OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cronologia ASPRO

La cronologia ASPRO és un sistema de datació en nou períodes de l'antic Orient Pròxim utilitzat per la Maison de l'Orient et de la Méditerranée (MOM) per a jaciments arqueològics d'entre 14.000 i 5.700 aC.
Publicada per primera vegada el 1994, ASPRO significa «Atlas des sites du Proche-Orient» (del francès, Atles dels jaciments del Pròxim Orient), una publicació francesa pionera realitzada per Francis Hours i desenvolupada per altres estudiosos, com Olivier Aurenche.
Els períodes, cultures, característiques i intervals de dates de la cronologia original de l'ASPRO són:
| Període ASPRO | Fases culturals | Dates BP | Dates EC |
| Període 1 | Natufià, Zarzià final | 12.000 – 10.300 BP | 12.000 – 10.200 EC |
| Període 2 | Protoneolític, Neolític preceràmic A, Khiamià, Sultanià, Harifià | 10.300 – 9.600 BP | 10.200 – 8.800 EC |
| Període 3 | Neolític preceràmic B (antic) | 9.600 – 8.000 BP | 8.800 – 7.600 EC |
| Període 4 | Neolític preceràmic B (mitjà) | 8.600 – 8.000 BP | 7.600 – 6.900 EC |
| Període 5 | Ceràmica cremada fosca, Çatal Hüyük, Umm Dabaghiya, Proto-Hassuna, Obeid 0 | 8.600 – 7.600 BP | 6.900 – 6.400 EC |
| Període 6 | Hassuna, Samarra, Halaf, Obeid 1 | 7.600 – 7.000 BP | 6.400 – 5.800 EC |
| Període 7 | Neolític preceràmic A, Halaf final, Obeid 2 | 7.000 – 6.500 BP | 5.800 – 5.400 EC |
| Període 8 | Neolític preceràmic B, Obeid 3 | 6.500 – 6.100 BP | 5.400 – 5.000 EC |
| Període 9 | Obeid 4 | 6.100 – 5.700 BP | 5.000 – 4.500 EC |
L'any 2001, l'institut va revisar la cronologia dels sis primers períodes a partir de datació per carboni i corbes de calibració més recents. Al Període 3 es va poder distingir una fase inicial i tardana, però es van fusionar els períodes 4 i 5. En general, es van trobar més solapaments en el temps entre diferents fases culturals entre diferents llocs.
| Període ASPRO | Fases culturals | Dates BP | Dates EC |
| Període 1 | Natufià, Zarzià final | 12.000 – 10.300 BP | 12.500 – 9.500 EC |
| Període 2 | Protoneolític, Neolític preceràmic A | 10.300 – 9.600 BP | 10.500 – 8.300 EC |
| Període 3 | Neolític preceràmic B primerenc (antic) | 9.600 – .... BP | 9.200 – 8.300 EC |
| Període 3 | Neolític preceràmic B (mitjà) | .... – 8.000 BP | 8.400 – 7.500 EC |
| Període 4,5 | Neolític preceràmic B mitjà i tardà | 8.600 – 7.600 BP | 7.600 – 6.000 EC |
| Període 6 | Hassuna, Samarra, Halaf, Obeid 1 | 7.600 – 7.000 BP | 6.400 – 5.600 EC |

## Referències

* ↑ Atlas des sites du proche orient (14000 - 5700 BP) (en francès). Maison de l'Orient méditerranéen, 1994. ISBN 978-2-903264-53-6.
* ↑ «ASPRO : Atlas des Sites du Proche-Orient» (en francès). Maison de l'Orient méditerranéen.
* ↑ Auranche, O «Proto-neolithic and Neolithic Cultures in the Middle East — the Birth of Agriculture, Livestock Raining, and Ceramics: a Calibrated 14C Chronology 12,500–5500 cal BC» (en anglès). Radiocarbon, 43(3), 2001, pàg. 1191–1202.

## Vegeu també

* Antic Orient Pròxim
* Història de Mesopotàmia
* Neolític

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de MOM(francès)
* Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine.
# Giorgio Fieschi

Giorgio Fieschi (Gènova, Itàlia, llavors República de Gènova - Roma, 11 d'octubre de 1461) va ser un cardenal genovès del segle xv.
Era oncle del cardenal Niccolò Fieschi (1503) i és de la família dels papes Innocenci IV i Adrià V i dels cardenals Guglielmo Fieschi (1244), Luca Fieschi (1300), Giovanni Fieschi (1378), Ludovico Fieschi (1384), Lorenzo Fieschi (1706) i Adriano Fieschi (1834).

## Biografia

Fieschi va ser canonge a Gènova. L'any 1433 va ser nomenat bisbe de Mariana i l'any 1436 promogut arquebisbe de Gènova. El papa Eugeni IV el fa cardenal en el consistori del 18 de desembre de 1439. El cardenal Fieschi és bisbe in commendam de Sagone de 1443 a 1445 i és nomenat administrador d'Luni l'any 1446 i bisbe in commendam de Noli l'any 1447. Fieschi és Camarlenc del Col·legi Cardenalici l'any 1447 i bisbe in commendam d'Albenga de 1448 a 1459. És legat del papa Nicolau V a Ligúria. L'any 1455 finalment és nomenat Degà del Col·legi Cardenalici.
El cardinal Fieschi va participar al conclave de 1447 (elecció de Nicolau V) i als conclaves de 1455 (elecció de Calixt III i de 1458 (elecció de Pius II).

## Referències

* 1 2 3 «FIESCHI, Giorgio in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of December 18, 1439». [Consulta: 27 abril 2020].
* 1 2 «Giorgio Cardinal Fieschi (Flisco) [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 27 abril 2020].
# Periodisme especialitzat

El Periodisme especialitzat és un tipus de periodisme que es distingeix del periodisme generalista en què focalitza la seva atenció en aspectes singulars, que es va desenvolupar especialment durant la segona meitat del segle xx. Certa premsa especialitzada s'allunya del periodisme especialitzat per la seva manca de periodicitat, absència d'actualitat i la seva elaboració per tècnics i no periodistes.
El periodisme especialitzat és el que es troba en seccions dels diaris d'informació general i s'adreça a un públic ampli. Tracta els temes amb informació d'actualitat i un estil periodístic. Un periodisme especialitzat és el periodisme científic, però també el periodisme polític, periodisme internacional, periodisme cultural o periodisme esportiu. Sovint alguns àmbits d'especialització han quedat incorporats amb els anys dins les redaccions dels diaris com una part més d'allò habitual.

## Història

El periodisme especialitzat econòmic va ser el primer en existir. Des de la dècada del 1840 ja informació regular sobre borses als grans diaris europeus. A finals del segle xix i fins a la Primera Guerra mundial es va anar ampliant aquesta informació especialitzada, estenent-se a aspectes menys financers, més comercials o econòmics, mentre sorgien les primeres revistes especialitzades en economia. Però el fenomen del periodisme especialitzat es va desenvolupar principalment durant la segona meitat del segle xx.
Fins després de la II Guerra mundial era inexistent als diaris l'anomenada crònica científica sobre les noves tècniques físiques i industrials com l'energia atòmica, electrònica, medicina, astronàutica... Hohenberg deia el 1964 que "L'auge del reportatge especialitzat és un dels aspectes més estimulants del periodisme modern nord-americà" i defensava "satisfer cada dia més interès públic en camps com ara els de la ciència, l'educació, l'habitatge i la urbanització. La medicina, l'aviació, el treball i una dotzena d'altres temes especialitzats que formen part ordinària de les notícies del dia".

## Referències

* ↑ Manuel Calvo Hernando. Manual de periodismo científico. Bosch, gener 1997. ISBN 978-84-7676-383-4.
* ↑ Hohenberg, John. El periodista profesional. Mexico: Letras, 1962 [Consulta: 7 octubre 2016].
# Alix Sosa

Alix Sosa (Caracas, 3 de desembre de 1988) és una model i reina de bellesa veneçolana portadora dels títols Miss Bolívar Mundo 2013 i Miss Grand Venezuela 2014.

## Biografia i carrera professional

Alix Sosa és una jove model veneçolana nascuda a Caracas que va iniciar la seva carrera en el modelatge des de la infància. Els seus pares van morir quan era tot just una nena; la seva mare, Nancy Margarita González, va ser especialista en Turisme i Hoteleria (va morir al maig de 1996) i el seu pare, Claudio César Sosa va morir a l'abril de 2009; igualment té dos germans. Sosa és Llicenciada en Duanes i Comerç Exterior de l'Escola d'Hisenda Pública de Caracas i Especialista en Negociacions Internacionals de la mateixa casa d'estudis.
Posteriorment es va interessar en concursos de bellesa i així va participar en l'elecció Chica HTV en la primera edició de 2011. De la mateixa manera va participar sense èxit en Miss Veneçuela Món 2013 representant a l'estat Bolívar. Va desfilar a Veneçuela amb els millors dissenyadors. Després de la seva participació com la representant de Veneçuela en el Miss Grand Internacional 2014 a Bangkok (Tailàndia) s'ha projectat internacionalment des de la seva nova àrea de residència al sud de la Florida, Estats Units d'Amèrica.

## Miss Veneçuela Món 2013

Alix va representar a l'estat Bolívar a la primera edició de Miss Veneçuela Món que es va dur a terme el 10 d'agost a l'Estudi 1 de Venevisión, on va competir amb 11 candidates representants de diversos estats i regions de Veneçuela. El certamen va ser finalment guanyat per Karen Soto.

## Miss Grand Internacional 2014

Alix Sosa va ser coronada com Miss Grand Venezuela de mans de la seva antecessora Mariana Jiménez (qui més tard es va convertir en Miss Veneçuela), i per això va tenir el dret de representar el país en la 2a edició de Miss Grand International que es va realitzar el 7 de octubre de 2014 a la ciutat de Bangkok (Tailàndia). Sosa va competir amb altres 84 candidates de diversos països i territoris autònoms, i es va posicionar entre les 20 semifinalistes d'aquell certamen que va ser guanyat finalment per Lees García de Cuba.

## Referències

* ↑ «VENEZUELA: Alix Sosa impacta en Tailandia y está entre las favoritas» (en castellà). Entorno Inteligente.
* ↑ «Alix Sosa, la nueva Miss Grand Venezuela, nos representará en Tailandia» (en castellà). Diario 2001.
* ↑ «Y ella es... Alix Sosa, Señorita Bolívar en el Miss Venezuela Mundo 2013» (en castellà). Venevisión. Arxivat de l'original el 2018-07-05. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ «Miss Gran International Contestant detail Alix Sosa» (en castellà). Miss Grand International.
* ↑ «Alix Sosa es Miss Grand Venezuela 2014» (en castellà). Belleza Venezolana. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 24 agost 2020].
# Christina Gerarda Enschedé

Christina Gerarda Enschedé (Haarlem, 10 de desembre de 1791 - 1873) fou una pintora neerlandesa del segle XIX

## Biografia

Va néixer en Haarlem com la cinquena de nou fills i la tercera filla de Johannes Enschedé Jr. i la seva dona Johanna Elisabeth Swaving. Després de la mort prematura del seu pare el 1799 es va convertir en sòcia del negoci familiar però no va prendre part activa en les actuacions diàries. Ella i la seva germana Sandrina van prendre classes de dibuix i estaven actives en els grups de societat de la seva mare. El Museu Teyler té aquarel·les realitzades per ambdues dones. Va fer pintures de bodegons amb flors i fruita a la manera de Vincent Jansz van der Vinne i va regalar un a Jan van Walré el 1829 qui va escriure un poema sobre ella.
Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie és coneguda pels seus bodegons que daten en la seva majoria al voltant del 1830. Va signar els seus treballs com a «C. Enschedé»' o «C.G. Enschedé»
Mai es va casar i va viure en una casa, prop de l'empresa familiar al Oude Groenmarkt darrere del St. Bavochurch, on està enterrada a la tomba de la família.

## Referències

* 1 2 3 «Christina Enschedé» (en neerlandès). historici.nl. [Consulta: 15 abril 2016].
* 1 2 «Christina Gerarda Enschedé» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie.
# Alonso de Barreda

Alonso de Barreda o de la Barreda (Madrid, s. XV) va ser un noble castellà.
Fill de Pedro González de Barreda, anomenat el Bo o el segon Adam, uns adjectius que Álvarez y Baena també li atorga a Alonso, tot i que sembla que el segon només s'aplicà al seu pare. Va ser el fundador del majorat de la casa de Barreda a la vila de Madrid i l'iniciador de la branca madrilenya de la família. Va estar al servei del rei Enric IV de Castella i va combatre contra els musulmans de la península amb el grau o títol de capità. Es va casar amb la seva cosina Catalina González de Mendoza. Va ser el seu hereu el militar i conquistador Pedro de Barreda.

## Referències

* 1 2 3 Barreda y Acedo-Rico, Juan de la. La casa de Barreda en Cantabria (en castellà). Santander: Centro de Estudios Montañeses, 2001, p. 41-42.
* 1 2 Barreda y Acedo-Rico, Juan de la. Viejas familias de Alcalá de Henares (en castellà). Madrid: Editorial Complutense, 2003, p. 58.
* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 20.
# Anacroneuria perija

Anacroneuria perija és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1999. Proc.Biol.Soc.Wash. 112(1):80.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):166.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 24 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Charles-Louis Girault

Charles-Louis Girault (Cosne-Cours-sur-Loire, regió de Borgonya, 1851- París, 1932) va ser un arquitecte francès.
Alumne d'Honoré Daumet a l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts, Charles Girault va guanyar el primer gran premi de Roma el 1880. El tema de la prova final tenia per títol «Un hospice pour les enfants malades, sur les bords de la Méditerranée» (Un hospici per als nens malalts, a les vores de la Mediterrània).
El jove arquitecte es va convertir en pensionat de l'Acadèmia de França a Roma, del 28 de gener de 1881 al 31 de desembre de 1884.
Va participar en el disseny i construcció del Grand Palais i de la que seria la seva obra mestra, el Petit Palais, de 1896 a 1900. Algunes de les seves obres principals també inclouen el disseny de la tomba de Louis Pasteur o el Palacio Taranco a Montevideo.
Va ser escollit membre de l'Académie des Beaux-Arts de l'Institut de France el 1902.
Va ser escollit pel rei Leopold II de Bèlgica com a arquitecte de les Àrcades du Cinquantenaire a Brussel·les el 1905 i del que avui dia és el Museu Reial de l'Àfrica Central a Tervuren, començat el 1904 i inaugurat el 1910.

## Enllaços externs

* Charles Giraulta l'institut-de-france.fr
* Archive Charles Girault Royal museum for central Africa
# Prats i Sant Tomàs

Prats i Sant Tomàs va ser una comuna de la comarca nord-catalana del Conflent. Tingué una existència curta: una trentena d'anys. Va ser creada amb la implantació del Nou règim subsegüent a la Revolució Francesa, i quedà extingida el 1822 per annexió a la comuna de Fontpedrosa.

## Història

La comuna de Prats-Sant Tomàs es va crear al voltant de 1793 per la fusió dels pobles de Prats Balaguer i Sant Tomàs. Està lligada a la de Fontpedrosa el 26 de juny de 1822. Una part del llogaret està subjecta a allaus de terra després de fortes precipitacions al desembre de 1932.

## Referències

* ↑ Notice Cassini de Saint-Thomas
* ↑ Plantilla:Paroisses et communes des PO
* ↑ Fabricio Cardenas, Vieux papiers des Pyrénées-Orientales, Pluies diluviennes en décembre 1932 , 3 février 2014
# Fermentació fosca

La fermentació fosca és la conversió d'un substrat orgànic a biohidrogen mitjançant un procés de fermentació dut a terme per certs grups de bacteris. Les tres reaccions bioquímiques involucrades en aquest procés són similars a una conversió anaeròbica, però se'n diferencien degut a l'absència de llum en aquest cas.

## Referències

* ↑ Sołowski, Gaweł; Pastuszak, Krzysztof «Modelling of dark fermentation of glucose and sour cabbage» (en anglès). Heliyon, 7, 8, 01-08-2021. DOI: 10.1016/j.heliyon.2021.e07690. ISSN: 2405-8440. PMC: PMC8350504. PMID: 34401576.
# Potamarius grandoculis

Potamarius grandoculis és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes. Va ser descrit per Franz Steindachner el 1877.

## Morfologia

* Els adults poden atènyer uns 35 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius Doce i Paraíba do Sul.

## Referències

* ↑ Steindachner, Franz «Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III)». Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe, 74, 1877, pàg. 559––694.
* 1 2 3 «Potamarius grandoculis (Steindachner, 1877)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Burgess, Warren E. «Check List of the Freshwater Fishes of South and Central America» (en anglès). Copeia, 2004, 3, 01-08-2004, pàg. 714–716. DOI: 10.1643/OT-04-142. ISSN: 0045-8511.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Kailola, P.J. i W.A. Bussing, 1995. Ariidae. Bagres marinos. p. 860-886. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guía FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Marceniuk, A.P. i N.A. Menezes, 2007. Systematics of the family Ariidae (Ostariophysi, Siluriformes), with a redefinition of the genera. Zootaxa 1416:1-126.
# Neolamprologus mondabu

Neolamprologus mondabu és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 «Neolamprologus mondabu» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Neolamprologus. p. 274-294. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# The Sims 3: Late Night

The Sims 3: Late Night és la tercera expansió del videojoc de simulació de vida The Sims 3 desenvolupada i distribuïda per Electronic Arts. El principal tema de l'expansió és la possibilitat d'anar a discoteques, festes nocturnes, ser famós i característiques semblants a les de The Sims: Superstar i The Sims 2: Night Live. En aquestes noves destinacions els Sims poden conèixer altres Sims, normals, famosos i fins i tot vampirs.

## Vegeu també

* The Sims 3
* The Sims 3: Trotamons
* The Sims 3: Ambitions
# Aleksandra Dawidowicz

Aleksandra Katarzyna Dawidowicz (Kalisz, 4 de febrer de 1987) és una esportista polonesa que competeix en ciclisme de muntanya en la disciplina de camp a través, guanyadora d'una medalla de bronze al Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya de 2012, en la prova per eliminació.

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2009
** Campiona del món sub-23 en Camp a través
** Campiona d'Europa sub-23 en Camp a través
* 2014
** Campió de Polònia en Camp a través per eliminació

## Palmarès en ruta

* 2005
** Campiona d'Europa júnior en Contrarellotge
* 2008
** Campió de Polònia sub-23 en ruta

## Referències

* ↑ «Aleksandra Dawidowicz» Arxivat 2012-12-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Aleksandra Dawidowicz» en The-sports.org (anglès)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Prokofiev (cràter)

Prokofiev és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 112 km de diàmetre. Porta el nom del compositor rus Sergei Prokofiev (1891-1953), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.
Les dades de la sonda espacial MESSENGER indica que conté aigua congelada i compostos orgànics.

## Referències

* ↑ «Prokofiev». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 06-08-2012. [Consulta: 16 juny 2017].
* ↑ MESSENGER Finds New Evidence for Water Ice at Mercury's Poles Arxivat 2012-12-01 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Thermal Stability of Volatiles in the North Polar Region of Mercury (anglès)

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Negra

Una negra és el símbol utilitzat per indicar un so amb una duració de temps. Correspon a la quarta part d'una nota rodona. La negra és un oval colorejat de negre (d'aquí el seu nom), de la qual surt una línia recta vertical, sense cap adorn. El seu silenci equivalent és el silenci de negra que significa que durant un temps no s'efectua so. El silenci de negra habitualment es representa amb el símbol , ocasionalment, però, es fa servir el símbol antic .
La il·lustració mostra dues negres i un silenci de negra. La direcció de la barra vertical depèn de la posició de la nota dins del pentagrama. Des de la tercera línia cap amunt la negra es representa amb el pal cap avall sortint des de l'esquerra del cap de la negra. Per negres situades per sota la tercera línia del pentagrama, el pal es col·loca cap amunt sortint de la dreta del cap de la negra. Aquesta regla no és, això no obstant, absoluta, i pot variar quan és necessari lligar notes o quan hi ha més d'una veu.
En qüestions de ritme, la negra sol ser el patró utilitzat per la majoria de les peces. Els compassos "per quatre" (tres per quatre, dos per quatre, quatre per quatre, ...), en què la negra dura un temps del compàs són, en general, els més utilitzats. La mètrica d'una obra musical sol estar marcada en "negres per minut".
Viccionari