OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Agro-Social de Navarra

La Federació Agro-Social de Navarra (FASN) des de 1922 amb anterioritat, anomenada Federació Catòlico-Social de Navarra (creada el 1910) va ser l'associació on es van agrupar les obres catòlic-socials de Navarra. De caràcter conservador i enfrontat al socialisme, fou el suport més ferm dels interessos i ideals dels terratinents fins a 1935.

## Cooperativisme agrícola catòlic

Es va iniciar el 1904 i estava inspirat en les doctrines de la Rerum novarum de Lleó XIII de 1891. Va Ser promogut pel sociòleg jesuïta Antonio Viecent i els seus deixebles navarresos Victoriano Flamarique, rector d'Olite i Antonio Yoldi, també sacerdot d'Estella i professor de sociologia. Aquests van ser fundant les Caixes Rurals amb la intenció d'atendre als més desposseïts amb participació majoritària inicial de camperols i jornalers. Aquests propòsits es van modificar quan la jerarquia diocesana i la burgesia terratenent van assumir el seu control. A partir de llavors li van donar un marcat signe proteccionista, conservador i antisocialista.
El bisbe López de Mendoza va crear el Consell Diocesà de les Corporacions Catòlic-Obreres de Navarra que ell mateix presidia i entre els membres de la qual estava l'enginyer Serapio Huici i els terratinents Manuel Izu i José Sánchez Marco, Diputats a Corts. Al mateix temps es van anar creant els Sindicats Catòlics que agrupava als seus associats d'aquestes caixes, que evolucionarien a la Federació Catòlico-Social de Navarra.

## Activitat

Partidària del dret a la propietat privat i amb la pretensió que els camperols es convertissin en propietaris mitjançant la compra de finques. En pocs casos es va assolir l'adquisició de terres pels camperols. A través de les Caixes es van assolir importants activitats en favor dels pagesos. A més de promoure l'estalvi, fer préstecs, procurar abonaments i simientes. Va organitzar diversos serveis com Cooperatives de Graners, de cellers i de consum; Cercles Catòlics i segurs contra pedra i contra accidents de treball i la Federació de Sindicats de Treballadors del Camp. En 1935 constituïen la FASN 13.242 socis en cent cinquanta entitats (106 caixes rurals, 21 Sindicats Agrícoles, 13 Graners Cooperatius, 3 Cellers Cooperatives i 2 Cooperatives de consum).

## Alguns presidents

* 1910-1912, vescomte de Valderro.
* 1924-1929, Javier Martínez de Morentín.
* 1929-1931, Justo Garrán Moso.
* 1931-1933, Esteban Ezcurra.

## Bibliografia

* Jimeno Jurío, José María (2007). Navarra en la época moderna y contemporánea. Pamplona: Pamiela. ISBN 978-84-7681-457-4.
# Nicees

* Per a altres significats, vegeu «Nicetes».
Nicees o Nicetes (en llatí Nicaeas o Nicetas) fou un religiós romà que va viure a la meitat del segle v i fou bisbe d'Aquileia (454-485). De vegades se l'ha confós amb Niceti de Remesiana.
Els seus escrits han estat recollits curosament pel bisbe Angelo Maio a Scriptorum Veterum Nova Collectio e Vaticanis Codicibus edita (Roma 1833) i consisteixen en quatre tractats curts:
* De Ratione Fidei.
* De Spiritus Sancti Potentia.
* De diversis Appellationibus Domino nostro Jesu Christo convenienlibus.
* Explunatio Symboli habita ad competentes.

## Referències

* ↑ Nicetas or Nicaeas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1185
# Frederic Guillem de Nassau-Weilburg

Frederic Guillem de Nassau-Weilburg (en alemany Friedrich Wilhelm von Nassau-Weilburg), va néixer a La Haia el 25 d'octubre de 1768, i va morir el 9 de gener de 1816 a la ciutat alemanya de Weilburg. Era fill de Carles Cristià de Nassau-Weilburg i de Carolina d'Orange-Nassau.

## Biografia

Atesa l'extinció de la majoria de les branques de la Casa de Nassau, Frederic Guillem de Nassau-Weilburg es va convertir en l'hereu de gairebé totes les possessions de la família de Nassau. Va ser príncep de Nassau-Weilburg a partir de 1788 en morir el seu pare, i fins al 1816; i més tard va esdevenir duc de Nassau, de 1806 a 1816.
Frederic Guillem de Nassau-Weilburg és, a través la gran duquessa Carlota I de Luxemburg, l'ascendent de l'actual gran duc Enric I de Luxemburg.

## Matrimoni i fills

El 31 de juliol de 1788, Frederic Guillem es va casar amb Lluïsa Isabel de Kirchberg (1772-1827). Aleshores, ell tenia vint anys i la seva dona només setze. El matrimoni va tenir quatre fills:
* Guillem de Nassau (1792-1839), duc de Nassau, casat amb Paulina de Württemberg
* Augusta Lluïsa de Nassau (1794-1839)
* Enriqueta de Nassau (1797-1847), que el 1815 es va casar amb l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria (duc de Teschen) (1771-1847)
* Frederic Guillem de Nassau (1799-1845), que es va casar amb Anne Ritter Edle von Vallyemare, comtessa de Tiefenbach.

## Enllaços externs

* Descentents de la Casa de Nassau-Weilburg, en anglès
* Casa de Nassau, en alemany Arxivat 2013-01-01 a Wayback Machine.
# San Bernardo

Sant Bernardo és una comuna i ciutat xilena, situada en la zona sud de la conurbació de Santiago. És capital de la Província de Maipo, a la Regió Metropolitana de Santiago i la sèptima comuna més poblada del país.
El centre de la ciutat és la seva Plaça d'Armes, que es troba a 18 quilòmetres en línia recta cap al sud de Santiago. Forma part del Gran Santiago, estant a una d'altitud de 599 m s. n. m. Juntament amb les comunes de Buin, Paine i Calera de Tango, conforma la província de Maipo i la qual és membre del Districte N° 14 i també de la 7a Circumscripció Senatorial (Regió Metropolitana).
D'acord amb les dades del cens de 2017, Sant Bernardo té un total de 301.313 habitants, els que es divideixen en 147.800 homes i 153.513 dones. És la cinquena comuna més poblada de la Regió i la Conurbació.

## Referències

* ↑ «Plantilla Censo 2017» (en inglés). CENSO. [Consulta: 22 diciembre 2017].
* ↑ «National Statistics Institute» (en castellà). [Consulta: 3 December 2010].
# Stari Grad

Stari Grad (croat) o Cittavecchia (italià) és una ciutat petita al costat nord de l'illa de Hvar, a Dalmàcia (Croàcia). El seu municipi té una població de 2.817 habitants (2001), amb 1.906 a la mateixa ciutat, mentre que la resta estan repartits en quatre pobles: Dol, Rudina, Selca Kod Starog Grada i Vrbanj.
Stari Grad, literalment 'Ciutat Vella', va ser el lloc amb assentament humà més vell de l'illa, i una de les primeres de totes les illes adriàtiques. Primer va ser poblat per una cultura indígena que parlava un llenguatge indoeuropeu i posteriorment pels antics grecs. Ha estat declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 2008.
En destaca el primer baptisteri cristià al costat de l'església medieval de Sant Ivan del segle xii i Tvrdalj, una residència d'estiu de Petar Hektorovic, al mig de la ciutat.
Hi ha també dues esglésies d'estil renaixentista: la de Sant Roc del 1569 i la de Sant Jeroni. La parròquia barroca es construïa el segle xvii. El monestir dominicà es fundà el 1482, però es cremava en el temps dels atacs turcs el 1571. Més tard es renovava i s'enfortia.
El paisatge cultural agrícola de la plana de Stari Grad va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 2008, resta pràcticament intacte des que va ser colonitzat per primera vegada pels grecs jònics arribats de l'illa de Paros, en el segle iv aC. És una reserva natural, un paisatge de vinyes i oliveres que s'ha mantingut intacte des de l'època grega fins avui. Inclou antics murs de pedra i ornaments amb petits refugis de pedra, testimonis de l'antic sistema geomètric de divisió de terres utilitzat en l'antiguitat pels grecs de la ciutat i els que habitaven al camp.

## Història

Faros (Pharos) fou una illa de la costa d'Il·líria que fou colonitzada (385 aC) pels grecs de Paros (i Dionís el Vell de Siracusa) que li van donar el nom de la seva pròpia illa que després es va canviar a Pharos. El 229 aC, durant la guerra entre Roma i Il·líria, el grec Demetri de Faros, suposat amant de la reina Teuta, va negociar amb els romans a esquena de la reina i va aconseguir conservar una part important del regne. Teuta va morir el 228 aC i Demetri es va fer amb la regència; alguns actes de pirateria i les relacions de Demetri amb el Regne de Macedònia el van fer sospitós als ulls dels romans i el 219 aC els romans, dirigits per L. Emili, van ocupar l'illa de Pharos i van deposar Demetri. La capital era al nord de l'illa i es deia Pharos, que fou després Stari Grad i per als italians Citta Vecchia. La ciutat de Hvar és a la costa sud-oest. Després de la caiguda de l'imperi l'illa va romandre per molt de temps en mans dels pirates narentins. L'illa es diu en eslau Hvar i en italià Lesina.

## Referències

* ↑ Zann, Lenore «Croatia: Journey to my ancestral home» (en anglès). The Chronicle-Herald [Halifax, Nova Scotia, Canada], 30-01-2015 [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Stari Grad Plain» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ Boucher James, Edward. «Pharos, Φάρος». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Tractat de Pereiàslav

El Tractat de Pereiàslav o la Rada de Pereiàslav (ucraïnès: Переяславська рада,rus: Переяславская рада) es va realitzar en 1654 a la ciutat ucraïnesa de Pereiàslav, i en ell hi van intervenir, d'una banda, els cosacs de la comunitat de Zaporòjia i el Tsar Aleix I de Moscòvia, de l'altra, després de la Rebel·lió de Khmelnitski. Es considera un dels tractats més importants en la història de les relacions russoucraïneses.
El tractat proporcionava protecció a l'Hetmanat cosac per part del Tsar. Entre els que van participar en la preparació del tractat podem citar: l'ataman cosac Bohdan Khmelnitski, un gran nombre de cosacs, i un gran contigent de visitants de Rússia i els seus traductors. Les còpies originals del tractat es van destruir, i l'exacta naturalesa de les relacions estipulades pel tractat entre Ucraïna i Rússia és un tema de controvèrsia entre els investigadors. el tractat va comportar l'estabiliment d'un Hetmanat cosac a la riba oriental el riu Dnièper, sota la protecció de l'Imperi Rus.
El segon Tractat de Pereiàslav, conclòs el 27 d'octubre de 1659 entre el fill de Bohdan Khmelnitski, Iuri Khmelnitski i el Tsar rus, limitava dràsticament l'autonomia cosaca. Aquest segon tractat va ser la conseqüència del Tractat de Hadiatx de 16 de setembre de 1658 entre els Cosacs i la Confederació de Polònia i Lituània, en el que es garantien alguns privilegis als cosacs, la qual cosa va amenaçar la influència de Moscòvia sobre els cosacs.

## Bibliografia

* Orest Subtelny; Ukraine History; University of Toronto Press; 2000. Isbn 0-8020-8390-0. capítol 8 "The Great Revolt" pàgines 134 a 136

## Referències

* ↑ Orest Subtelny; Ukraine History; University of Toronto Press; 2000. Isbn 0-8020-8390-0. pàg. 145
# Tractat de Picquigny

La pau de Picquigny o tractat de Picquigny va ser signada a Picquigny (en l'actual departament francès del Somme) el 29 d'agost de 1475 entre Lluís XI de França i Eduard IV d'Anglaterra. És considerat el punt final de la Guerra dels Cent Anys.
L'acord va estipular que Eduard IV retornaria a Anglaterra amb el seu exèrcit i renunciaria a la seva aliança amb el duc de Borgonya Carles el Temerari. A canvi, va rebre una suma de 75.000 corones d'or i una pensió anual de 50.000 corones d'or.

## Referències

* ↑ Knecht, Robert. The Valois: Kings of France 1328–1589. Continuum, 2007, p. 100–101. ISBN 1-85285-420-0.
* ↑ Jacob, E. F.. The Fifteenth Century 1399–1485. Oxford: Clarendon Press, 1961, p. 577.
* ↑ L. Hachette et Cie. Dictionnaire universel d'histoire et de géographie, 1866. .
# Tractat de Perpinyà (1279)

El Tractat de Perpinyà fou l'acord signat entre Jaume II de Mallorca i el seu germà gran Pere el Gran de Catalunya i Aragó el dia 20 de gener 1279, mitjançant el qual el primer es reconeixia com a feudatari d'honor de l'altre.
Jaume II tindria l'obligació de presentar-se cada any a les corts de Catalunya, de la qual ell era rellevat; als territoris del Rosselló i la Cerdanya tindrien vigència els Usatges de Barcelona i hi circularia la moneda barcelonina. A més, un cop fetes les paus entre els germans, signarien un pacte de defensa mútua.
Pere II volia fer complir la recomanació de llur pare Jaume I que el seu germà Jaume II l'obeís així com frare major. També volia mantenir unides les terres de Jaume I, dispersades amb el seu testament. I a més volia garantir la lleialtat del seu germà davant el rei de França.
Jaume II va redactar un codicil secret denunciant la imposició del tractat i, per tant, la seva nul·litat, atès que era contrari al testament de Jaume I.
Aquest codicil secret tenia el precedent del redactat per l'infant Pere l'any 1260. Segons el cinquè testament de Jaume I, el de 1253, els regnes d'Aragó i de València haurien estat per a l'infant Alfons, el fill major, Catalunya per a l'infant Pere i el regne de Mallorca i la senyoria de Montpeller per a l'infant Jaume. Quan el 1260 morí l'infant Alfons, l'infant Pere sospità que el rei voldria deixar al seu germà Jaume els regnes de Mallorca i de València. A conseqüència d'això, el 15 d'octubre 1260, signà una protesta secreta amb la qual expressà que si son pare l'obligava a ratificar qualsevol donació, alineació o testament, ell no ho ratificaria amb intenció de complir-ho en el cas que pogués perjudicar-lo a ell o als «regnes, comtats o dominis subjectes» a son pare, i que ho ratificaria d'aquesta manera perquè son pare no pogués desheretar-lo. Els testimonis que signaren aquesta protesta representaven els tres braços i els dos regnes patrimonials de la corona, és a dir Catalunya i Aragó, i a més a més, entre ells hi havia alguns dels personatges més importants de la Corona d'Aragó a l'època, com és ara l'eclesiàstic de més prestigi i el principal jurista, és a dir sant Ramon de Penyafort, persona també molt propera a Jaume I, a més de l'ardiaca de Barcelona, Berenguer de Torre. L'estat d'opinió que reflectia el document degué arribar al rei Jaume I, el qual en el darrer testament, el de 1262, passà el regne de València al lot de l'infant Pere, de manera que la partició dels territoris no seria tan greu. Degué ser aleshores que l'infant Pere començà a pensar que el seu germà Jaume i els seus descendents hauria de tenir el regne de Mallorca i els comtats de la Catalunya del Nord en condició de vassallatge envers el seu germà gran i els seus successors.

## Bibliografia

* Ferran Soldevila, Jaume I. Pere el Gran, Ed. Vicens-Vives, Barcelona, 1955. ISBN 84-316-1808-6.
# Threnetes

Threnetes és un gènere d'ocells de la subfamília dels fetornitins (Phaethorthinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae). Aquests colibrís habiten la selva humida d'Amèrica Central i del Sud.

## Llista d'espècies

Se n'han descrit tres espècies dins aquest gènere:
* colibrí ermità cuabarrat (Threnetes ruckeri).
* colibrí ermità cuablanc (Threnetes leucurus).
* colibrí ermità de gorja taronja (Threnetes niger).

## Referències

* ↑ El gènere Threnetes a ITIS Rev. 23-10-2010
# Torrent de les Fraus de l'Otzet

El torrent de les Fraus de l'Otzet és un torrent que discorre pels termes municipals de Granera i Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.

## Etimologia

Deu el seu nom al fet que discorre per una vall profunda -frau- en terres de la masia de l'Otzet.

## Origen

Es forma a l'extrem sud-oest del terme de Granera, al nord-oest del Bosc Negre, al nord-est del Serrat dels Tres Senyors i al nord-oest del Coll del Serrat dels Tres Senyors, a l'extrem meridional del Serrat del Vent.

## Granera

Des del lloc on es forma davalla cap al nord-oest en un primer tram, i després ja de dret cap al nord, però fent nombrosos meandres a causa de l'accidentat del terreny que travessa. Discorre paral·lel a ponent del Serrat del Vent i a llevant de la carretera B-124, que va resseguint la carena de la Carena de les Elies, límit occidental del torrent de les Fraus de l'Otzet. Deixa a la dreta el paratge de la Frau i, just abans d'abandonar el terme de Granera, deixa a la dreta el Pla i el Serrat de les Soques, i a l'esquerra el Coll Blanc.

## Monistrol de Calders

Entra en terme de Monistrol de Calders a ponent de l'extrem sud del Serrat de l'Otzetó, i poc després passa a llevant del Rossinyol, i de seguida, a ponent de les restes de l'Otzetó. Immediatament després s'aboca en el torrent de l'Om just a ponent de la Balma Freda.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Tour of Victory

El Tour of Victory va ser una competició ciclista per etapes que es disputava a Turquia. Es va crear el 2007 amb el nom de Paths of Victory Tour, però ja no es va disputar l'any següent. El 2010, es va recuperar amb el nou nom però només va durar un any més. La cursa va formar part de l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Paths of Victory Tour |
| 2007 | Zoltán Remák | Svetoslav Tchanliev | Plamen Dimov |
| 2008-2009 | No disputat |
| Tour of Victory |
| 2010 | Mert Mutlu | Mustafa Sayar | Stefan Hristov |
| 2011 | Nazim Bakırcı | Ali Rıza Tanrıverdi | Gökhan Hasta |

## Notes

* ↑ El tercer classificat inicialment, Vladimir Koev, va ser posteriorment desqualificat per dopatge

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cqranking.com
# Tremblay-en-France

Tremblay-en-France és un municipi francès, situat al departament de Sena Saint-Denis i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 33.885 habitants.
Forma part del cantó de Tremblay-en-France, del districte de Le Raincy, i des del 2016, de la divisió Paris Terres d'Envol de la Metròpoli del Gran París.

## Història

El municipi es deia fins al 1989 Cantó de Tremblay-lès-Gonesse.

## Administració

Llista dels regidors : 1967-2001: Georges Prudhomme (PCF) Alcalde de Tremblay-en-France (1964-1991)
2001-2008: Pierre Laporte (PCF) Regidor de Tremblay-en-France
2008-actualitat: Pierre Laporte (PCF i després FASE) Regidor Tremblay-en-France. Vicepresident del Consell General.
# Trematosaures

Els trematosaures (Trematosauria) constitueixen un dels dos grans grups d'amfibis temnospòndils que van sobreviure a l'extinció permiana, l'altre fou el dels capitosaures. Els trematosaures eren un grup divers i important que incloïa moltes formes de mida mitjana i gran que eren semiaquàtiques o totalment aquàtiques. El grup incloïa formes de musell allargat com els trematosauroïdeus, i de cap ample i curt com els metoposaures. Tot i que la majoria de grups no van sobreviure més enllà del Triàsic, un llinatge, els braquiopoïdeus, van continuar fins al període Cretaci.

## Filogènia

Cladograma dels trematosaures segons Yates i Warren (2000):
| Trematosauria | Trematosauroidea Metoposauroidea Plagiosauroidea Rhytidosteidae Brachyopidae Chigutisauridae |

## Referències

* 1 2 Yates, A.M.; Warren, A.A. «The phylogeny of the ‘higher’ temnospondyls (Vertebrata: Choanata) and its implications for the monophyly and origins of the Stereospondyli». Zoological Journal of the Linnean Society, 128, 1, 2000, pàg. 77–121. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2000.tb00650.x.
* ↑ Sues, H.-D.; Fraser, N.C.. Triassic Life on Land: The Great Transition. Nova York: Columbia University Press, 2010, p. 236. ISBN 0-231-13522-X.
* Trematosauria a Palaeos Arxivat 2010-01-04 a Wayback Machine.
# Tractat de Riga

Tractat de Riga té aquests significats:
* Tractat de Riga (1920): Acord signat el 1920 entre la República Socialista Federada Soviètica de Rússia i Letònia, pel qual la Rússia Soviètica reconeix l'existència com a estat independent de Letònia.
* Pau de Riga: Acord signat a Riga el 18 de març de 1921, entre Polònia, d'una banda, en un costat, i la RSFS De Rússia i l'RSS d'Ucraïna per l'altra; amb aquest tractat es va donar per acabada la guerra poloneso-soviètica.
# Tractat de Ribe

El Tractat de Ribe fou firmat a Ribe a Jutlàndia el 1460 entre el rei Cristià I de Dinamarca i unes nissagues nobles alemanys de Slesvig i de Holstein. Després d'aquest tractat els comtats de Slesvig i Holstein entraren al si de la corona danesa per més de quatre segle fins que el 1864, després de la Guerra dels Ducats, Prússia va annexionar-se Slesvig i Holstein. La frase més famosa d'aquest tractat, en baix alemany «up ewig ongedeelt» significa que els comtats de Slesvig i de Holstein, des d'ara, per sempre, van units. Aquesta frase, fora del context, va inspirar els nacionalistes alemanys al segle xix quan lluitaven per integrar-se a Alemanya.

## Referències

* ↑ Carsten Jahnke, «…'dat se bliven ewich tosamen ende ungedelt' Neue Überlegungen zu einem alten Schlagwort» a la revista Zeitschrift der Gesellschaft für schleswig-holsteinische Geschichte tom 128, 2003, pàgines. 45-59 (en català: «que romanguin d'ara ençà per sempre individits», noves reflexions sobre un eslògan vell.)
# Tritantecmes

Tritantecmes és el nom dels següents personatges:
* Tritantecmes (militar), militar persa
* Tritantecmes (sàtrapa), sàtrapa persa
# Tramacet

Tramacet (en aragonès i Tramaced en castellà) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Foia d'Osca.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Tramaced». Arxivat de l'original el 2016-09-13. [Consulta: 17 juliol 2016].
# Trimma gigantum

Trimma gigantum és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3 cm de longitud total i les femelles 2,77.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 57-73 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la República de Palau.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & A. Seale, 1906. The fishes of Samoa. Description of the species found in the archipelago, with a provisional check-list of the fishes of Oceania. Bull. Bur. Fish. v. 25 (for 1905): 173-455 + index 457-488, Pls. 33-53.
* ↑ Winterbottom, R. & Zur, M. 2007. Three new species of genus Trimma from Palau, Western Pacific (Percomorpha: Gobiidae). aqua International Journal of Ichthyology, 13 (1): 13-24.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hagiwara, K. i R. Winterbottom, 2007. Two new species of Trimma (Gobiidae) from the Western Pacific. Bull. Natl. Mus. Nat. Sci., Ser. A, Suppl. 1:163-174.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB