OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plectrohyla tecunumani

Plectrohyla tecunumani és una espècie de granota endèmica de Guatemala.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Acevedo, M. & Smith, E. 2004. Plectrohyla tecunumani. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Poble Andorrà. Portaveu del Casal Andorrà de Barcelona

Poble Andorrà. Portaveu del Casal Andorrà de Barcelona fou una publicació periòdica andorrana d'actualitat. Va sortir al carrer com a successora de les publicacions Butlletí de la Societat Andorrana de Residents a Barcelona i La nova Andorra. De periodicitat mensual, es considerava la publicació portaveu del Casal d'Andorra a Barcelona. Aquest diari va tenir dues èpoques diferenciades. La primera des del març del 1934, fins a l'abril del 1936, amb un total de 26 números. El maig de 1936 canvia de format, i passa de 48x34 cm a 25x35 cm. Inicia també nova numeració, publicant un total de 19 números. La segona època tenia per subtítol: Periòdic del Casal Andorrà a Barcelona.
L'editor era el Casal d'Andorra a Barcelona. El director de la primera època fou Jacint Martisella, president de l'associació. Durant la segona època n'eren els directors Xavier i Ivo Fiter. Era un periòdic no venal, que únicament es distribuïa entre els socis del Casal Andorrà o de la Societat Andorrana de Residents a Barcelona. Els components de la redacció i col·laboradors eren Xavier FiterJacint Martisella, Amadeu Rossell, Ivo Fiter, Gil Torres, Agustí Riqué, Josep Alemany Borràs, J. Arnalot, E. Kucera, Font Palmerola i Manel Duran.

## Referències

* 1 2 Pont Sorribes, Carles. Història de la premsa andorrana. 1917-2005. Andorra: Biblioteca Nacional d'Andorra, 2009. ISBN 978-99920-0-500-2.
* ↑ Valls, Àlvar «Els mitjans de comunicació a Andorra». Serra d'or, 434, 01-02-1996, p. 37-39.
* ↑ Poble Andorrà. Portaveu del Casal Andorrà de Barcelona, 1-26, 1934-1936.
* ↑ Poble Andorrà. Periòdic del Casal Andorrà de Barcelona, 1-19, 1936-1937.

## Bibliografia

* Bertrana, Univers (coord.). L'entorn comunicatiu d'Andorra. Andorra: Universitat d'Andorra, 2015. ISBN 978-99920-3-059-2.

## Enllaços externs

* Hemeroteca de la Biblioteca Nacional d'Andorra Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* Catàleg de la Biblioteca Nacional d'Andorra
# Pont d'Algerri

El Pont d'Algerri és una obra d'Algerri (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pontet d'un sol arc, tot de pedra molt gastada, pla i situat sobre un barranc sense nom a pocs metres de la carretera, no s'hi veu cap camí.

## Referències

* ↑ «Pont d'Algerri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Premis Nacionals de Cultura 2014

Els Premis Nacionals de Cultura 2014 van ser atorgats pel Consell Nacional de la Cultura i de les Arts d'acord amb el que estableixen la Llei 6/2008, de 13 de maig, del CoNCA i el Decret 148/2013, de 2 d'abril, dels Premis Nacionals de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
El 2014 el CoNCA va voler distingir la innovació, la continuïtat i l'excel·lència. El Premis Nacionals de Cultura 2014 vindiquen la creativitat com a veritable símbol d'un país amb un dinamisme cultural que és part constitutiva de la seva personalitat històrica. Cultura i societat civil són, per a Catalunya, un eix de passat, present i futur.
El Plenari del CoNCA, constituït en Jurat dels Premis Nacionals de Cultura 2014, ha decidit atorgar deu premis, el màxim que permet el marc legal, a les persones i entitats que figuren a continuació, cadascun d'ells amb una dotació de 15.000 euros. L'acte de concessió va tenir lloc el 2 de juny de 2014 i fou presidit pel Molt Hble. Sr. Artur Mas, president de la Generalitat de Catalunya.

## Guardonats

* Amical Wikimedia
* Mireia Barrera
* La Principal de la Bisbal
* Joan Massagué i Solé
* Vicenç Pagès Jordà
* Pepa Plana
* Festival Sónar
* The Dalí Museum St. Petersburg
* Jaume Vallcorba
* Roberto Oliván

## Referències

* ↑ «Premis Nacionals de Cultura 2014». web. CoNCA. [Consulta: 14 juny 2017].
* ↑ «Amical Wikimedia, Premi Nacional de Cultura» (en castellà). La Vanguardia, 07-05-2014 [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «La Principal de la Bisbal, premi Nacional de Cultura». Diari de Girona, 16-04-2014. [Consulta: 14 juny 2017].
* 1 2 «Premi Nacional de Cultura per a Vicenç Pagès Jordà i Jaume Vallcorba». Institució de les Lletres Catalanes, 18-04-2014. [Consulta: 14 juny 2017].
# Pomatostòmids

Els pomatostòmids (Pomatostomidae) són una família d'ocells de l'ordre dels passeriformes, habitants dels matolls i boscos àrids d'Austràlia i Nova Guinea.
Duran molt de temps aquests ocells es van classificar de manera temptativa als timàlids (Timaliidae), per l'aparença similar i els hàbits. Les investigacions més recents, però, indiquen que ocupen un lloc molt basal per a pertànyer a l'infraordre Passerida i menys encara per ser situats a la superfamília Sylvioidea, on s'han situat els timàlids. Tot això ha ocasionat la creació de llur pròpia família, que es considera propera als ortoníquids (Orthonychidae).

## Morfologia

* Són de mitjana grandària, fent 17 – 27 cm de llargària, amb un pes de 30 – 85 gr.
* Bec corbat.
* Les ales són curtes i arrodonides, i la cua llarga i, sovint oberta con si fos un ventall.
* Peus i potes fortes i adaptades a una existència terrestre. No hi ha dimorfisme sexual en el plomatge, que pot contenir els colors cafè, vermellós o gris, sovint amb nítides taques blanques a cara i gola.
Els joves són similars als adults.

## Alimentació

D'alimentació omnívora, fan la recerca d'aliment en grups familiars o en petites bandades de fins a 20 individus. S'alimenten principalment d'insectes i altres invertebrats, però també de llavors, fruits i petits vertebrats. Obtenen l'aliment a terra i també a arbustos baixos.

## Reproducció

D'hàbits monògams, defensen el seu territori. Tenen una temporada de reproducció ampla. Mascles del grup poden ajudar al mascle reproductor en les seves obligacions, mentre que femelles ajuden a la femella reproductora. Construeixen grans nius comunals com a dormidors, que poden ser utilitzats per a la reproducció, o bé fabricar uns altres. Hi pot haver un gran nombre de nius utilitzats pel grup en una àrea petita. Quan la femella està criant només ella utilitza el niu de cria.
Ponen 1 – 5 ous (depenent de l'espècie) que són covats per la femella reproductora, amb ocasional ajuda del mascle. Els mascles reproductors i els mascles ajudants alimenten la femella reproductora durant la incubació, que dura 19 - 25 dies.
La femella cova els pollets fins que són capaços de realitzar la termoregulació, i els pollets no estan coberts de ploma fins als 16-23 dies. Després de deixar el niu els pollastres seran alimentats encara pels adults alguns mesos.

## Taxonomia

La classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 2010) inclou dos gèneres amb 5 espècies dins aquesta família:
* Gènere Garritornis, amb una espècie: cridaner de Nova Guinea (Garritornis isidorei).
* Gènere Pomatostomus, amb 4 espècies.
En la classificació de Clements 6a edició (2009), no s'inclou el gènere Garritornis, i totes cinc espècies són ubicades al gènere Pomatostomus.

## Referències

* ↑ Classificació de Clemments 6ª edició (amb revisions del 2009) Rev. 10-06-2010
* Del Hoyo, J.; Elliot, A. & Christie D. (editors). (2007). Handbook of the Birds of the World. Volum 12: Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions. ISBN 978-84-96553-42-2
# Pombia

Pombia (Pombia en piemontès, Pumbia en llombard) és una comuna italiana amb 2.122 habitants (2010) a la província de Novara a la regió del Piemont. Hi ha un Safari Park.
Limita amb els municipis de Divignano, Marano Ticino, Somma Lombardo, Varallo Pombia i Vizzola Ticino.
És notable perquè fou seu d'un comtat a l'alta edat mitjana. Vegeu comtat de Pombia.

## Galeria

* Runes de l'antic castell
# Pombas (Cap Verd)

Pombas (crioll capverdià Pónbas) és una ciutat al nord-est de l'illa de Santo Antão a l'arxipèlag de Cap Verd. És la seu del municipi de Paul. Està situat a la costa, a la desembocadura del Ribeira do Paul 6 km al sud-est de Ribeira Grande i 15,2 km al nord de la capital de l'illa Porto Novo. També es troba a 290 km al nord-oest de la capital, Praia. El poble deu el seu nom al pendent Faj das Pombas i és a prop de Ribeira do Paul.
La ciutat està a la carretera que uneix Ribeira Grande, Paul i Porto Novo a través del punt més oriental que es va obrir al voltant de 2007. El centre urbà es compon de diversos edificis d'estil colonial, com l'església de San António situada per sobre del nivell del mar.
Fou elevada a la categoria de ciutat el 2010, la més recent a Cap Verd.

## Demografia

La població va créixer entre 1991 i 2005, més recentment la majoria de la població rural s'ha traslladat a Mindelo, alguns es van desplaçar a Porto Novo o a Praia.
* 1991: 1,161
* 2000: 1,802
* 2005: 1,818
* 2010: 1,295

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Referències

* ↑ Elevation of Pombas Into a City Arxivat 2011-01-22 a Wayback Machine., law 77/VII/2010, published in B. O., no. 32, Series I August 23, 2010 (portuguès)
* ↑ Cape Verdean INE census of June 23, 1991
* ↑ Cape Verdean INE census of June 16, 1991
* ↑ Estimate, highest recorded population reached
* ↑ INE census of 2010

## Bibliografia

* García, Jesús (2009) El mundo a tu aire: Cabo Verde. Edic. Gaesa, Madrid, ISBN 978-84-8023-685-0
# Pont de la Capella (Espot)

El Pont de la Capella, o, simplement, Pont d'Espot, és un pont romànic del poble d'Espot, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat damunt del riu Escrita, en el sector nord del poble. Uneix les dues parts del poble d'Espot, el Solau i l'Obago.
És un pont d'un sol ull, amb arc de mig punt. Fa 18,4 metres de llarg, repartit en dos trams en forma de rampa suau; l'amplada és de 4,9, baranes incloses. L'alçada del pont, damunt de l'aigua, assoleix els 13 metres.
És un pont romànic o de tradició romànica, dins de la línia habitual dels ponts medievals pirinencs.

## Bibliografia

* Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep. «Pont d'Isavarre». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* El Pont de la Capella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Prisma

«Prisma» té aquests significats:
* Prisma (geometria), sòlid acabat amb dos polígons paral·lels i iguals que s'anomenen bases, i per tants paral·lelograms com costats tingui les bases, que s'anomenen costats
* Prisma (revista), revista de gran qualitat dedicada a l'art i a la literatura
* Prisma (òptica), medi transparent limitat per cares planes no paral·leles amb el que es produeixen reflexions, refraccions i descomposicions de la llum
* Prisma (TV), canal de televisió de Veneçuela
* Peurijeuma, grup de K Pop
# Primož Ulaga

Primož Ulaga (Ljubljana, 20 de juliol de 1962) és un saltador eslovè, ja retirat, que va competir sota bandera iugoslava durant la 1980 i 1990.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sarajevo, on va disputar dues proves del programa de salt amb esquís. Quatre anys més tard, als Jocs de Calgary, va disputar tres proves del programa de salt amb esquís. En les proves individuals finalitzà en posicions força endarrerides, mentre en la prova de salt llarg per equips guanyà la medalla de plata formant equip amb Matjaž Zupan, Matjaž Debelak i Miran Tepeš.
A la Copa del món de salts amb esquí destaca una tercera posició final en l'edició de 1987-1988, així com nou victòries parcials entre 1981 i 1988. També guanyà una medalla de plata al Campionat del món de vol amb esquís de 1988.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Primož Ulaga». [Consulta: 21 març 2022].
* ↑ «ULAGA Primoz - Athlete Information». [Consulta: 21 març 2022].
# Prefectura de Daxing'anling

La Prefectura de Daxing'anling (en xinès 大兴安岭地区; pinyin Dàxīng'ānlǐng Dìqū) és una prefectura de la província de Heilongjiang. És el territori més al nord de la província i de tota la Xina, concretament a la ciutat-comtat de Mohe. La prefectura, al seu torn, es divideix en quatre Zones Administratives, dos Comtats i una ciutat.
La Prefectura inclou també els territoris de Jiagedaqi i Songling. La situació d'aquests dos territoris és complexa i està en disputa, ja que nominalment formen part també de la Bandera Autònoma d'Oroqen, que és part de la província de Mongòlia Interior, però de facto la gestió és dirigida des de la Prefectura de Daxing'anling, a la província de Heilongjiang, la qual cosa ha portat disputes entre els dos governs provincials.
La ciutat més gran de la prefectura és la ciutat de Tahe, que té uns 60.000 habitants i se situa al nord de la regió.
# Dendropsophus garagoensis

Dendropsophus garagoensis és una espècie de granota que viu a Colòmbia.

## Referències

* Ardila-Robayo, M.C. & Rueda, J.V. 2004. Dendropsophus garagoensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Praia Melão

Praia Melão és una localitat de São Tomé i Príncipe, a la platja. Es troba al districte de Mé-Zóchi, al nord-est de l'illa de São Tomé. La seva població és de 2.296 (2008 est.).

## Evolució de la població

Població de Praia Melão (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 2.014 | 2.296 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Maria Pia d'Itàlia (princesa de Iugoslàvia)

Maria Pia d'Itàlia, princesa de Iugoslàvia (Nàpols 1934). Princesa d'Itàlia amb el tractament d'altesa reial que a través del seu matrimoni amb el príncep Alexandre de Iugoslàvia esdevingué princesa de Iugoslàvia.
Nascuda a Nàpols el dia 24 de setembre de 1934 essent filla del rei Humbert II d'Itàlia i de la princesa Maria Josep de Bèlgica. Maria Pia era neta per via paterna del rei Víctor Manuel III d'Itàlia i de la princesa Helena de Montenegro i per via materna del rei Albert I de Bèlgica i de la duquessa Elisabet de Baviera.
Maria Pia nasqué com a filla primogènita dels príncep hereus d'Itàlia. Es casà a Cascais, Portugal, el dia 12 de febrer de 1955 amb el príncep Alexandre de Iugoslàvia, fill del príncep Pau de Iugoslàvia i de la princesa Olga de Grècia. La parella tingué quatre fills:
Maria Pia es divorcià d'Alexandre el 1967 i s'instal·là al costat del seu pare a Vil·la Savoia d'Estoril. Posteriorment es casà a Manalapan, a l'estat estatunidenc de Florida amb el príncep Miquel de Borbó-Parma.
Maria Pia i els seus germans hagueren de suportar des de molt petits contínues discussions entre els seus pares que generaren en una separació de fet des de l'any 1947. Maria Pia i els seus germans s'han disputat l'herència familiar generant d'aquesta forma fortes discussions, a vegades públiques, pel patrimoni de la Casa dels Savoia.
Malgrat que Maria Pia assistí al casament religiós del seu nebot, el príncep Manuel Filibert d'Itàlia amb Clotilde Courau el 2003 a Roma, les relacions amb el seu germà, el príncep Víctor Manuel d'Itàlia són nul·les, essent Maria Pia una de les principals crítiques de la gestió del seu germà al capdavant de la Casa de Savoia.
# Lluís Folch

Lluís Folch és el nom dels següents personatges:
* Lluís Folch i Torres (1879-1946), crític d'art i pedagog català.
* Lluís Folch i Camarasa (Barcelona 1913 - 1999), metge, pedagog català i fill de Lluís Folch i Torres.
# Museu del Monestir (Sant Joan de les Abadesses)

El Museu del Monestir és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici que ocupa el museu del monestir era, abans de ser remodelat, la casa rectoral de la parròquia. L'accés des de l'exterior es fa per la plaça de l'Abadia i comunica directament amb el claustre gòtic del monestir. Està format per la planta baixa i un pis; la teulada és a dues aigües. L'edifici va ser refet l'any 1963 per Raimon Duran i Reynals, que sobretot, va fer endarrerir la línia de façana d'aquest edifici. L'adaptació per a ser museu es va realitzar els anys immediats abans de la seva inauguració, el 6 de juliol de 1975; d'aquestes obres cal destacar especialment l'esvelta escala de maó, amb volta catalana, obra de Francesc Fajula i Pellicer.

## Referències

* ↑ «Museu del Monestir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Mario Soto Benavides

Mario Soto Benavides (10 de juliol de 1950) és un exfutbolista xilè. Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1982.

## Referències

* ↑ Mario Soto Statistics Arxivat 2014-04-14 a Wayback Machine. FIFA. Consultat 4 febrer 2010.
* ↑ Mundialistas chilenos
* ↑ Perfil a national-football-teams
# Mario Botta

Mario Botta (1 d'abril de 1943) és un arquitecte nascut a Mendrisio, cantó de Tesino, Suïssa.
Va dissenyar la seva primer casa als 16 anys, encara que es desconeix si va ser construïda. Va estudiar en el Liceu Artístic de Milà i en l'Institut Universitari di Architettura (IUAV) de Venècia on es va diplomar amb Carlo Scarpa.
Les seves idees van ser influenciades per Le Corbusier, i Louis Kahn amb els quals va tenir ocasió de treballar durant la seva estada a Venècia. Va obrir la seva pròpia oficina el 1970 a Lugano. El seu estil és fort i geomètric. Els seus edificis són sovint construïts amb maons. El seu estil particular pot ser vist en tota Suïssa, particularment en la regió de Ticino i també en el Mediatheque de Villeurbanne (1988), una catedral prop d'Evry (1995) i el San Francisco Museum of Modern Art (1994). Des de 1996 exerceix la docència en l'Acadèmia d'Arquitectura de Mendrisio de la Universitat de Suïssa Italiana.

## Enllaços externs

* (anglès) (alemany) Web oficial de Mario Botta
* (francès) (anglès) (castellà) Catedral d'Evry
# Pugnac

Pugnac és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.013 | 1.039 | 1.120 | 1.610 | 1.875 | 1.893 | 1.964 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Roux | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Praia Inhame

Praia Inhame és una platja situada a la zona més al sud i a la costa sud de l'illa de São Tomé a São Tomé i Príncipe. La platja és gairebé al sud-oest de Porto Alegre i la Carretera Nacional 2. La platja està situada a uns 3 km al nord de l'Equador.
La platja es troba al sud de l'illa. Té forma de mitja lluna, té un quilòmetre de llarg i 10-20 metres d'ample, i està envoltada pel bosc gairebé com totes les platges de l'illa. Les plantacions no estan situades al voltant de l'àrea de la platja, tret de la part mitjana. Les platges properes són Praia Cabana al costat del petit punt de l'est i Praia Piscina més a l'oest. Un monticle es troba al nord.
Hi ha un complex d'hotel i vila, construït al voltant de finals del segle, es diu Praia Inhame Eco Lodge. Està comunicat amb un camí de terra que uneix la carretera amb la part oest de l'illa, ja que no es connecta a Neves i Porto Alegre i la carretera nacional. Al sud hi ha el Canal da Rolas que separa l'Ilhéu das Rolas al sud.
S'hi ha trobat una nova espècie de serp a la zona de la platja l'any 2017 que s'anomenaria Naja peroescobari anomenada per l'explorador portuguès del segle xv Pêro Escobar, un dels tres que va descobrir l'illa en 1471.

## Referències

* ↑ «Relatório das Bases da Reforma Ortográfica». Diário de Governo, 12-09-1911.
* ↑ Praia Inhame, Wikimapia
* ↑ Ceríaco, L.M.P.; Marques, M.P.; Schmitz, A.; Bauer, A.M. «The “Cobra-preta” of São Tomé Island, Gulf of Guinea, is A New Species of Naja Laurenti, 1768 (Squamata: Elapidae)». Zootaxa, p. 121–141.
# Museu del Mar i de la Sal

El Museu del Mar i de la Sal de Torrevella (Baix Segura, País Valencià) és un museu fonamentalment etnològic dedicat a Torrevella i a la seua essència marinera i salinera que va ser inaugurat en 1995.
Compta amb seccions dedicades a arqueologia submarina, les salines, pesca artesanal, navegació de cabotatge, veleria, fusteria de ribera, armada, artesania salinera i taller del museu.
S'exposen des de les peces arqueològiques oposades al litoral a les seccions etnològiques en les quals s'expliquen i il·lustren diverses tasques del mar i de la sal i la seua evolució al llarg del temps.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 2 juny 2020].
* 1 2 «Turismo Comunidad Valenciana | Alicante, Benidorm, Valencia y Castellón - Comunitat Valenciana». [Consulta: 2 juny 2020].
# Joana d'Aragó

Joana d'Aragó és el nom dels següents personatges:
* Joana d'Aragó i d'Armanyac (1375 - 1407), princesa d'Aragó i comtessa consort de Foix
* Joana d'Aragó de Cabrera o Joana de Prades (? - 1441), Comtessa de Prades i baronessa d'Entença
* Joana d'Aragó i de Castella (Toledo, 1479 - Castell de Tordesillas, Valladolid 1555), princesa d'Astúries i de Girona, reina de Castella i Lleó
* Joana d'Aragó i d'Enríquez (1455 - Nàpols, 1517), princesa d'Aragó i reina consort de Nàpols (1476-1494)
* Joana II d'Aragó i Folc de Cardona (Sogorb, 1543 - Barcelona, 1608), Duquessa de Sogorb i comtessa d'Empúries
* Joana d'Aragó i de Navarra (Barcelona, 1344 - Castelló d'Empúries, 1384), princesa d'Aragó i comtessa consort d'Empúries (1373-1384)
* Joana de Portugal i d'Aragó (Almada, Portugal, 1439 - Madrid, 1475), infanta de Portugal i reina consort de Castella (1455-1474)
# Plegafulles boscà occidental

El plegafulles boscà occidental (Automolus virgatus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial de les terres baixes de l'est de Nicaragua, Costa Rica, Panamà i des de l'oest, nord i est de Colòmbia i sud de Veneçuela, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins l'oest d'Equador.

## Taxonomia

Antany era considera coespecífica amb el plegafulles boscà oriental (A. subulatus), dins del gènere Hyloctistes. Les diferències en el cant, però, van propiciar la proposta de considera-les espècies diferents a finals del segle passat, si bé no tots els autors van seguir la proposta. En època més recent, i arran estudis moleculars, s'han inclòs al gènere Automolus i s'han separat en dues espècies.

## Referències

* ↑ «Plegafulles boscà occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ RS Ridgely et G Tudor. 1994. The Birds of South America, Volume 2. University of Texas Press, Austin
* ↑ S Claramunt, EP Derryberry, CD Cadena, AM Cuervo, C Sanín et RT Brumfield. 2013. Phylogeny and classification of Automolus foliage-gleaners and allies (Furnariidae). Condor 115: 375–385.
# Gòrgies (metge)

Gòrgies (en llatí Gorgias, en grec antic Γοργίας) era un metge romà segurament d'origen grec, que va exercir a Roma. Va ser amic i contemporani de Galè i va viure al segle ii. Galè li va dedicar el seu llibre De Causis Procatarcticis.

## Referències

* ↑ 1. Gorgias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 285
# Apogon abrogramma

Apogon abrogramma és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de l'oceà Índic: Maldives.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Fraser, T. H. & E. A. Lachner. 1985. A revision of the cardinalfish subgenera Pristiapogon and Zoramia (genus Apogon) of the Indo-Pacific region (Teleostei: Apogonidae). Smithson. Contrib. Zool. No. 412: i-iii + 1-47.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.