OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tallarol emmascarat occidental

El tallarol emmascarat occidental, tallarol emmascarat o bregadell (busqueret a Menorca) (Curruca hortensis; syn: sylvia hortensis) és una espècie d'ocell passeriforme dins de la família dels sílvids (Sylviidae). Es troba a l'estiu en la conca del Mediterrani, i s'estén a l'Àsia central. Es tracta d'un ocell migrador que hiverna a l'Àfrica subsahariana, rarament vaga pel nord i nord-oest d'Europa. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Fa 15-16 cm de llargada. El mascle té el cap gris fosc, una màscara negra al voltant dels ulls i la gola blanca.
Aquests passeriformes es troben en boscos oberts de caducifolis, ponen de 4 a 6 ous en un niu en un arbre o en un arbust. Són insectívors.

## Taxonomia

Aquesta espècie estava classificada en el gènere Sylvia, però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 10.2, 2020) el transferí al gènere Curruca. Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon apareix classificat encara dins del gènere Sylvia.
Anteriorment se'n comptaven dues subespècies, que actualment es consideren espècies separades:
* Sylvia (hortensis) hortensis, tallarol emmascarat occidental
    sud-oest d'Europa i Magrib fins al mar Adriàtic i el Golf de Sirte.
* Sylvia (hortensis) crassirostris, tallarol emmascarat oriental -
    Balcans via Turquia, i el Caucas i regions de l'Àsia central.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «tallarol emmascarat occidental». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 15 juliol 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 632. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Western Orphean Warbler. Curruca hortensis (formerly as: Sylvia hortensis)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 25-07-2020. [Consulta: 5 agost 2022].

## Bibliografia

* BirdLife International (2004). Sylvia hortensis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 de maig del 2006 (en anglès). L'entrada de la base de dades inclou una justificació de per què aquesta espècie és de risc mínim.
* Helbig, A. J. (2001): Phylogeny and biogeography of the genus Sylvia. In: Shirihai, Hadoram: Sylvia warblers: 24-29. Princeton University Press, Princeton, N.J. ISBN 0691088330
* Jønsson, Knud A. & Fjeldså, Jon (2006): A phylogenetic supertree of oscine passerine birds (Aves: Passeri). Zool. Scripta 35(2): 149–186. doi::10.1111/j.1463-6409.2006.00221.x (HTML abstract)
* Snow, David W.; Perrins, Christopher M.; Doherty, Paul & Cramp, Stanley (1998): The complete birds of the western Palaearctic on CD-ROM. Oxford University Press. ISBN 0192685791
# Ólguinka

Ólguinka - Ольгинка (rus) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, a les valls dels rius Tu, que desemboca a la badia d'Ólguinka, delimitada pels caps Àgria i Griaznova, de la vora nord-oriental de la mar Negra; i Kabak, afluent del Tu. És a 18 km al nord-oest de Tuapsé i a 93 km al sud de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Novomikhàilovski.

## Història

La vila fou fundada com l'stanitsa Ólguinskaia el 1864 com aquarterament del batalló costaner xapsug i rebé el seu nom en homenatge a Olga, la dona del gran ducMiquel de Rússia. Després de la dissolució del batalló el 1870 va perdre l'estatus de stanitsa.
# Solianka (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Solianka».
Solianka (en rus: Солянка) és un poble (un khútor) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 163 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# HyperTransport

HyperTransport (HT), també conegut com a Lightning Data Transport (LDT) és una tecnologia de comunicacions bidireccional, que funciona tant en sèrie com en paral·lel, i que ofereix un gran amplada de banda en connexions punt a punt de baixa latència. Es va publicar el 2 d'abril de 2001. Aquesta tecnologia s'aplica en la comunicació entre xips d'un circuit integrat oferint un enllaç (o bus) avançat d'alta velocitat i alt acompliment; és una connexió universal que està dissenyada per a reduir el nombre de busos dintre d'un sistema, subministrant un enllaç d'alt rendiment a les aplicacions incorporades i facilitant sistemes de multiprocessament altament escalables.
El HyperTransport Consortium és qui està portant a terme el desenvolupament i promoció de la tecnologia HyperTransport. Aquesta tecnologia és àmpliament usada per les empreses AMD en processadors x86 i chipsets, PMC-Sierra, Broadcom i Raza Microelectronics en microprocessadors MIPS, NVIDIA, VIA Technologies i Silicon Integrated Systems en chipsets, HP, Sun Microsystems, IBM i Flextronics en servidors, Cray, Newisys, QLogic i XtremeData en sistemes informàtics d'alt rendiment i Cisco Systems en routers.
# Sergio Javier Melgarejo Herrero

Sergio Javier Melgarejo Herrero (Sant Marcel·lí, Ciutat de València, 19 de desembre de 1975) és un exfutbolista valencià que jugava com a davanter.
Format a les categories inferiors del València CF, debuta al primer equip a l'edat de 16 anys, on va jugar dos partits a les ordres de Guus Hiddink. En 1997 va ser cedit al Poli Almeria, i després tornaria al filial valencianista, que abandonaria als 23 anys per a firmar pel Recreativo de Huelva amb un contracte per a dos temporades. A Huelva va patir una lesió poc després del seu debut, fet que el deixaria tota la temporada apartat de l'equip i portaria a la rescissió del seu contracte en acabar la temporada. Des d'aleshores, va jugar a equips de Segona Divisió B i Tercera, sent l'últim la UD Alzira el 2004. Després va jugar a equips regionals.
Quan en gener de 1996 es va fundar la Penya Valencianista Sant Marcel·lí, esta va portar el seu nom.

## Referències

* ↑ «Planter de l'Alzira 2003-2004». Arxivat de l'original el 2013-01-31. [Consulta: 6 març 2013].
* ↑ PENYA VALENCIANISTA Sant Marcel·lí a un web del barri (castellà) [Consulta: 6 de març de 2013]

## Enllaços externs

* Melgarejo a Footballdatabase.eu
* Melgarejo a BDFutbol.com
# Teumere (cràter)

Teumere és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim polinesi, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Teumere». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Àcid oncòbic

L'àcid oncòbic, de nom sistemàtic àcid (E)-15-ciclopent-2-en-1-ilpentadec-8-enoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb quinze àtoms de carboni, un doble enllaç entre els carbonis 8 i 9 i té enllaçat al carboni 15 un grup 2-ciclopen-1-il, la qual fórmula molecular és ${\ce {C20H34O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar que només es troba en algunes plantes de la família de les acariàcies.
Fou aïllat per primera vegada el 1974 per Friedrich Spener i Helmut K. Mangold de les llavors de Caloncoba echinata, que en contenen un 0,4 %. L'anomenaren àcid oncòbic a partir del nom de la tribu de plantes Oncobeae, a la qual s'hi classificava en aquell any les plantes del gènere Caloncoba, i del sufix -ic característic dels àcids.

## Referències

* ↑ Spener, Friedrich; Mangold, Helmut K. «New cyclopentenyl fatty acids in Flacourtiaceae. Straight-chain fatty acids and cycloic fatty acids in lipids during maturation of the seeds» (en anglès). Biochemistry, 13, 11, 01-05-1974, pàg. 2241–2248. DOI: 10.1021/bi00708a001. ISSN: 0006-2960.
# Residencia de Estudiantes

La Residencia de Estudiantes és un centre fundat en 1910 a Madrid per la Junta per a l'Ampliació d'Estudis.
La creació d'aquest centre fou un resultat directe de les idees renovadores que havia iniciat en Espanya el krausista Francisco Giner de los Ríos amb la fundació en 1876 de la Institución Libre de Enseñanza. Des del primer moment va voler ser un complement educatiu a la universitat, en el qual es formessin els fills de les classes dirigents liberals.
A ella acudien com a visitants assidus o com a residents durant les seves estades a Madrid personatges com Miguel de Unamuno, Alfonso Reyes, Manuel de Falla, Juan Ramón Jiménez, José Ortega y Gasset, Pedro Salinas, Blas Cabrera, Eugeni d'Ors o Rafael Alberti. Entre les personalitats que van recórrer els seus salons figuren Albert Einstein, Paul Valéry, Marie Curie, Ígor Stravinski, John M. Keynes, Alexander Calder, Walter Gropius, Henri Bergson i Le Corbusier.
La Residencia de Estudiantes, que va obrir les portes a Madrid l'1 d'octubre de 1910, va ser creada per la Junta para Ampliación de Estudios e Investigaciones Científicas (JAE), i inspirada per la Institución Libre de Enseñanza (ILE). La vinculació especial de la Residencia amb Catalunya, tant en l'època històrica com en l'actual, ha afavorit la trobada entre els intel·lectuals catalans i els de la resta d'Espanya.
Els intercanvis entre la Residencia i algunes institucions de la cultura catalana van ser importants durant el primer terç del segle xx, fruit de la col·laboració entre la Junta para la Ampliación de Estudios, de la qual depenia la Residencia, i l'Institut d'Estudis Catalans, dos organismes amb vocació de modernització i renovació científica. Una col·laboració que s'ha mantingut fins a l'etapa actual en què la Residència s'ha convertir en receptora freqüent de representants de la ciència i la cultura catalanes.

## Referències

* ↑ «Històric d'exposicions del Palau Robert». web. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 gener 2013].

## Enllaços externs

* Residencia de Estudiantes(castellà)
# Okchai

Els okchai (també Ogchay) eren una tribu que parlava una de les llengües muskogi. Formaven part de l'antiga Confederació Creek (Muscogee) al centre d'Alabama, als comtats de Coosa i Elmore, abans de la seva deportació durant la dècada de 1830 al Territori Indi. John Reed Swanton va afirmar que els seus llogaretseren Asilanabi (comtat de Shelby); Lålogålga al llac Fish Pond, Elkhatchee als comtats de Tallapoosa i Coosa; Okchai, als comtats d'Elmore i Coosa; Potcas hatchee (Pochusehatche), en el curs superior de Hatchet Creek als comtats de Clay i Coosa; i Tulsa hatchee, d'ubicació desconeguda.

## Notes

* ↑ «Creek Research». Alabama Indian Affairs Commission. State of Alabama. [Consulta: 19 agost 2012].
# Okazu

Okazu (おかず) és una paraula japonesa que en la gastronomia japonesa significa la guarnició, o plat d'acompanyament, que generalment acompanya l'arròs bullit. Acostuma a companyar el peix, carn, verdures o tofu i els plats acostumen a dissenyar-se per proporcionar sabor a l'arròs de l'okazu. Actualment okazu també pot referir-se a l'acompanyament de fideus.

## Altres significats

Okazu és sinònim de masturbació o altres activitats sexuals que acompanyen el coit, el seu ús s'ha estès entre els afeccionats a certs gèneres de manga.

## Referències

* ↑ Donovan M. Dela Cruz, Jodi Endo Chai, (2002), The Okazu Guide: Oh, Cause You Hungry, London, Watermark Pub
* ↑ Michael Ashkenazi,Jeanne Jacob, (2000), The essence of Japanese cuisine: an essay on food and culture, New York, Univ of Pennsylvania Press, pag. 77
# Pacomi el Jove

Pacomi el Jove (Pachomius, Παχώμιος) fou un escriptor i monjo egipci.
Heribert Rosweyd (Vitae Patrum, Anvers, 1615, p. 233) l'esmenta com a Postumi de Memfis i diu que va ser pare de cinc fills que foren monjos, però el MSS indica Pacomi i no Postumi. Va viure probablement al segle iv i va deixar escrita alguna biografia de religiosos.
# Oreophrynella macconnelli

Oreophrynella macconnelli és una espècie d'amfibi que viu a Veneçuela, Guaiana i, possiblement també, al Brasil.

## Referències

* Hoogmoed, M. & Señaris, C. 2004. Oreophrynella macconnelli. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Richard Cunningham Patterson Jr.

Richard Cunningham Patterson Jr. (1886–1966) va ser un diplomàtic nord-americà.
Patterson va ser l'ambaixador dels Estats Units a Iugoslàvia (1944–1946), Guatemala (1948–1951) i a Suïssa (1951–53). Mentre era ambaixador a Guatemala, va popularitzar el terme prova de l'ànec.

## Primers anys i educació

Patterson va néixer a Omaha, Nebraska, fill de Richard Cunningham Patterson, un advocat, i de Martha Belle Neiswanger. Després de treballar com a treballador a les mines d'or de Dakota del Sud i un any a la Universitat de Nebraska, va rebre un títol d'enginyer de mines a l'Escola de Mines de la Universitat de Colúmbia el 1912.

## Afer Patterson

Enmig de les acusacions a Guatemala que Patterson estava intervenint en els afers interns de Guatemala, i els rumors que la vida de Patterson estava en perill, Patterson va marxar ràpidament cap als Estats Units el 28 de març de 1950. La seva missió a Guatemala va acabar el 24 d'abril de 1951, quan un nou ambaixador, Rudolf E. Schoenfeld, va presentar les seves credencials.

## Referències

* ↑ Rabe, Stephen G. U.S. intervention in British Guiana : a Cold War story. [Online-Ausg.]. Chapel Hill: University of North Carolina Press, 2005, p. 46. ISBN 0-8078-5639-8.
* ↑ University, Columbia. Officers and Graduates of Columbia University, Originally the College of the Province of New York Known as King's College: General Catalogue ... (en anglès), 1916.
* ↑ «Columbia Daily Spectator 19 desembre 1938 — Columbia Spectator». spectatorarchive.library.columbia.edu. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ «Foreign Relations of the United States, 1950, The United Nations; The Western Hemisphere, Volume II - Office of the Historian» (en anglès). history.state.gov. [Consulta: 22 febrer 2017].
* ↑ «Foreign Relations of the United States, 1951, The United Nations; The Western Hemisphere, Volume II - Office of the Historian» (en anglès). history.state.gov. [Consulta: 11 març 2017].

## Enllaços externs

* http://www.correctionhistory.org/html/chronicl/nycdoc/html/rcpbio3.html
* Els documents de Richard Cunningham a la Biblioteca Truman
# Ricardo Mangue Obama Nfubea

Ricardo Mangue Obama Nfubea (1961 -) és un polític de Guinea Equatorial, primer ministre de 2006 al 2008.
Va estudiar Dret i Ciències Polítiques a Espanya, en la Universitat Complutense de Madrid. Ha ocupat diferents llocs de responsabilitat des de 1989 en l'administració de Guinea de la mà del seu President, Teodoro Obiang, al que es considera molt proper. Va treballar per Obiang i la seva família com a advocat. L'11 de febrer de 2003 va ser nomenat Ministre d'Estat encarregat de la Funció Pública i Coordinació Administrativa.
El 14 d'agost de 2006 va ser nomenat primer ministre, substituint Miguel Abia Biteo Boricó, i per primera vegada un home de l'ètnia fang és nomenat per a aquest càrrec des de la independència del país en 1968. Amb anterioritat havia estat Viceprimer Ministre. El 4 de juliol de 2008 Mangue va dimitir juntament amb tot el seu govern, afirmant que el seu govern havia estat "incapaços d'aconseguir els desitjos de Sa Excel·lència, el President de la República, per fer que el nostre país sigui desenvolupat i pròsper". Parlant després a la televisió, Obiang criticà el govern de Mangue com "un dels pitjors que s'havia format", anant tan lluny com per afirmar que alguns membres del govern havien intentat desestabilitzar Guinea Equatorial, i ha afirmat que calia "canviar tot el govern". Ignacio Milam Tang was appointed to succeed Mangue on July 8. Fou reemplaçat per Ignacio Milam Tang.

## Referències

* 1 2 "President names new E Guinea prime minister", Sapa-AFP (Mail & Guardian Online), 15 d'agost de 2006.
* 1 2 3 "Equatorial Guinea govt resigns: report" Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine., AFP, 5 de juliol de 2008.
* ↑ "Le gouvernement de Guinée Equatoriale formé le 11 février 2003" Arxivat 2008-03-25 a Wayback Machine., Afrique Express, N° 264, February 17, 2003 (francès)
* ↑ "Guinée Equatoriale: Ignacio Milam Tang, nouveau Premier ministre", AFP (Jeuneafrique.com), 8 de juliol de 2008 (francès)
# Retaule de Sant Josep Oriol

El Retaule de Sant Josep Oriol és una representació teatral que es fa a l'entorn de la festivitat de Sant Josep Oriol, 23 de març, a la parròquia del Pi de Barcelona. La representació està organitzada per l'Associació del Retaule de Sant Josep Oriol de la parròquia del Pi. És en aquesta basílica on hi ha enterrat el sant i on s'escenifica la peça teatral, que comença amb una processó per alguns carrers del barri Gòtic. Hi prenen part els gegants del Pi, en Mustafà i l'Elisenda, a més de les figures del bestiari, el Lleó i la Mulassa, i un llegat o missatger a cavall que duu la notícia de la santificació de mossèn Oriol, acompanyat d'actors vestits d'època amb ciris i torxes.
També hi participen figurants que representen la comunitat de beneficiats vestits amb vestuari original de l'època i acompanyats per una cobla de ministrils que sonen peces processionals del segle xviii conservades a l'Arxiu parroquial de Santa Maria del Pi.

## Història

Tot i els precedents representats al teatre de la Santa Creu durant les festes de beatificació del Doctor Pa i Aigua l'any 1806 dels quals en fa referència en Rafael d'Amat i de Cortada, l'obra actual es va iniciar per la voluntat de la feligresia del Pi l'any 1997, amb l'impuls de Mn. Josep Vidal i Aunós, aleshores rector de la basílica, sobre un text de Mn. Tomàs Vergés, amb una posada en escena i escenografia de Jordi Sacasas i direcció de Mn. Joaquim Cervera. Des d'aquell moment no s'ha deixat mai de representar, esdevenint una part important de les festes majors del barri del Pi.

## Estructura i contingut

L'obra s'estructura en tres parts. En la primera, un baladrer s'encarrega d'explicar la infantesa del sant, i en la segona un actor que representa el baró de Maldà narra els fets de la seva vida i miracles. En la part final, un grup d'escolans canten l'agonia i la mort de Sant Josep Oriol. El retaule es representa sense interrupció des de l'any 1997, amb un acompanyament musical de l'època a partir de la documentació de l'Arxiu de Santa Maria del Pi, interpretat amb instruments antics.
Sant Josep Oriol (1650-1702) va ser beneficiari de la parròquia de Santa Maria del Pi, i va arribar a ser molt popular a tota la ciutat pels guariments miraculosos que li atribuïen. Així mateix, hom en venera la generositat amb què donava el seu sou als més necessitats mentre s'alimentava amb gran austeritat, d'on li vingué el sobrenom de Doctor pa i aigua. Va ser beatificat per Pius VII el 5 de setembre de 1806 i canonitzat per Pius X el 20 de maig de 1909. La beatificació va ser molt celebrada a Barcelona i, tal com mostren les cròniques de l'època, a la festa hi participà una gran part de la imatgeria festiva de la ciutat. El dia de la festivitat és el 23 de març, aniversari de la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 «Retaule de Sant Josep Oriol». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Vídeo de la Processó del Llegat pel carrer del Pi i plaça de Sant Josep Oriol. Any 2012.
* Web de la Basílica de Santa Maria del Pi
# Paladar secundari

El paladar secundari és una estructura anatòmica que separa la cavitat nasal i la cavitat oral en molts vertebrats.
En l'embriologia humana, es refereix a la part del paladar ossi formada pel creixement medial dels dos processos palatals i la seva fusió a la línia mitjana. Constitueix la major part del paladar adult i limita amb el paladar primari al forat incisiu.

## Importància clínica

El desenvolupament del paladar secundari comença en la sisena setmana de gestació i pot desembocar en una fenedura palatina si es produeix algun problema.
N'hi ha tres causes principals:
* el retard de creixement, que fa que els processos palatals no arribin a fusionar-se
* l'obstrucció mecànica, en la qual una mida aberrant de la boca o la presència d'estructures anatòmiques anòmales a la boca de l'embrió evita que els processos palatals es toquin
* la disfunció epitelial de la línia mitjana (DELM), en la qual una disfunció de la mucosa de la superfície dels processos palatals impedeix la fusió palatal

## Evolució

Es creu que el paladar secundari tingué un paper important en l'evolució dels animals de sang calenta. Les primeres espècies dotades de paladar secundari apareixen al registre fòssil al Permià mitjà. A més de les seves funcions relacionades amb l'endotèrmia, el paladar secundari ofereix una superfície contra la qual es pot prémer la llengua, reforça el crani i facilita la mamada.

## Referències

* ↑ «Paladar secundari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Kemp, 2005, p. 128.

## Bibliografia

* Kemp, T. S. The Origin and Evolution of Mammals (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 9780198507611.
# Oslany

Oslany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1254.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História». [Consulta: 24 desembre 2021].
# Robert Koldewey

Robert Koldewey (Blankenburg, 10 de setembre de 1855 - Berlín, 4 de febrer de 1925) va ser un arqueòleg i arquitecte alemany, famós per les seves intervencions arqueològiques al començament del segle XX en els jaciments de l'antiga Babilònia, al territori de l'actual l'Iraq. Va participar en les excavacions alemanyes del període 1899-1917.

## Antecedents familiars

Els seus pares van ser el funcionari de duanes Hermann Koldeway i la seva esposa Doris. Un oncle seu, Carl Koldeway (1837-1908), va ser explorador i Admiralitätsdirektor (Director del Ministeri de Marina) a Hamburg.

## Llegat

Alguns dels seus treballs arqueològics més importants inclouen el descobriment, el novembre de 1900, del temple babiloni dedicat a Marduk i la seu consort Serpanitu denominat Esagila, sota una gran massa de runa que el recobria, temple que no va ser examinat fins al 1910.
El 1902, Koldewey va excavar Borsippa breument, delimitant el perímetre de la seva àrea sagrada. El 1913 va dirigir les excavacions que van trobar i van identificar l'estructura del zigurat denominat Etemenanki, popularment associat a la Torre de Babel esmentada en el Gènesi. També va participar en el descobriment de la Porta d'Ixtar a les ruïnes de Babilònia el 1902. Els Jardins Penjants de Babilònia, una de les set Meravelles del Món, també van ser descoberts per Koldewey.

## Obra

* Neandreia (1891)
* Els temples de Babilònia i de Borsippa segons els resultats de les excavacions (1911)
* Babilònia ressuscitada, resultat de les excavacions alemanyes (1914)
* La porta de Ishtar en Babilònia (1918)

## Vegeu també

* Arqueologia bíblica

## Bibliografia

* Werner Keller, I la Bíblia tenia raó. 1992. ISBN 84-226-3791-X

## Referències

* ↑ Georges Roux. «Mesopotamia». [Consulta: 22 desembre 2012].