OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escola de les Amèriques

L'Escola de les Amèriques (Western Hemisphere Institute for Security Cooperation en anglès) és una institució de formació militar a càrrec dels Estats Units d'Amèrica, coneguda principalment per la participació que va tenir en la formació de militars llatinoamericans que, posteriorment, van tenir una destacada participació en els cops d'Estat que van assolar la regió en la dècada de 1970. En aquesta institució es va donar instrucció sobre diverses tècniques de contrainsurgència, arribant fins i tot a la tortura d'opositors polítics (l'anomenat "enemic intern" dins la Doctrina de seguretat nacional imperant en aquest moment).

## Referències

* ↑ Gill, Lesley. The School of the Americas: Military Training and Political Violence in the Americas. Duke University Press, 2004. ISBN 978-0-8223-3392-0.
* ↑ William J. Lynn III, Deputy Secretary of Defense. «Western Hemisphere Institute for Security Cooperation (WHINSEC)». United States Department of Defense, March 18, 2010. Arxivat de l'original el September 15, 2012. [Consulta: August 12, 2012].
* ↑ «United States Army School of the Americas: Background and Congressional Concerns». fas.org. [Consulta: 19 gener 2021].

## Enllaços externs

* Conseqüències Mundials de la Guerra Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine.. Article a la pàgina del CIEPAC.
* Un concepte de seguretat ciutadana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Article a la pàgina de l'Associació Catalana de Sociologia.
* Swift, Richard. Democràcia i participació. Intermón Oxfam Editorial, 2003. ISBN 848452194X.
# Estació de Le Haut-Banc

L'estació de Le Haut-Banc és una estació ferroviària que serveix els municipis francesos de Ferques i Rety (al departament del Pas de Calais).
És servida pels trens del TER Nord-Pas-de-Calais (de Boulogne-Ville a Lille-Flandres i de Calais-Ville a Amiens).
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Calais-Ville | Caffiers | TER Nord-Pas-de-Calais | Marquise-Rinxent | Amiens |
| Boulogne-Ville | Marquise-Rinxent | TER Nord-Pas-de-Calais | Caffiers | Lille-Flandres (via Calais-Ville) |

## Referències

* ↑ Site SNCF TER Nord Pas-de-Calais, Informations pratiques sur les gares et arrêts : Halte ferroviaire du Haut-Banc lire Arxivat 2012-01-22 a Wayback Machine. (consulté le 21 janvier 2012)

## Enllaços externs

* Timetables TER Nord-Pas-de-Calais Arxivat 2014-07-24 a Wayback Machine. (francès)
# Esió

Esió (en llatí Aesion, en grec antic Αἰσίων "Aisíon") fou un orador atenenc contemporani de Demòstenes (segle iv aC) amb el que va ser educat, segons diu Suides.
No se sap de quina tendència política formava part a la seva època dins del Regne de Macedònia. Quan se li va preguntar que n'opinava dels oradors del seu temps, va dir que mentre escoltava els altres oradors, admirava les seves belles i sublims converses amb la gent, però que els discursos de Demòstenes, quan els llegia, sobrepassaven els altres per la seva habilitat de construcció i el seu poder. Aristòtil esmenta la seva bella expressivitat.

## Referències

* ↑ Aesion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 46
# Esino

L'Esino és un riu d'Itàlia a Les Marques. Els seus afluents per l'esquerra són el rierol Fossato, Giano, els torrents Granita i Sentino, i el rierol Triponzio; i per la dreta els torrents Césola i Esinante, i els rierols Liscia i Pratacci.
D'una llargada d'uns 90 km, naix al Monte Cafaggio i desemboca al mar adriàtic a Fiumesino, al nord de la ciutat d'Ancona. Desguassa una conca de 1300 km² i ha creat una val al·luvial densament poblada.
El seu nom antic era Aesis o Αἶδις. Va constituir en un primer temps el límit entre el territori dels sènons i el Picè; i, per tant, es considerava com el límit nord d'Itàlia al costat de l'Adriàtic. Però després de la conquesta del territori dels sènons, quan els confins d'Itàlia es van estendre fins al Rubicó, l'Aesis era el límit entre les dues províncies d'Umbria i Picenum. En parlen Estrabó, Plini el Vell, Pomponi Mela i Claudi Ptolemeu. Segons Sili Itàlic el seu nom derivava del nom d'un cabdill pelasg que va conquerir el territori. Apià explica que a les seves ribes es va lliurar una gran batalla entre Quint Cecili Metel Pius i Gai Carrines, el legat de Gneu Papiri Carbó.

## Referències

* ↑ Ricci, Ettore. «Esino». A: Enciclopedia Italiana (en italià), 1932.
* ↑ «Esino» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Aesis». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Estimia

* «Auxilia» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Auxilia (tropa)».
Estimia és una associació sense ànim de lucre que té com a objectiu l'ajuda a les persones amb discapacitats físiques i els malalts de llarga durada. L'entitat, que abans es deia Auxilia, entre d'altres ofereix un servei de centre ocupacional i una escola d'educació especial. L'associació va néixer a França el 1926. Després ho feu a Bèlgica, Itàlia, Suïssa i el 1952 a Espanya.
El 2014 va inaugurar un nou centre residencial a la Via Augusta de Barcelona per a discapacitats amb 30 places fixes i un centre de dia per 12 persones. Va tenir un cost de 3 milions d'euros assumits per la Generalitat de Catalunya (1,8) i la Caixa (1,2). Es va edificar al costat d'un CAP.
Entre els seus projectes, el 2009 van impulsar la creació d'un hort ecològic accessible. Entre les visites que fan, el 2013 van visitar l'Escola d'Hoteleria Joviat. El 2015 van iniciar juntament amb altres entitats Estimart, una pàgina web per exposar l'obra artística dels seus usuaris.

## Notes

* ↑ A Espanya fou reconeguda pel Ministeri de l'Interior l'any 1971 (registre nº 10.322), i declarada d'utilitat pública tres anys més tard (acord del Consell de Ministres de 31 de maig de 1974), amb NIF nº G-08317059.

## Referències

* ↑ https://fundacioestimia.org/la-fundacio/presentacio
* ↑ «Govern.cat - Generalitat de Catalunya». [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «La Fundación Estimia cuenta con nuevo centro residencial para discapacitados» (en castellà). [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ BARCELONA, CARLOS MÁRQUEZ DANIEL. «Veïns de Sarrià porten el futur CAP als tribunals», 12-04-2010. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «Hort ecològic accessible a la Fundació Auxilia». Ajuntament de Barcelona, 2008. Arxivat de l'original el 2019-12-30. [Consulta: 2019].
* ↑ NacióManresa. «La fundació Auxilia visita l'Escola d'Hoteleria Joviat | NacióManresa». [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «Persones amb discapacitat estrenen una galeria d'art en línia», 14-01-2015. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «Inauguren l'exposició ‘Artistes outsiders' a la Fundació Perramon - 09 ago 2017». [Consulta: 30 desembre 2019].
# Esteve Soler i Granel

* Aquest article tracta sobre el periodista català. Vegeu-ne altres significats a «Esteve Soler».
Esteve Soler i Granel (Terrassa, 1967) és un periodista català, especialitzat en informació internacional. Va ser el primer corresponsal de TV3 al Pròxim Orient l'agost 2001, amb seu a Jerusalem, des d'on va cobrir la segona intifada, l'inici de la guerra de l'Iraq i la caiguda de Saddam Hussein, la primavera del 2003, i entrevistes amb el president palestí, Iàssir Arafat, i el primer ministre libanès. Del 2004 al 2005 va formar part del l'equip del programa 30 minuts. Des de principis del 2006 forma part de l'equip del 3/24 com a presentador de la franja de nit. Des del juliol de 2013 substituí temporalment Antoni Bassas com a corresponsal de TV3 a Washington DC, tasca que ocupà Raquel Sans a partir del gener de 2014. Ha publicat Llàgrimes per la Nasser, on recull el seu testimoni de la guerra de l'Iraq, i Un català al laberint de Terra Santa, els drets d'autor dels quals els ha cedit a projectes de Mans Unides i Intermón Oxfam. El juny del 2014 publica Escòcia joc de miralls, un treball de recerca periodística sobre el procés sobiranista a Escòcia.

## Referències

* 1 2 «Esteve Soler Granel». Grup62.cat. [Consulta: 19 gener 2020].
* 1 2 3 4 5 «Raquel Sans serà la nova corresponsal de TV3 a Washington». 324.cat, 25-03-2013.
* ↑ Lon Quintana, Jordi «“La guerra és una salvatjada i s'ha d'ensenyar tal com és”». Estris, 145. Arxivat de l'original el 2014-08-14 [Consulta: 25 març 2013].
# Esgos

Esgos és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca d'Ourense.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.100 | 3.089 | 3.580 | 2.717 | 1.304 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Esgos (Santa María)
* Loña do Monte (San Salvador)
* Os Pensos (San Pedro)
* Rocas (San Pedro)
* Santa Olaia de Esgos (Santa Olaia)
* Triós (San Pedro)
* Vilar de Ordelles (Santa María)

## Vegeu també

* Armariz
* Monestir de San Pedro de Rochas
# Eulàlia Martí Puig

Eulalia Martí Puig (Tarragona, 1969) és doctora en neurobiologia i investigadora del Centre de Regulació Genòmica (CRG) de Barcelona, especialitzada en genòmica i trastorns patològics; dirigeix el grup de Genòmica Funcional de Trastorns Neurodegeneratius del Departament de Ciències Biomèdiques de la Universitat de Barcelona i és cap d’unitat del Centre d'Investigació Biomèdica en Xarxa d'Epidemiologia i Salut Pública.
La recerca en neurobiologia, desenvolupada per la doctora Martí, es fonamenta en investigar les bases moleculars de la disfunció neuronal en condicions patològiques. Aquesta investigació se centra en la identificació de mecanismes d'ARN no codificants (ARNnc) que contribueixen a l’aparició i progressió de trastorns neurodegeneratius relacionats amb l'edat. El seu grup de recerca ha desenvolupat tècniques de laboratori humit i sec, inclosos cultius cel·lulars, cribratges funcionals, assaigs de toxicitat, immunoassaigs, ARNseq, anàlisis de seqüències d’ARN, mineria de dades i enfocaments bioestadístics. L’objectiu final és descobrir xarxes d’expressió de gens ARNnc subjacents als processos neuropatogènics amb l’objectiu de comprendre els mecanismes de la malaltia i identificar vies d’intervenció terapèutica. La investigació, publicada en la revista The Journal of Clinical Investigation, sobre la malaltia de Huntington, que lidera la doctora Martí constitueix un exemple de la importància de replantejar-se els mecanismes que causen les malalties per tal de trobar nous tractaments.

## Vegeu també

* Elvan Böke
* Fàtima Gebauer
* Susana De la Luna
* Verena Ruprecht

## Referències

* ↑ Terribas, Mònica. «Eulàlia Martí: "La política ha de ser altruista, i projectar solucions a llarg termini"», 17-11-2012. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «Carmen Íñiguez y Eulalia Martí, nuevas jefas de grupo en el CIBERESP». Boletin del CIBER ISCIII [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Eulàlia MARTÍ | Group Leader | PhD | Centre for Genomic Regulation, Barcelona, CRG | Genes and Disease Programme
* 1 2 3 4 FG18 Big Data to Clinic | sidra.org
* 1 2 «Eulàlia Martí Puig» (en anglès americà). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Rué, Laura; Bañez-Coronel, Mónica; Creus-Muncunill, Jordi; Giralt, Albert; Alcalá-Vida, Rafael «Targeting CAG repeat RNAs reduces Huntington’s disease phenotype independently of huntingtin levels» (en anglès). The Journal of Clinical Investigation, 126, 11, 01-11-2016, pàg. 4319–4330. DOI: 10.1172/JCI83185. ISSN: 0021-9738.
* ↑ «Descubren nuevos mecanismos moleculares de la enfermedad de Huntington» (en castellà), 08-11-2016. [Consulta: 18 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Eulalia Marti | Google Acadèmic
* Genòmica funcional de malalties neurodegeneratives. Eulàlia Martí Puig | Universitat de Barcelona
* Martí Puig, Eulàlia | e-Repositori UPF
* Martí Puig, Eulàlia | WorldCat Identities
# Ex officio

Ex officio o «d'ofici» és una locució llatina que s'utilitza quan una actuació pot ésser o ha d'ésser iniciada per l'autoritat competent sense cap instància externa. Pot ser un sinònim docte per a dir «automàticament».

## Exemples

* El president de França és ex officio copríncep d'Andorra.
* En un procés penal l'actuació és produeix ex officio per iniciativa del tribunal.
* El procediment d'ofici és l'obligació que tenen els jutges de prendre la iniciativa en alguns afers civils o criminals.

## Referències

* ↑ «ex officio». A: Parlament de Catalunya - Departament d'Assessorament Lingüístic. Diccionari de locucions i expressions llatines de l'àmbit parlamentari, juny 2018, p. 28.
* ↑ «Ex officio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ex officio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Esperance

«Esperance o Espérance» té aquests significats:
* Esperance (Nova York), població dels Estats Units a l'estat de Nova York.
* Esperance (Washington), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington.
* Espérance Sportive de Tunis, club esportiu tunisià.
* Espérance Sportive Troyes Aube Champagne, club de futbol francès de la ciutat de Troyes.
# Ewaldita

L'ewaldita és un mineral de la classe dels carbonats, que pertany al grup de la mckelveyïta. Rep el seu nom del professor Paul Peter Ewald (1888–1985), físic i cristal·lògraf alemany fundador de Zeits.

## Característiques

L'ewaldita és un carbonat de fórmula química BaCa(CO₃)₂·2,6H₂O. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Forma cristalls tabulars prismàtics hexagonals o piramidals, de fins a 5 mil·límetres; sintàcticament fent intercreixements amb la mckelveyita-(Y).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ewaldita pertany a «05.CC - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: donnayita-(Y), mckelveyita-(Y), weloganita, tengerita-(Y), kimuraïta-(Y), lokkaïta-(Y), shomiokita-(Y), calkinsita-(Ce), lantanita-(Ce), lantanita-(La), lantanita-(Nd), adamsita-(Y), decrespignyita-(Y) i galgenbergita-(Ce).

## Formació i jaciments

Es troba en nuclis de perforació en llits de trona a marlstone dolomítica. També en carbonatites i filons hidrotermals en les roques ígnies alcalines. Sol trobar-se associada a altres minerals com: mckelveyita-(Y), shortita, labuntsovita, leucosfenita, searlesita, hematites, kukharenkoïta-(Ce), belovita, fluorita, nenadkevichita, ancilita-(Ce), sinchisita-(Ce), burbankita, calcita, barita i ortoclasa. Va ser descoberta l'any 1971 a les formacions del Green River, al comtat de Sweetwater, Wyoming (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Ewaldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 maig 2016].
* 1 2 «Ewaldite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 maig 2016].
# Fallston (Carolina del Nord)

Fallston és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 603 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fallston tenia 603 habitants, 230 habitatges i 180 famílies. La densitat de població era de 106,8 habitants per km².
Dels 230 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,9% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 21,7% no eren unitats familiars. En el 20,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.000 $ i la renda mediana per família de 41.042 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.125 $ mentre que les dones 25.139 $. La renda per capita de la població era de 17.415 $. Entorn del 13,1% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fallston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fallston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Estació d'Utrecht Centraal

Utrecht Centraal és una estació de tren a la ciutat d'Utrecht als Països Baixos. És l'estació més gran del país i serveix més de 285.000 passatgers diaris, amb connexions internacionals, particularment a Frankfurt i Basilea.

## Referències

* ↑ «ProRail Utrecht». Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 1r febrer 2016].
# Estèrope (filla de Cefeu)

Estèrope (en grec antic Στερόπη), d'acord amb la mitologia grega, va ser una filla de Cefeu, rei de Tegea.
El seu pare, havia d'acompanyar Heracles a l'expedició contra Hipocoont, i li confià el govern del regne. Per a la seua protecció, li donà un flascó amb un ble dels cabells de Medusa, obsequi d'Atena, que, agitats pel damunt de les muralles de la ciutat, causarien la desfeta dels enemics.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 85. ISBN 8429741461.
* ↑ «Apollodorus, Library, book 2, chapter 7». [Consulta: 8 juliol 2021].
# Fernando Niño

Fernando Niño és el nom dels següents personatges:
* Fernando Niño Bejarano (1974) exfutbolista espanyol.
* Fernando Niño de Guevara (1541-1609) cardenal espanyol.
* Fernando Niño y Zapata (?-1552) bisbe i arquebisbe espanyol.
# Estació de Reus

Mapa sinòptic línia RT1 :
Mapa sinòptic línia R15 :
Mapa sinòptic línia R13 i R14 :
Mapa Línia Ca6 :
Connexions amb l'Estació Central :
Reus és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada al nord-oest de la població de Reus a la comarca catalana del Baix Camp. L'estació es troba a la línia Tarragona-Reus-Lleida i hi tenen parada trens de la línia de rodalia RT1 i les línies regionals R14, R15 i la línia Ca6 de Rodalies de Catalunya, operades per Renfe Operadora.
La primera estació a Reus va entrar en servei l'any 1856 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Reus a Tarragona (posteriorment LRT) entre Tarragona i Reus. El 1884 es construïa una segona estació, a l'actual emplaçament. L'edifici és un exemple d'edificis que van reemplaçar els originals per construccions més funcionals que les antigues estacions.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 373.000 passatgers.

## Línia

* Línia 200 (Madrid-Reus-Barcelona)
* Línia 230 (Tarragona-Reus-Lleida)
* Línia 234 (Roda de Berà-Reus)

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia del Camp de Tarragona |||||
| terminal | terminal | Vila-Seca | Tarragona |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Lleida Pirineus | La Selva del Camp | Vila-seca | Barcelona-Estació de França |
| terminal Móra la Nova Flix Riba-roja d'Ebre | Les Borges del Camp | Vila-seca | Barcelona-Estació de França |
| Casp Saragossa-Delicias Madrid-Chamartín | Les Borges del Camp | Vila-seca | Barcelona-Estació de França |

## Galeria d'imatges

* Edifici i entrada a l'estació
* Les andanes el 2010
* Unitat 449 en servei R15 destinació Barcelona a la via 3

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R14». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «El ferrocarril a Catalunya i la seva evolució». Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Arxivat de l'original el 2011-09-08. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Estació del Camp de Tarragona
* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Fernando Zóbel

Fernando Zóbel d'Ayala y Montojo (Manila, 27 d'agost de 1924 – Roma, 2 de juny de 1984) va ser un pintor abstracte espanyol del segle XX.

## Biografia

Nascut en el si d'una de les famílies més influents de les Filipines, Família Zóbel d'Ayala, es va dedicar fonamentalment a la pintura abstracta, es va llicenciar en Filosofia i Lletres, Magna Cum Laude per la Universitat Harvard, amb un estudi sobre García Lorca. En aquesta època s'interessa cada vegada més per la pintura, i de fet comença a pintar ja el 1942, quan per una lesió de columna queda immobilitzat durant algun temps.
La seva primera exposició va tenir lloc a Boston el 1951, i a continuació, va exposar a Manila el 1952. Una de les principals influències artístiques d'aquest període va ser Mark Rothko, així com la fotografia i les seves gairebé infinites possibilitats. L'any 1955 torna a Espanya, i coneix als artistes a l'avantguarda de l'època: Luis Feito, Antonio Lorenzo, Gerardo Rueda, Manuel Millares, Eusebio Sempere, Antonio Saura, Bonifacio Alfonso ... No obstant això, segueix vivint a les Filipines, on la Universidad de Santo Tomás de Manila li concedeix un doctorat honoris causa. També imparteix classes d'art a la Universitat Ateneu de Manila. A partir dels anys seixanta del segle xx comença una evolució com a pintor abstracte, desenvolupant un estil característic, en el qual sens dubte la cal·ligrafia xinesa representa un dels influxos més evidents. Els quadres de Zóbel són d'aparença simple i espontània, encara que estan creats a partir després d'un estudi minuciós i una planificació perfecta. El 1966 funda el Museo de Arte Abstracto Español, a Conca, col·laborant en el disseny d'aquest museu, els pintors Gerardo Rueda, Gustavo Torner, Manuel Millares, Antonio Lorenzo, Sempere, Antonio Saura, Martin Chirino, Bonifacio Alfonso, Luis Feito, etc. El que es denomina Grup de Conca. El 1980, quatre anys abans de la seva mort, dona tot el fons del museu a la Fundación Juan March, la qual segueix mantenint-ho i administrant-ho fins al dia d'avui. La seva mort es va produir a Roma el 2 de juny de 1984, a causa d'un infart. Les seves restes mortals es troben en el cementiri de San Isidro, a Conca, sobre la Falç del Xúquer que tantes vegades va pintar. El 22 d'octubre de 2010, el President d'Adif, Antonio González Marín, va anunciar que la nova Estació d'Alta Velocitat de Conca rebria el nom de "Conca Fernando Zóbel" en honor de la gran aportació del pintor a la ciutat.

## Bibliografia

* Arturo Luz: Sketchbooks, Fernando Zóbel. Manila, 1954.
* Antonio Magaz Sangro: Zóbel, Pintura y dibujos. Madrid, 1959.
* Antonio Lorenzo: Zóbel — dibujos, drawings, dessins. Madrid, 1963.
* Mario Hernández: Fernando Zóbel: el misterio de lo transparente. Ediciones Rayuela, Colección Maniluvios, Madrid, 1977.
* Rafael Pérez-Madero: Zóbel: La Serie Blanca. Madrid, Ediciones Rayuela, 1978.
* José-Miguel Ullán: Zóbel / Acuarelas. Ediciones Rayuela, 1978.