un temple a Asebeia, que significa falta de pietat, i un altre a Paranomia, absent de tota llei, segons diuen Polibi i Titus Livi.

## Referències

* ↑ Dicaearchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1001
# Grier City-Park Crest

Grier City-Park Crest és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 954 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grier City-Park Crest tenia 954 habitants, 381 habitatges, i 283 famílies. La densitat de població era de 214,2 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 381 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 31,1% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.574 $ i la renda mediana per família de 47.045 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.435 $ mentre que les dones 21.944 $. La renda per capita de la població era de 17.443 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grier City-Park Crest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grier City-Park Crest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Làmina (botànica)

En les plantes, la làmina és la part superior d'un pètal lliure o fulla del nectari, que està clarament separada de la part inferior més estreta, l'ungla, eixamplada i generalment dirigida cap a l'exterior.

## Enllaços externs

* Plantilla:BibISBN
# Eleccions a Cap Verd

Les eleccions a Cap Verd dona informació sobre les eleccions i els resultats de les eleccions a Cap Verd. Unes eleccions són un procés en el qual es porta a terme una votació per elegir els candidats a un càrrec. És el mecanisme pel qual una democràcia plena adjudica càrrecs d'elecció popular al poder legislatiu, i de vegades l'executiu i judicial, i en el qual els electors escullen els càrrecs del govern local.
Cap Verd elegeix a nivell nacional un cap d'estat - el president - i un legislatiu. El president és elegit per mandat popular de cinc anys. L'Assemblea Nacional (Assembleia Nacional) té 72 membres elegits per un mandat de cinc anys per representació proporcional. Cap Verd té un Sistema bipartidista, cosa que vol dir que hi ha dos partits polítics dominants, i que és extremadament difícil per a qualsevol candidat aconseguir l'èxit electoral sota les sigles de qualsevol altre partit.

## Últimes eleccions
### Eleccions legislatives de 2016

| Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| Moviment per la Democràcia | 122.881 | 54,48 | 40 | +8 |
| Partit Africà per la Independència de Cap Verd | 86.078 | 38,16 | 29 | –9 |
| Unió Capverdiana Independent i Democràtica | 15.488 | 6,87 | 3 | +1 |
| Partit del Poble | 777 | 0,34 | 0 | Nou |
| Partit Social Democràtic | 232 | 0,10 | 0 | 0 |
| Partit de Treball i Solidaritat | 107 | 0,05 | 0 | 0 |
| Nuls/en blanc | 3,774 | – | – | – |
| Total | 229,337 | 100 | 72 | 0 |
| Votants registrats/participació | 347,622 | 65.97 | – | – |
| Font: CNE Arxivat 2016-06-19 a Wayback Machine. |||||

### Eleccions presidencials de 2011

| Candidats (partits) | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta |
| Candidats (partits) | Vots | % | Vots | % |
| Jorge Carlos Fonseca (Moviment per la Democràcia) | 60.887 | 37,79% | 97.735 | 54,26% |
| Manuel Inocêncio Sousa (Partit Africà per la Independència de Cap Verd) | 52.612 | 32,66% | 82.379 | 45,74% |
| Aristides Lima (independent) | 44.648 | 27,71% | | |
| Joaquim Jaime Monteiro (independent) | 2.958 | 1,84% | | |
| Total (participació 53,5%/59,9%) | 161.105 | 100,00 | 180.114 | 100,00 |
| Font: Comissió Electoral Nacional Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. |||||

## Enllaços externs

* Adam Carr's Election Archive
* African Elections Database
# Chasteunòu de Chabra

Chasteunòu de Chabra (en francès Châteauneuf-de-Chabre) és un antic municipi francès, situat al departament dels Alts Alps i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava. Des del 1er de gener de 2016, es municipi delegat del municipi nou de Vau Buech Mèuja amb Antonavas i Ribiers, la capital.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1793 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2013 |
| 280 | 129 | 125 | 158 | 214 | 238 | 259 | 292 | 332 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-desembre de 2015 | Albert Moullet | UMP |

## Referències

* ↑ Toponymie Occitane e Senhalizacion bilingüa. Actas del Congrés d'Aush, 2007, publicat pel CROM, mapa aparegut a la pàgina 77
# Convent de Sant Domingo (Inca)

El Convent de Sant Domingo és un convent a Inca, una petita ciutat de l'interior de Mallorca. És un dels llocs més turístics de la localitat i representa al mateix temps un punt important per a la vida social i cultural tant de la ciutat com de la comarca. La seva situació al centre de la ciutat i la bona comunicació que té amb la resta de la ciutat afavoreix la seva visita.
Al mateix temps, al seu costat hi ha l'església de Sant Domingo, que és una de les més populars d'Inca.

## Història

El claustre de Sant Domingo està íntimament lligat al convent-església del mateix nom, que se situa al seu costat. L'antic convent dels dominics a Inca es va fundar l'any 1604. L'església (1664-1689) és barroca i fou convertida en parròquia l'any 1962. Té planta de nau única dividida en cinc trams i capelles laterals. La coberta és de volta de mig canó. La façana, folrada de pedra viva, és totalment llisa i té una rosassa al centre. L'única decoració es troba a la portada, formada per dues pilastres estriades amb capitells jònics sobre les quals reposa l'entaulament. A sobre, un nínxol conté la imatge de la Mare de Déu donant el rosari a Sant Domingo.
A l'interior de l'església destaquen els retaules del s. XVI, i els retaules barrocs del Roser, el de Sant Vicenç Ferrer i el de les Ànimes (segle xvii).
El claustre (1730) té forma quadrangular amb set arcs carpanells a cada un dels costats, aguantats per columnes de pedra amb capitells jònics. L'interior de les quatre galeries es cobreix amb una embigada, si bé en els angles apareix la volta d'aresta. El seu ús ha variat molt al llarg de la història; al principi era una església, a poc a poc va anar agafant altres usos, i al llarg de la guerra civil espanyola s'emprava com a presó. Un ús molt poc freqüent d'aquest tipus de construcció fou, al llarg del segle xix, el de plaça de toros. La situació actual és ben diferent, avui en dia podem trobar-hi: Biblioteca municipal, sala d'exposicions, sala de conferències i diferents serveis municipals.

## Referències

* ↑ «Inca». Ajuntament d'Inca. [Consulta: 21 setembre 2011].
* ↑ IX Jornades d'Estudis locals d'Inca, Ed. Ajuntament d'Inca, 2009
# Dia Mundial dels Escacs

El Dia Mundial dels Escacs és un dia internacional promogut per l'Assemblea General de les Nacions Unides que se celebra el 20 de juliol.
El 12 de desembre de 2019 l'Assemblea General de les Nacions Unides a través de la Resolució 74/22 decidí designar el 20 de juliol com a 'Dia Mundial dels Escacs'. Els escacs són un dels jocs més antics, tenen un caràcter intel·lectual i cultural, i combina elements de l'esport, el raonament científic i l'art. Qualsevol persona, a qualsevol lloc, pot jugar ja que transcendeix les barreres de l'idioma, l'edat, el gènere, la capacitat física o la situació social. És un joc d'abast mundial que promou l'equitat, la inclusió i el respecte mutu, i pot contribuir a la creació d'un entorn de tolerància i comprensió entre els pobles i les nacions. La celebració d'aquest dia ja venia celebrant-se, per iniciativa de la FIDE, el 20 de juliol, un dia que històricament ha estat observat com el Dia Internacional dels Escacs pels escaquistes de tot el món des del 1966.

## Referències

* ↑ «World Chess, Day 20 July». Nacions Unides. [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «El 20 de julio es el 'Día Internacional del Ajedrez'», 20-07-2021. [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «Dia Internacional dels escacs - 20 de juliol». Federació Catalana d'Escacs, 16-07-2020. [Consulta: 16 juny 2022].
# Gài fàn

A la Xina, s'anomena gài fàn (xinès tradicional: 蓋飯, xinès simplificat: 盖饭, pinyin: gài fàn, literalment 'arròs cuit cobert') qualsevol plat servit en una base d'arròs bullit.
El gài fàn es pren sovint com a ració individual, per contraposició als àpats a base de plats compartits amb altres comensals que són usuals als països asiàtics. El fet de ser un àpat complet integrat en un sol plat el converteix en un dels menjars per emportar més típics de la Xina.

## Història

Degut a la seva senzillesa, el gài fàn s'ha preparat a la Xina des de fa milers d'anys. Les primeres referències d'aquest plat daten dels volts de l'any 1.000 aC i està documentada la seva presència en banquets en honor de la promoció d'oficials durant la dinastia Tang.

## Referències

* 1 2 «Gaifan» (en anglès). visitbeijing.com, 18-12-2013. [Consulta: 28 desembre 2017].
* ↑ Ζουμπουλάκη, Μανίνα. «3 φθηνά και ωραία spots στο κέντρο» (en grec). Atenes: Athens Voice, 11-05-2017. [Consulta: 28 desembre 2017].

## Vegeu també

* Tamago kake gohan, gài fàn d'ou japonès.
# Luis Nozal López

Luis Nozal López (Dueñas, Palència, 6 de gener de 1915 - Palència, 11 de setembre de 2001) fou un químic i polític espanyol. Llicenciat en química, ingressà al Cos d'Inspectors de Generals Tècnics de Treball. Alhora era membre de Falange Española des dels primers moments (un camisa vella). Ha estat delegat del Ministeri de Treball a Biscaia i Astúries, i subdirector general de Mutualitats Laborals. En els anys 1960 fou president del Sindicat del Metall i procurador en Corts de 1963 a 1966 fins que fou nomenat governador civil d'Alacant, càrrec que va ocupar fins 1969, quan fou nomenat Governador civil de Cadis. Durant el seu mandat es va inaugurar el 1968 el Centre d'Estudis Universitaris d'Alacant.
Va ocupar el càrrec fins a gener de 1974. El febrer de 1974 fou nomenat membre del Consell Nacional del Movimiento Nacional i novament procurador en Corts, càrrec del que en fou destituït en juliol de 1975.

## Referències

* ↑ Esquela mortuòria al diari ABC
* ↑ Don Luis Nozal López, nuevo gobernador de la provincia, Valle de Elda, 24 d'abril de 1966
* ↑ Luis Nozal López, Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Don Luis Nozal López, gobernador civil de Cádiz por dimisión de don Julio Rico Sanz, ABC, 13 de setembre de 1969
* ↑ El CEU de Alicante cumple medio siglo de vida, El Mundo, 4 de novembre de 2018
* ↑ Decreto 90/1974, de 11 de enero, por el que se dispone el cese de don Luis Nozal López como Gobernador civil y Jefe provincial de Cádiz.
* ↑ Decreto 1760/1975, de 22 de julio, por el que cesa como Consejero nacional del Movimiento del apartado d) del artículo 22 de la Ley Orgánica del Estado don Luis Nozal López.
# Daniel Damásio Ascensão Filipe

Daniel Damásio Ascensão Filipe (Illa de Boa Vista, 11 de desembre de 1925 - Illa de Boa Vista, 6 d'abril de 1964) va ser un poeta i periodista de Cap Verd.

## Biografia

Va néixer a l'illa de Boa Vista el 1926. Va anar a Portugal quan era un nen i més tard es graduà al Curso Geral dos Liceus i va estudiar a liceu de Portugal. Més tard esdevingué co-director del diari Notícias Bloqueio (Bloc News), col·laborant en la feina d'edició de textos. Després col·laborà amb l'Emissora Nacional en el programa literari Távola Redonda (Voice of the Emperor) i al Diário Ilustrado a partir del 1956.

## Bibliografia

Daniel Felipe va començar la seva activitat literària el 1946 amb Missiva, llavors Marinheiro em Terra (Els pescadors damunt la terra) (1949), O Viageiro Solitário (1951), Recado para un Amiga Distante (1956), Un Ilha e un Sòlidão (1957) que va ser rebre el Prémio Camilo Pessanha, la novel·la O Manuscrito na Garrafa (1960), A Invenção Amor e Outros Poemas (La Invenció d'Amor i Altres Poemes) (1961) i Pátria, Lugar de Exílio (1963).
Un dels seus poemes es pot escoltar al CD Poesia de Cabo Verde e sete poemas de Sebastião da Gama (2007) d'Afonso Dias

## Refereències

* ↑ «Daniel Filipe» (en portuguès). Lisbon Library. Arxivat de l'original el 2013-04-23. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «Diário Ilustrado (1956-), digital copy» (en portuguès). Hemeroteca Digital.
* ↑ «EFEMÉRIDE: há 46 anos morria o poeta Daniel Filipe» (en portuguès). Expresso da Ilhas, 06-04-2010. Arxivat de l'original el 7 de juliol 2010. [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ «Objectos do quotidiano de Cabo Verde mostram-se em Lisboa na "Casa Fernando Pessoa"». A Semana, 25-06-2007. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2016. [Consulta: 17 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Un invenção Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (La Invenció d'Amor Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.)(Portuguès)
* Daniel Filipe a infopedia.pt (Portuguès)