OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eli Dionisi

Eli Dionisi (en llatí Aelius Dionysius en grec Αἴλιος Διονύσιος) va ser un retòric grec nascut a Halicarnàs que va viure al segle ii, en temps de l'emperador Hadrià.
Va ser també un teòric musical destacable i va escriure diverses obres sobre la música i la seva història. Se'l suposa descendent de Dionís d'Halicarnàs.
Les obres que se li atribueixen pels antics són:
* Un diccionari de paraules àtiques (Ἀττικὰ ὀνόματα 'Attiká onómata'), en 5 llibres. Foci parla molt bé d'aquesta obra i diu que en va fer una segona edició moli millorada. Per aquest llibre, a Eli Dionisi se l'anomenava aticista.
* Una història de la música (μουσικὴ ἱστορία 'Mousiké historía'), en 36 llibres. Suides diu que també parlava de músics i poetes de tota mena.
* Ῥυθμικά ὑπομνήματα ('Rythmiká hypomnémata', Tractat de rítmica), en 24 llibres segons Suides.
* Μουσικῆς παιδεία ἢ διατριβαί ('Mousikes paideía e diatríbai' Ensenyament i estudi de la música), en 22 llibres
* Una obra sobre el que Plató havia dit sobre la música, en 5 llibres.
Joannes Meursius li atribueix una obra, Περὶ ἀκλίτων ῥημάτων καὶ ἐγκλινομένων λέξεων ('Peri aklíton pemáton kaí énklinomenon léxeon' Expressions indeclinables i flexions de les paraules), però no diu en què es basa per fer-ho.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/1052?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=DionysiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1137. ]
# Regió de Grau

La Regió Grau va ser una de les dotze regions peruanes que es van crear mitjançant la Primera iniciativa de Regionalització, entre els anys 1988 i 1992, durant el govern del President Alan García Pérez. Va ser integrada per les províncies dels actuals departaments de Piura i Tumbes.
La Regió Grau va ser dividida per la seva Assemblea Regional en tres subregions:
* Piura: comprenia les províncies de Morropón i Huancabamba.
* Luciano Castillo: amb les províncies de Sullana, Paita, Talés i Ayabaca.
* Tumbes: amb les províncies de Tumbes, Zarumilla i Contralmirante Villar.
cal esmentar que durant l'existència de la Regió Grau la Província de Sechura encara no estava creada. El primer president de la Regió Grau va ser el Doctor Luis Antonio Paredes Maceda, qui va ser assassinat en 1992.
L'11 d'abril de 1992, el govern del President Alberto Fujimori va dissoldre les Assemblees Regionals i els Consells Regionals i va crear a nivell nacional els Consells Transitoris d'Administració Regional (CTAR). Així desapareixerien les regions creades durant la primera iniciativa de regionalització.

## Bandera

La bandera regional era horitzontal, blanc sobre vermell.

## Referències

* ↑ O'Neill, Decentralizing the State, p. 199.
* ↑ Alfonso Klauer. La República Federal de los Andes. Una propuesta de descentralización del Perú, p.12.
* ↑ PDF Hildegardo Córdova Aguilar EL PROCESO DE REGIONALIZACION EN EL PERU: ¿UNA SOLUCION PARA EL DESARROLLO?, Espacio y Desarrollo núm 6, 1994
* ↑ PDF Baltazar Caravedo Las regiones: ¿descentralizarán al Perú?, Revista EURE (Vol. XVIII, Nº 55), pp. 27-45, Santiago 1992
* ↑ Mañana rinden homenaje a Luis Paredes Maceda Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine., Diario Correo, 25 de gener de 2011
* ↑ Breve historia al web de la regió de Piura
# José Antonio Hernández Hernández

José Antonio Hernández Hernández (Guadix, 1964) és un periodista espanyol. Va treballar molts anys a El País com a cap d'investigació. És l'editor del projecte fuentesinformadas.com, conegut per haver publicat alguns dels enregistraments del comissari José Manuel Villarejo sobre el panorama polític espanyol.

## Biografia

Es va llicenciar en dret per la Universitat Complutense de Madrid. Va començar la seva trajectòria professional al El Día de Granada (1986-1987). Un any després va anar a treballar al Diario Jaén, on va treballar fins al 1990. Aquell any es va incorporar a la delegació de Sevilla de El País.
Més endavant va assumir diverses responsabilitats a El País, fins que fou nomenat cap d'investigació. Entre les seves investigacions més destacades, es troben haver destapat l'Operació Port sobre el dopatge al món del ciclisme (2006); així com investigacions de la trama Púnica, el cas Lezo, i publicar abans que ningú la sentència del judici al procés independentista català.
Des de juny de 2022 és el nou director del projecte fuentesinformadas.com, des d'on ha publicat en exclusiva diversos enregistraments de converses de Villarejo amb personalitats polítiques espanyoles, com Esperanza Aguirre, María Dolores de Cospedal i Jorge Fernández Díaz, entre d'altres.
Entre els seus referents es troben Jean Daniel, fundador de Le Nouvel Observateur, i Woodward i Bernstein, els periodistes que van destapar l'escàndol del Watergate.

## Premis i reconeixements

El 2010 va rebre el Premi Ortega y Gasset, per la seva investigació sobre el cas Gürtel, a la que es va dedicar de manera gairebé exclusiva entre 2009 i 2011. També ha rebut el premi El Defensor de Granada, atorgat per l'Asociación de la Prensa de Granada, el Premi Antonio Mompeón Motos, atorgat per l'Heraldo de Aragón i el premi de l'Abogacía de Madrid per la seva trajectòria com a periodista de tribunals.

## Referències

* 1 2 3 Torres Flores, Antonio. «José A. Hernández, el periodista que adelantó la sentencia del “procés”» (en espanyol europeu). La Voz de Almería. La Voz de Almería, 21-10-2019. [Consulta: 7 juliol 2022].
* 1 2 3 Confilegal, Redacción. «José Antonio Hernández, exjefe de Investigación de El País, nuevo director de "Fuentes Informadas"» (en castellà), 23-06-2022. [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ País, El «Granada premia la investigación de El PAIS sobre la Operación Puerto contra el dopaje» (en castellà). El País [Madrid], 14-01-2007. ISSN: 1134-6582.
* ↑ País, El «'El Heraldo' premia la investigación de EL PAÍS sobre la Operación Puerto» (en castellà). El País [Madrid], 19-09-2007. ISSN: 1134-6582.
# Província d'Andrés Ibáñez

La província d'Andrés Ibáñez és una de les 15 províncies del Departament de Santa Cruz a Bolívia. La seva capital és Santa Cruz de la Sierra.
La província va ser creada el 1944, durant la presidència de Gualberto Villarroel, i rep el nom d'Andrés Ibáñez, principal gestor de la revolució federalista i igualitària de 1876.

## Referències

* ↑ https://gacetaoficial.santacruz.gob.bo/archivos/estatuto_autonomico.pdf
# Ramon Banús i Crusellas

Ramon Banús i Crusellas (Santa Perpètua de Mogoda, 1947) va ser tècnic mecànic i va ser alcalde de Sant Quirze Safaja entre els anys 2007 i 2015.
Va treballar en una empresa de maquinària pesant de Santa Perpètua durant 37 anys, fins a jubilar-s'hi. A partir de l'any 1974 s'instal·là a Sant Quirze Safaja, d'on és la seva dona. En les eleccions municipals del 1991 es presentà com a independent en la llista de CiU, i va ocupar la regidoria de serveis i la primera tinença d'alcaldia. A les eleccions municipals del 2007 ja encapçalava la llista de CiU, que feu Banús alcalde el 16 de juny per un marge molt estret: 172 vots per CiU i 164 per a Independents per Sant Quirze Safaja, que presentava l'aleshores alcaldessa Assumpta Camps. A l'any 2011 va revalidar l'alcaldia guanyant les eleccions municipals per majoria absoluta.

## Referències

* 1 2 Queralt i Puig, Marta «Ramon Banús i Crusellas». Diccionari biogràfic. Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental. Museu de Granollers.
* ↑ «“La mancomunitat de serveis és la solució pels pobles petits”». Alcaldes.eu, 03-07-2012. [Consulta: 11 agost 2012].
# Regió de Gießen

La Regió de Gießen és una de les tres regions administratives (regierungsbezirke) de l'estat federat de Hessen, a Alemanya, situat al mig del Land. Va ser creada al 1981.
Està subdividida en cinc districtes (Landkreise):
* Kreise (districtes)
* Lahn-Dill-Kreis (Wetzlar)
* Gießen (Gießen)
* Limburg-Weilburg (Limburg)
* Marburg-Biedenkopf (Marburg)
* Vogelsberg (Lauterbach)

## Bibliografia

* Regierungspräsidium Gießen, Pressestelle (Hrsg.): 1981-2006 25 Jahre Regierungspräsidium Gießen. Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine. Eigenverlag, Gießen 2006, ohne ISBN

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Rainúlfides

Els Rainúlfides o Ramnúlfides foren una nissaga franca de la que van sorgir els comtes de Poitiers i ducs d'Aquitània, els darrers prínceps d'Antioquia (de Bohemon III a Bohemon VII i Lúcia) i els reis de Xipre de la segona dinastia de Lusignan o ramnúlfida (1267 a 1489).
El seu ancestre fou Rainulf o Ramnulf I, comte de Poitiers del 839 al 866, fill de Gerard comte d'Alvèrnia. Par darrere d'aquest, basat en el Liber Memorialis de l'abadia de Reichenau i en l'onomàstica, Christian Settipani suggereix que Gerard era fill d'Esteve comte de París, que al seu torn era fill de Gerard I comte de París el que uniria les famílies rainúlfida i geràrdida (un possible origen de la casa de Lorena).
# Recologne (Alt Saona)

Recologne és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 37 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Recologne era de 37 persones. Hi havia 15 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 7 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 16 eren l'habitatge principal de la família i 6 eren segones residències. 21 eren cases i 1 era un apartament. Dels 16 habitatges principals, 11 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Recologne el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 19 eren actives i 10 eren inactives. De les 19 persones actives 17 estaven ocupades (11 homes i 6 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Recologne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Recologne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ramanella palmata

Ramanella palmata és una espècie de granota que viu a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. 2004. Ramanella palmata. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Regió econòmica de l'Ural

La regió econòmica de l'Ural (en rus: Ура́льский экономи́ческий райо́н; uralski ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia. Té una superfície de 824 000 km².
La part meridional de la regió de l'ural sempre ha estat el principal centre productor de ferro i d'acer. També s'hi produïa una gran part del petroli soviètic, sobretot a la República de Baixkíria, on encara s'hi exploten dipòsits de ferro, de manganès i d'alumini.
Els principals centres industrials són Magnitogorsk, Iekaterinburg, Txeliàbinsk, Nijni Taguil i Perm.

## Composició

* República de Baixkíria
* República d'Udmúrtia
* Óblast de Kurgan
* Óblast d'Orenburg
* Krai de Perm
* Óblast de Sverdlovsk
* Óblast de Txeliàbinsk
# Regió econòmica Volgo-Viatski

La regió econòmica Volgo-Viatski (en rus: Во́лго-Вя́тский экономи́ческий райо́н; volgo-viatski ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia. Les ciutats més importants són Nijni Nóvgorod, Kírov, Txeboksari, Saransk i Ioixkar-Olà. Té una superfície de 265.400 km² amb un 70% de la població en àrees urbanes.

## Composició

* Óblast de Kírov
* República de Txuvàixia
* República de Marí El
* República de Mordòvia
* Óblast de Nijni Nóvgorod
# Regió econòmica del Caucas Nord

La Regió econòmica del Caucas Nord (en rus Северо-Кавказский экономический район; sévero-kavkazski ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia.
En aquesta zona que davalla cap al nord des de la principal serralada del Caucas, en una plana, es troben rics jaciments de petroli, de gas natural i de carbó. Les principals ciutats són Rostov del Don, Krasnodar, Grozni, Vladikavkaz, i Novorossiïsk. Sotxi és un centre de vacances. La regió del riu Kuban és de sòl fèrtil del tipus txernozom (terra negra) i és un dels principals graners de Rússia. Altres rius són el Don el riu Kuma i el riu Terek. El Canal Volga-Don és la principal ruta de transport.

## Composició

* República d'Adiguèsia
* República de Txetxènia
* República del Daguestan
* República d'Ingúixia
* República de Kabardino-Balkària
* República de Karatxai-Txerkèssia
* Krai de Krasnodar
* República d'Ossètia del Nord - Alània
* Óblast de Rostov
* Krai de Stàvropol

## Indicadors socioeconòmics

Aquesta regió inclou la part més turbulentes dins de la Federació de Rússia, la República de Txtxènia, i altres repúbliques on la tensió política és alta. El PIB per habitant és la meitat respecte a la mitjana de la Federació Russa i la productivitat també és baixa.

## Referències

* ↑ «Russia. The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. 2001-07». Arxivat de l'original el 2007-02-03. [Consulta: 29 setembre 2012].
* ↑ «North Caucasus». Arxivat de l'original el 2007-01-22. [Consulta: 29 setembre 2012].
# Reignier-Ésery

Reignier-Ésery és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Savoia i de la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Ramon Miquel i Ballart

Ramon Miquel i Ballart (Figueres, 1926 - 3 de gener de 2022) fou un empresari del sector de l'alimentació.

## Biografia

Fou fundador i president del grup d'empreses familiars Miquel Alimentació Grup, una de les principals empreses de venda a l'engròs d'alimentació. A partir de la seva implantació a les comarques gironines, aquest grup és líder en el sector de la distribució i compta amb diverses cadenes de supermercats i amb marques pròpies, i d'ençà del 1999 es va expandir per la resta de l'estat.
Ocupà diversos càrrecs directius en l'empresa de productes químics Barrau, de Montgat, fins a la incorporació de l'empresa al grup d'Explosius Río Tinto. Fou vocal del primer consell d'administració del Banc Mercantil de Manresa, al qual el 1967 participà en la seva transformació a partir d'un petit banc local manresà. El 1974 participà en la fundació de l'empresa d'autoservei a l'engròs Gros Mercat, que s'adherí a la cadena internacional Cash Serodys i formà grup amb Coaliment. També fou conseller de Banca Catalana i conseller delegat de Foment de Crèdit i Comerç (Forecrom). El 2003 va rebre la Creu de Sant Jordi.
Ramón Miquel fou president d'ADmira, empresa catalana amb presència internacional dedicada al programari per a la senyalització digital i ciutats intel·ligents.

## Referències

* ↑ Mor als 95 anys l'empresari Ramon Miquel i Ballart Nació Digital 4-1-2022
* 1 2 3 4 «Estos son los ex directivos de Banca Catalana contra los que se ha dirigido la acción del fiscal». La Vanguardia, 10-07-1984, pp. 21-22.

## Enllaços externs

* Pàgina del Grup Miquel
* Pàgina d'ADmira
# Rancor

Els Rancors són éssers de ficció de la sèrie de pel·lícules La guerra de les galàxies. Eren reptomamífers que medien entre cinc i deu metres d'alçada i que eren originaris del planeta Dathomir. També es van trobar a altres planetes com Ottetha, Corulag, i Rakata Primer (hi van arribar per naus que van col·lidir contra els planetes).
# Resolució 1282 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1282 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada el 14 de desembre de 1999 després de reafirmar totes les resolucions anteriors del Sàhara Occidental, en particular les resolucions 1238 (1998) i 1263 (1998), el Consell el Consell va ampliar el mandat de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental (MINURSO) fins al 29 de febrer de 2000 per tal de completar la identificació dels votants.
El Consell de Seguretat també va ampliar el mandat de la MINURSO per emetre una segona llista de votants provisionals i iniciar crides a algunes agrupacions tribals. Marroc i el Front Polisario havien acordat elaborar un pla sobre mesures de confiança transfronterera i contactes persona-a-persona, i tots dos van ser convidats a cooperar amb la MINURSO i l'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats per implementar les mesures.
Una gran quantitat de candidats havien exercit el seu dret d'apel·lació i hi havia oposició a la qüestió de l'admissibilitat, el que significava que el referèndum sobre l'autodeterminació dels habitants del Sàhara Occidental no podia tenir lloc abans de 2002 o més enllà. El secretari general Kofi Annan va ajudar a reconciliar les parts, tot i que el Consell va assenyalar que hi hauria dificultats en aquest procés. En aquest sentit, es va demanar al Secretari General que informés al Consell abans que finalitzi el mandat actual de la MINURSO sobre les perspectives d'implementació del Pla de Regularització en un termini raonable de temps.
La resolució 1282 va ser aprovada per 14 vots contra cap i l'abstenció de Namíbia; aquest país sentia que la resolució ignorava les preocupacions prèvies del Consell i que retratava una imatge negativa a la comunitat internacional.

## Vegeu també

* Zona Lliure
* República Àrab Sahrauí Democràtica
* Mur marroquí
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 – 2000)

## Referències

* 1 2 «Security Council extends mandate of Western Sahara mission until 29 February 2000». United Nations, 14-12-1999.
* ↑ Whitfield, Teresa. Friends indeed?: the United Nations, groups of friends, and the resolution of conflict. US Institute of Peace Press, 2007, p. 350. ISBN 978-1-60127-006-1.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1286 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1286 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de gener de 2000. Després de reafirmar totes les resolucions i les declaracions del President del Consell a la guerra civil a Burundi, el Consell va donar suport als esforços de l'ex-president sud-africà Nelson Mandela per aconseguir una solució política al conflicte al país.
El Consell de Seguretat va preocupar les greus condicions econòmiques, humanitàries i socials de Burundi. Va haver-hi violència i inseguretat, marcada per l'augment dels atacs civils per part dels grups armats a la capital Bujumbura, i preocupació per les seves implicacions en la seguretat a la regió. El Consell va reconèixer l'important paper dels països de la regió, especialment Tanzània, que van albergar a milers de refugiats de Burundi. Va reafirmar que el procés de pau Arusha era la base d'una resolució del conflicte.
El nomenament de Nelson Mandela com a facilitador del procés de pau d'Arusha a la Vuitena Cimera Regional d'Arusha el desembre de 1999 va ser acollit amb gran satisfacció pel Consell. En aquest context, va reafirmar el seu suport al procés de pau d'Arusha i perquè totes les parts de Burundi cooperessin. Va encomiar als partits que es van comprometre amb les negociacions i van demanar a aquells que no havien de cessar immediatament les hostilitats.
La resolució va condemnar enèrgicament l'assassinat de personal del Fons de les Nacions Unides per a la Infància i el Programa Mundial d'Aliments a la província de Rutana a l'octubre de 1999. Es va demanar als països veïns de Burundi que actuessin contra els insurgents i les transferències il·lícites d'armes i assegurar la neutralitat, la seguretat i el caràcter civil dels camps de refugiats. Es va instar als donants i la comunitat internacional a proporcionar ajuda humanitària i examinar les necessitats de desenvolupament econòmic de Burundi.

## Referències

* ↑ «Security Council expresses strong support for peace efforts in Burundi, following briefing by 'facilitator' of peace process, Nelson Mandela». United Nations, 19-01-2000.
* ↑ Africa review. 24th. World of Information, 2001, p. 34. ISBN 978-1-86217-031-5.
* ↑ Fischer, H. Yearbook of International Humanitarian Law: 2000, Volume 3; Volume 2000. Cambridge University Press, 2000, p. 205. ISBN 978-90-6704-140-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra Civil de Burundi

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1288 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1288 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 31 de gener de 2000. Després de recordar anteriors resolucions sobre Israel i el Líban incloses les resolucions 426 (1978), 425 (1978), 501 (1982), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982), així com estudiar l'informe del Secretari General sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la UNIFIL per un període de sis mesos fins al 30 de juliol de 2000.
El Consell llavors va reemfatitzar el mandat de la Força i va demanar al secretari general que mantingués negociacions amb el govern del Líban i altres parts implicades en l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978) i que informés al respecte.
Va ser condemnada tota la violència contra la UNIFIL, instant a les parts a posar fi als atacs contra la Força. El secretari general Kofi Annan ha informat d'una reducció dels combats entre les Forces de Defensa d'Israel, Exèrcit del Sud del Líban i Hesbol·là al Sud del Líban. En un important desenvolupament polític, s'havien iniciat converses entre Israel i Síria sota els auspicis dels Estats Units. Es van estimular més estalvis d'eficiència sempre que no afectessin la capacitat operativa de l'operació.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Force in Lebanon until 31 July». United Nations, 31-01-2000.
* ↑ Annan, Kofi. «Report of the Secretary-General on the United Nations Interim Force in Lebanon». United Nations, 17-01-2000.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Conflicte del sud del Líban (1985-2000)
* Conflicte Israel-Líban

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org