OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carlo Giuliani

Carlo Giuliani (karlo dʒuˈljani; Roma, 14 de març de 1978 – Gènova, 20 de juliol de 2001) va ser un activista antiglobalització italià que va ser assassinat per un agent de policia quan s'acostava a l'oficial i al seu vehicle en el transcurs de les manifestacions contra la reunió del Grup dels 8 celebrada a Gènova entre el 19 i el 21 de juliol de 2001.
A la ciutat, hi van arribar 300.000 activistes provinents de tot Europa, entre elles, 2.000 catalans. S'allotjaven a càmpings, estadis de futbol i atletisme i l'escola Armando Diaz. El govern italià de Silvio Berlusconi va planificar un grau de terror inassumible pel moviment. Amnistia Internacional ho va descriure com «la vulneració més greu dels drets humans a Europa des de la Segona Guerra Mundial».

## Assassinat

Carlo Giuliani, nascut a Roma, era fill de Giuliano Giuliani, un activista i sindicalista de la Confederació General Italiana del Treball, i de Haidi Giuliani, qui després de la seva mort es convertiria en senadora pel Partit de la Refundació Comunista. El 20 de juliol de 2001, Giuliani estava participant en la Contracimera de Gènova contra la 27a reunió del G8, quan va ser assassinat durant un enfrontament violent entre els manifestants i els carabinieri italians, a la Piazza Alimonda. Un vehicle Land Rover dels carabinieri, amb dos agents de policia a l'interior, va quedar atrapat i va ser atacat pels manifestants, que utilitzaven barres de metall i pals de fusta. Durant el transcurs d'aquests enfrontaments Giuliani, que portava un passamuntanyes de color blau, va agafar un extintor i el va alçar. Aleshores, va rebre un tret a la cara, disparat a poca distància pel carabiniere Mario Placanica. Giuliani, posteriorment, va ser atropellat pel vehicle policial, podent estar viu encara quan això va passar.

## Referències

* ↑ Puig i Sedano, Xavier. «Retalls de Gènova: vint anys de la mort de Carlo Giuliani» (en català). El Temps, 20-07-2021. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ Rodríguez, Jesús. «L'assalt de l'escola Diaz de Gènova ens va canviar la vida». Directa, 09-04-2015. [Consulta: 20 juliol 2021].
* ↑ «Genoa protester case dismissed». BBC News, 05-05-2003 [Consulta: 4 febrer 2008].
* ↑ Rodríguez, Jesús. «Esperen que envellim i morim, així no es parlarà de Carlo Giuliani». Directa, 19-04-2017. [Consulta: 20 juliol 2021].
# Carlo Guasco

Carlo Guasco (Solero, Piemont, 16 de març de 1813 - Solero, 13 de desembre de 1876) va ser un cèlebre tenor d'òpera italiana que va cantar en els teatres d'òpera europeus i altres entre 1837 i 1853. Tot i que va cantar en moltes estrenes mundials, avui és sobretot recordat per haver creat els papers principals de tenor de les òperes de Verdi Lombardi, Ernani, i Attila.

## Biografia

Guasco, era fill d'Antonio Francesco i Anna Maria Enriotti i va mostrar una gran predisposició a la música i al cant des de petit. Gràcies a l'ajuda i la pressió exercida sobre els seus pares per un familiar professor de piano, el jove Guasco es va permetre dedicar-se completament a l'estudi d'aquestes disciplines. Es va traslladar a Milà el setembre de 1836 i es va convertir en deixeble de Giacomo Panizza. Després de només tres mesos d'estada a Milà va debutar al "Teatro alla Scala" amb el paper del Pescador a Guglielmo Tell de Rossini, on de seguida va trobar el favor del públic i de la crítica.
Va debutar com a tenor principal al teatre de Niça, on va interpretar obres de Bellini, Rossini, Paisiello i Donizetti. A Niça, van seguir actuacions a Marsella, Pavia, Piacenza, Reggio Emilia, Udine, Bolonya, Roma, Ancona, Trieste, Verona i Londres.
L'11 de febrer de 1843 va participar en l'estrena mundial de I Lombardi alla prima crociata de Verdi a La Scala de Milà en el paper d'Oronte. El mateix any va cantar a Viena, Bèrgam, Trieste i Torí.
El 9 de març de 1844, en el paper de protagonista, participà en l'estrena mundial de lErnani de Verdi, celebrada al Gran Teatre La Fenice de Venècia. El mateix any va tornar per actuar a Milà, mentre que l'any següent va estar a Gènova i Venècia.
És un dels intèrprets de l'estrena mundial de lAttila de Verdi, òpera que va debutar a la Fenice el 17 de març de 1846.
Posteriorment va ser contractat pel Teatre Imperial de Sant Petersburg, on va romandre uns anys, per actuar després a Madrid, Niça i Marsella. Tornant a la seva terra natal, les seves actuacions es van fer menys freqüents i l'agost de 1851 es va casar. Després d'haver actuat a París el 1852 i a l'Òpera de Viena, es va retirar definitivament dels escenaris. Morirà al seu Solero natal el desembre de 1876.

## Rols creats

* Roggero in Corrado d'Altamura de Ricci (16 Novembre 1841, Milà)
* Oronte in I Lombardi alla prima crociata (11 Febrer 1843, Milà)
* Riccardo Conte di Chalais in Maria di Rohan de Donizetti (5 juny 1843, Viena)
* Il ruolo del titolo in Ernani de Verdi (9 Març 1844, Venècia)
* Foresto in Attila de Verdi (17 Març 1846, Venècia)

## Referències

* ↑ Eduardo Rescigno, Dizionario verdiano, BUR Dizionari, Rizzoli, Milano, 2001, ISBN 88-17-86628-8

## Enllaços externs

* Maria Volpe, Carlo Guasco, al Dizionario biografico degli italiani, vol. 60, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2003.
# Can Lloberas del Bosc

Can Lloberas del Bosc és una obra de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de Pagès de cinc cossos de planta baixa i pis. Coberta a dues aigües, amb carener perpendicular a la façana. Hi ha dos cossos auxiliars enrunats als dos costats de l'edifici. Sota les finestres dels cossos centrals hi ha unes espitlleres de pedra. El portal d'accés és d'arc de mig punt i fet de rajola. Les llindes i els brancals de les finestres són de pedra en la majoria dels casos. Es distingeixen fàcilment les successives ampliacions de la masia. A la part de llevant les llindes són de fusta, amb arcs de descarrega de rajola. L'estat general de l'edifici és molt descuidat.

## Història

És una de les cases més antigues del veral de Vilassar de Dalt. Els Llobera del Bosc o de Bufa són documentats des del segle xvi, tot i que és possible que l'edificació correspongui a un antic mas medieval. El topònim Bufa, d'origen medieval, designaria una extensa àrea geogràfica a prop del turó d'en Llobera.

## Referències

* 1 2 «Can Lloberas del Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 desembre 2019].
# Carta a Filèmon

* Epístoles Paulines
* · 1 Tessalonicencs (52)
* · 2 Tessalonicencs* (~53?)
* · 1 Corintis (56)
* · Romans (56)
* · Filipencs (56-57)
* · 2 Corintis (57-58)
* · Gàlates (57-58)
* · Colossencs (~60?)
* · Filemó (60-61)
* · Efesis* (60-62?)
* · 1 Timoteu* (~60-70?)
* · 2 Timoteu* (~60-70?)
* · Titus* (~65-70?)
* * Autoria dubtosa
La Carta a Filèmon és una epístola de Pau de Tars dirigida des de la presó a Filèmon que era el cap de l'església colossiana. Aquesta carta s'inclou en el Nou Testament del cristianisme i tracta del perdó. Actualment es considera com un dels treballs que sense discussió pertanyen a Sant Pau. És una carta curta que en l'original grec consta de 335 paraules.

## Contingut i reconstrucció

Pau, que sembla que està a la presó (a Roma o Efes), escriu a un cristià anomenat Filèmon (que viu a Colosses) i a una dona, Apfia, que era potser la seva esposa, i a un clergue anomenat Archippus (vegeu Colossians 4:17).

## Significat

La carta de Pau és de tipus personal però pot semblar críptica. Pau s'adreça a Filemó amb tacte però recordant-li la seva autoritat com apòstol de Crist. Pau espera que Filemó perdoni el seu esclau Onèssim o potser Pau vol que l'alliberi (manumiti).
Martin Luter estableix un paral·lel entre Pau i Jesucrist en la seva tasca de reconciliació.
La interpretació d'aquesta epístola va ser causa de debat, a Gran Bretanya i després als Estats Units, entre partidaris i detractors, de l'abolició de l'esclavisme.

## Bibliografia

* J. M. G. Barclay, Colossians and Philemon, Sheffield Academic Press, 1997 ISBN 1-85075-818-2
* N. T. Wright, Colossians and Philemon, Tyndale IVP, 1986 ISBN 0-8028-0309-1

## Enllaços externs

* Text de la Carta a Filèmon
# Caputxa

* Per a altres significats, vegeu «Caputxa (indumentària)».
La caputxa, caputxet o caputxó és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 285 cm de longitud total i 97,1 kg de pes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen al voltant de 40 càpsules d'ous a l'any, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Alimentació

Menja animals bentònics, incloent-hi peixos per part dels exemplars més grossos.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 100–1000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic oriental: des de Noruega, Islàndia i les illes Fèroe fins al Senegal, incloent-hi la Mediterrània occidental i l'oest de la mar Bàltica.

## Ús comercial

La seua carn es comercialitza fresca o fumada.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Dipturus batis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* 1 2 Muus, B.J. i J.G. Nielsen, 1999. Sea fish. Scandinavian Fishing Year Book, Hedehusene, Dinamarca. 340 p.
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Stehmann, M. i D.L. Bürkel, 1984. Rajidae. p. 163-196. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and Mediterranean. UNESCO, París. vol. 1.
* ↑ Stehmann, M., 1990. Rajidae. p. 29-50. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic. Junta Nacional de Investigaçao Cientifica e Tecnológica, Lisboa, Portugal. Vol. 1.
* ↑ Alegre, M., J. Lleonart i J. Veny, 1992. Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Departament de Cultura, Generalitat Catalunya, Barcelona, Països Catalans.

## Enllaços externs

* AQUATAB
Viccionari
# Casa Rei

La Casa Rei és una obra de Baix Pallars (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una gran casa senyorial de la família Rei o Rey, insigne família pallaresa de la que consta que, l'any 1831, tenia el senyoriu de Mentui.

## Descripció

És una gran casa de planta rectangular, molt allargada, integrada per una planta baixa i dos pisos més alts, amb coberta de teula a dues aigües.
La façana principal, que domina la plaça de Mentui, es troba al lateral est de la coberta. En ella hi ha dues arcades de mig punt a nivell de la planta baixa, la més ample és un passadís cobert que posa en comunicació un i altre costat de la casa; l'altra, més petita, és la porta principals de la casa i està constituïda per grans dovelles ben tallades. La clau que tanca l'arc mostra en alt relleu una cartel·la amb dos registres: en el superior es llegeix la data de 1690 i al inferior unes inicials de difícil lectura. A nivell del primer pis s'obren dues grans finestres protegides per enreixats, mentre que en el pis superior s'obren tres grans balcons, amb eixida rectangular el central i semicircular els dos laterals. Al costat de migdia s'annexionà, segurament durant els segles XVIII o XIX, un cos dotat d'una espaiosa i assolellada galeria amb arcades en el pis alt que descansa sobre un gran arc e descàrrega, directament assentat a la roca.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2017].
# Casa Gran

«Casa Gran» té aquests significats:
* Casa Gran de Bellveí, masia de Calders (Moianès)
* Casa Gran de Cal Riera, masia de Puig-reig (Berguedà)
* Casa Gran (Bellmunt del Priorat), masia de Bellmunt del Priorat
* Casa Gran (Portbou). habitatge de Portbou (Alt Empordà)
* Casa Gran (Querol), edifici de Querol (Alt Camp)
* Casa Gran (Sallent), habitatge de Sallent (Bages)
* Casa Gran (Sant Joan de Vilatorrada), masia de Sant Joan de Vilatorrada (Bages)
* Casa Gran (Sants), bloc de pisos del barri de Sants, a Barcelona
# Casa Grabuleda

La Casa Grabuleda és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a la zona de l'eixample. Aquest edifici està entre mitgeres, és de planta baixa i pis, i amb un altell afegit posteriorment. La planta baixa presenta un gran portal central, ara tancat, i a banda i banda dos portals més petits que actualment estan tapats. De la planta pis destaca el balcó central i les dues finestres laterals, i la seva culminació en un voladís ondulant a manera de guardapols sobre mènsules que inclou arcs de mig punt sobre les finestres i arc carpanell sobre el balcó (en aquests arcs queden integrats els forats de ventilació). Ordenació tripartida de la façana en vertical basant-se en gruixudes pilastres adossades.

## Referències

* ↑ «Casa Grabuleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa de Uceda

Casa de Uceda és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Evolució demogràfica

| | 1579 | 1842 | 1857 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2001 | 2005 |
| Població de dret | n/d | 542 | n/d | n/d | 543 | 482 | 472 | 495 | 495 | 538 | 540 | 562 | 534 | 442 | 388 | 243 | 171 | 126 | 101 | 101 |
| Població de fet | 607 | n/d | 553 | 577 | 535 | 503 | 481 | 486 | 518 | 514 | 538 | 476 | 429 | 374 | 241 | 171 | 126 | n/d | 101 | n/d |
Font de dades: INE i Relacions topogràfiques de Felip II

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Sofie Goor

Sofie Goor (Aarschot, Brabant Flamenc, 14 de gener de 1977) va ser una ciclista belga que fou professional del 2005 al 2008. Va combinar la carretera amb el ciclocròs.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Publicia de cereis

La lex Publicia de cereis o Publicia de sponsoribus va ser una antiga llei romana proposada pel tribú de la plebs Publici, que derogava l'abús que s'havia anat estenent pel qual els patrons (sponsor) exigien regals importants als clients en les festes de la Saturnàlia; ordenava que en endavant només es podrien oferir ciris per part dels més rics.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 137.
# Vanina Vanini

Vanina Vanini és una pel·lícula franco-italiana dirigida per Roberto Rossellini el 1961. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1823, a Roma, la policia acorrala els revolucionaris. Entre ells, el jove carbonaro Pietro Missirilli és introduït a ciutat gràcies a la Comtessa Vitelleschi, amb l'objectiu de matar un traïdor al seu moviment. Detingut, és tancat al Castell Sant-Angelo, d'on arriba a evadir-se. Però, ferit, es refugia a casa de la Comtessa. L'amant d'aquesta, el príncep Vanini, accepta d'amagar-lo al seu palau. Allà, és descobert per la filla del príncep, Vanina, que el cuida i s'enamora...

## Repartiment

* Sandra Milo: Vanina Vanini
* Laurent Terzieff: Pietro Missirilli
* Martine Carol: La Comtessa Vitelleschi
* Paolo Stoppa: El príncep Asdrubale Vanini
* Isabelle Corey: Clelia
* Nerio Bernardi: El cardenal Savelli
* Leonardo Botta: El confessor de Vanina
* Olimpia Cavalli: La serventa de la posada
* Fernando Cicero: Saverio Pontini
* Enrico Glori: Un cardenal
* Evaristo Maran: El cardenal Rivarola
* Antonio Pierfederici: El príncep Livio Savelli
* Carlo Tamberlani: Monsenyor Benini
* Jean Gruault: El castrat

## Comentari

Vanina Vanini no existeix sense recordar Senso (1954) de Luchino Visconti. En els dos casos, una passió amorosa, font d'esquinços i de drames, es desenvolupa amb un fons de revolta, i acaba amb la detenció i l'execució de l'amant.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1961: Lleó d'Or

## Referències

* ↑ esadir.cat. Vanina Vanini. esadir.cat.
* ↑ «Vanina Vanini». The New York Times.
# West Point (Nebraska)

West Point és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 3.660 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Point tenia 3.660 habitants, 1.432 habitatges, i 946 famílies. La densitat de població era de 572,1 habitants per km².
Dels 1.432 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,7% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 23,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.616 $ i la renda mediana per família de 38.702 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.981 $ mentre que les dones 20.774 $. La renda per capita de la població era de 19.053 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Quiosc modernista d'Alcoi

El Quiosc modernista d'Alcoi va ser una edificació situada a la plaça d'Espanya número 1 de la ciutat d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià. D'estil modernista valencià, va ser construït l'any 1917 i projectat per l'arquitecte Joaquín Aracil Aznar.
El quiosc es trobava situat en la part central de la plaça de la Constitució, actual plaça d'Espanya, on hui es troba la Llotja de Sant Jordi, obra de Santiago Calatrava. L'edificació, de caràcter públic, va ser construïda en a l'any 1917 en estil modernista valencià per l'arquitecte alcoià Joaquín Aracil Aznar, en la qual seria la seua única obra d'estil modernista a la seua ciutat natal.
El quiosc tenia unes dimensions considerables, tal vegada majors que altres quioscos modernistes de l'època. De gran altura, posseïa cinc arcs que estaven rematats amb el típic trencadís d'estil modernista tant en la seua part interior com en l'exterior, que feia les vegades de teulada del quiosc. Estava coronat per una pilastra central amb treginat de tipus floral, típicament modernista. Posteriorment seria cobert a mitja altura per un tendal per protegir-se del sol, en el qual estava impresa la paraula refrescos.
L'edificació va ser derrocada pel que sembla abans o durant el transcurs de la guerra civil espanyola i se sap de la seua existència per diversos testimoniatges i fotografies de l'època.

## Referències

* 1 2 3 4 Doménech Romá, Jorge. Las iglesias de Alcoy. Sus orígenes, destrucción y reedificación (en castellano), 2013, p. 262-264. ISBN 978-84-616-3156-8 [Consulta: 10 gener 2018].
# Solesmes (Nord)

Solesmes és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 4.604 habitants. Limita al nord amb Vertain i Vendegies-sur-Ecaillon, al nord-est amb Romeries, a l'est amb Beaurain i Vendegies-au-Bois, al sud-est amb Croix-Caluyau, al sud amb Briastre i Neuvilly, al sud-oest amb Viesly, a l'oest amb Saint-Python i al nord-oest amb Haussy.

## Fills il·lustres

* François Delsarte (1811-1871) cantant i músic.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3 215 | 3 848 | 3 941 | 4 611 | 4 995 | 4 997 | 5 295 | 5 627 | 5 579 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 5 677 | 6 000 | 6 230 | 6 202 | 6 443 | 6 390 | 6 413 | 6 241 | 6 322 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 6 081 | 5 910 | 6 247 | 5 311 | 5 740 | 5 655 | 5 750 | 5 242 | 5 722 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 6 042 | 6 042 | 5 740 | 5 328 | 4 892 | 4 767 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Serge Machepy | UMP |
# Supsekh

Supsekh - Супсех (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora nord-oriental de la mar Negra. És a 4 km al sud-est d'Anapa i a 128 km a l'oest de Krasnodar.
Pertanyen a aquest possiólok els pobles de Sukkó, Varvàrovka i Bolxoi Utrix, i els possiolki de Mali Utrix i Prostorni.
# Stefan Blöcher

Stefan Blöcher (Wiesbaden, 25 de febrer de 1960) és un jugador d'hoquei sobre herba alemany, ja retirat, que va competir entre les dècades de 1970 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, revalidà la medalla de plata en la mateixa competició.
Entre 1978 i 1991 va jugar 259 partits internacionals, 46 d'ells en sala. En aquesta darrera modalitat guanyà el títol europeu de 1980, 1984 i 1991. També guanyà la medalla de plata a la Copa del món d'hoquei sobre herba de 1982 i la d'or al Campionat d'Europa d'hoquei sobre herba de 1978. A nivell de clubs jugà al SC 1880 Frankfurt i Limburger HC, guanyant la lliga alemanya de 1989. El 1987 fou escollit jugador d'hoquei sobre herba de l'any. Fou el primer jugador alemany d'hoquei sobre herba en convertir-se en professional.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Stefan Blöcher». [Consulta: 14 agost 2021].