OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvia greggii

La Salvia greggii és una espècie de planta herbàcia perennifòlia del gènere Salvia dins la família de les lamiàcies. És originària d'una llarga i estreta àrea al sud-oest de Texas, pel Desert de Chihuahua i l'estat mexicà de San Luis Potosí, on creix a sòls rocosos a una altitud d'entre 1500 a 3000 m. Està estretament relacionada amb Salvia microphylla amb la qual forma híbrids.

## Descripció

Salvia greggii és una planta molt variable, amb nombrosos cultivars, arribant a mesurar de 30 a 120 cm d'alçada i menys d'ample. Pot estar en posició erecta o amuntegada. Les fulles són típicament verdes de color intermedi i glabres, que tendeixen a ser menors de 2,5 cm de longitud. La mida de la flor i el color són extremadament variables. Les flors arriben a mesurar entre 0,5 i 2,5 cm de longitud, i tenen molts tons de color escarlata i vermell (el més comú a la natura), juntament amb el rosa, blanc, lavanda, violeta i albercoc. La planta s'utilitza àmpliament en l'horticultura.

## Cultius

Les varietats més populars inclouen "Furman Red", una cultivar de Texas que floreix profusament a la tardor amb flors de color vermell fosc. "Big Pink" té un llavi inferior gran amb un color rosa intens i un to lavanda. "Purple Pastel" és una petita varietat que floreix a la tardor. "Cherry Chief" floreix de manera fiable al sud humit dels Estats Units. "Desert Pastel" té flors de color albercoc pàl·lid amb vetes grogues, i prefereix els climes temperats.

## Taxonomia

Salvia greggii va ser descrita per Asa Gray i publicada a Proceedings of the American Academy of Arts and Sciences 8: 369. 1872.

### Etimologia

* Salvia: prové de la paraula llatina "salvus", que significa "salut", per les virtuts medicinals que tenen les plantes d'aquest gènere.
* greggii: epítet atorgat el 1870 pel botàic Asa Gray en honor de J. Gregg, un comerciant de Mèxic que va trobar la planta a Texas.

### Sinonímia

* Salvia gregii

## Referències

* ↑ «Salvia greggii» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 16 maig 2022].
* 1 2 3 Clebsch, Betsy; Barner, Carol D. The New Book of Salvias. Timber Press, 2003, p. 136. ISBN 978-0-88192-560-9.
* ↑ «Salvia greggii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 desembre 2012].
* ↑ «Salvia greggii». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 13 desembre 2012].
* ↑ «Salvia greggii a EOL» (en anglès). [Consulta: 18 juliol 2014].

## Bibliografia

* Anonymous. 1986. List-Based Rec., Soil Conserv. Serv., U.S.D.A. Database of the U.S.D.A., Beltsville.
* Correll, D. S. & M. C. Johnston. 1970. Man. Vasc. Pl. Texas i–xv, 1–1881. The University of Texas at Dallas, Richardson.

## Enllaços externs

* Salvia greggii a Texas A&M University, Department of Horticultural Sciences.
# Església de Santa Maria (Viana)

L'església de Santa Maria és un edifici construït entre els segles xiii i XIV a la població de Viana (Navarra, Espanya). La bona situació econòmica de la vila es va traduir en les contínues reformes que es van realitzar en el temple, així com en l'encàrrec de nombrosos objectes artístics, encara atresorats en el seu interior.
La portada meridional, lloc d'enterrament de Cèsar Borja, és tot un malbaratament d'ornamentació característica del manierisme i concentra el màxim interès del temple en la seva aparença externa.
Es tracta d'una església gòtica de tres naus de quatre trams, amb capelles entre contraforts, trifori i capçalera poligonal, coberta per voltes de creueria. Als peus es troba una portada del segle xiv, de tres arquivoltes, presidida per la Verge amb el nen, que són adorats per dos àngels.
Al llarg del segle xvi es va aixecar la torre i es va executar, en el costat de l'Epístola, una gran portada, contractada en 1549 per Juan de Goyaz. Presenta un complex programa iconogràfic presidit per la Mare de Déu, al costat d'altres escenes de la vida de Crist, dels Pares de l'Església, dels Evangelistes.
Als segles xvii i xviii es va afegir la girola i es construeixen la sala capitular, la sagristia i la capella de Sant Joan del Ram. Aquesta última la va decorar, entre 1784 i 1787, l'important pintor Luis Paret y Alcázar. La decoració al tremp de la cúpula i petxines de la capella, amb escenes de la vida de Sant Joan Baptista, així com els quadres de l'Anunci de l'Àngel a Zacaries (1786) i La Visitació (1787), és la major empresa pictòrica que Paret va executar. En totes aquestes pintures, que conformen l'últim gran conjunt decoratiu del rococó pictòric espanyol, Paret aconseguirà el cim del seu art.
# Josep Ollé i Ollé

Josep Ollé i Ollé (Vallbona d'Anoia, 1921 - Terrassa, 1996) fou un clarinetista i director de cobla català.
Sent el primer de tres germans, es mudà amb tota la seva família a Terrassa per a complir el desig dels seus pares de rebre una bona educació. Estudià als escolapis i començà a formar-se en el clarinet fins que, a l'edat de setze anys, ja mostrà plenes aptituds i facilitats per a tocar en grup ocupant la posició de primer clarinetista a la banda municipal. Tot i així, fent cas al seu pare, Ollé compaginà la música amb la feina a empreses industrials de la ciutat.
Es casà amb la filla de Josep Biosca, pianista referent i estimat a la ciutat de Terrassa. Del seu matrimoni nasqueren cinc fills, tots van adquirir coneixements de solfeig. Un d'ells, en Miquel, fou el fundador de la Cobla Ciutat de Terrassa. Aquesta agrupació de cobla s'inicià l'any 1977 i, després de diverses dificultats amb el caràcter i el tracte dels seus joves components, fou Ollé qui n'assumí el càrrec, portant-los a abandonar la institució amb la determinació de seguir formant-se professionalment afiliats a una altra entitat. Gràcies a aquest precedent, la cobla gaudeix del nivell i el bagatge del que gaudeix actualment.
Durant tota la seva vida, Ollé, tocà com a clarinetista i saxofonista a gran magnitud d'orquestres i formacions passant pels gèneres de la cobla, la sarsuela i la música de ball. Quan la última institució en la que participà es trobà a punt de ser dissolta, coincidí que ell fou el músic més veterà en formar-ne part i el seu fill Miquel el més novell. La dissolució de la banda es produí l'any 1981 obeint als canvis polítics del moment.
Finalment, durant deu o dotze anys, formà part de la junta de l'ASERT fins que comença a emmalaltir.
Morí víctima d'un càncer d'estomac el dia 26 de juliol de 1996.

## Referències

* Freixas i Vivó, Josep. Musiquer Terrassenc. Novembre, 2011. Catalunya: Fundació Torre del Palau, Novembre, 2011, p. 216-217-218. ISBN 978-84-939105-1-8.
# Leporinus vanzoi

Leporinus vanzoi és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Britski, H.A. i J.L.O. Birindelli 2008. Description of a new species of the genus Leporinus Spix (Characiformes:Anostomidae) from the rio Araguaia, Brazil, with comments on the taxonomy and distribution of Leporinus parae and Leporinus lacustris. Neotrop. Ichthyol. 6(1):45-51.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hyla squirella

Hyla squirella és una espècie de granota que es troba al sud-est dels Estats Units (des de Texas fins a Virgínia).

## Referències

* Hammerson & Hedges (2004). Hyla squirella. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 7 de gener de 2008 (en anglès).
# Lagomar

Lagomar és un balneari del sud de l'Uruguai, ubicat al departament de Canelones. Forma part de la Ciudad de la Costa des de 1994.

## Geografia

Lagomar es troba al sud del departament de Canelones, sobre la costa del Riu de la Plata. Limita al nord-est amb el balneari d'El Bosque i a l'est amb Solymar. Al sud-oest limita amb el balneari de San José de Carrasco.
La Ruta Interbalneària creua la localitat al seu extrem nord. Aquesta ruta connecta Lagomar amb la capital del país, la ciutat de Montevideo, la qual es troba a una distància de 22 km.

## Població

Lagomar tenia una població aproximada de 7.798 habitants, segons les dades del cens de 2004.
| Any | Població |
| 1963 | 418 |
| 1975 | 3.127 |
| 1985 | 4.949 |
| 1996 | 7.021 |
| 2004 | 7.798 |
| 2011 | 8.068 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 15 d'abril de 2011
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa de Lagomar (PDF; 234 kB)
# Sant Climent de Cirac

Sant Climent de Cirac és l'església, antigament parroquial, del poble de Cirac, a la comuna nord-catalana de Rià i Cirac, de la comarca del Conflent.

## Història

Encara que d'origen romànic, és esmentada per primera vegada a la documentació el 1430. Històricament havia estat sempre una església sufragània de la Sant Vicenç de Rià. Sant Climent va ser declarada monument històric de França el 17 de maig del 1974.

## Arquitectura i decoració

A la nau única original, coberta amb volta de canó, se n'hi afegiren dues més posteriorment. El seu campanar té la figura d'una torre de defensa, producte d'haver fortificat l'església a l'edat mitjana. En aquest moment històric fou segurament quan es sobrealçà l'absis semicircular, fins aleshores rematat per una volta de quart d'esfera. Encara es poden observar les restes del primitiu campanar d'espadanya.
La construcció original, visible en els fragments de decoració que han sobreviscut a l'afegitó de les dues naus laterals i a la fortificació general del temple, sembla que fou del segle xi, modificada encara als segles xii i xiii. Més endavant, possiblement als segles XV i XVI s'haurien fet les obres de fortificació que tant haurien canviat la fesomia de l'església.
L'església conserva algunes escultures dels segles XVII i XVIII, en no gaire bon estat.

## Referències

* ↑ Fitxa a la base de dades Merimée

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Rià i Cirac: Sant Climent de Cirac». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «132 - Rià i Cirac». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya III: P-Z. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Editorial Claret, 2001. ISBN 978-84-39353-65-2.
* Gavín, Josep M. «Conf 121. Sant Climent de Cirac». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rià i Cirac». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Breu descripció (francès)
# Josep Olivet Torras

Josep Olivet Torras (Manresa, 1 de febrer del 1980) és un empresari del sector de les telecomunicacions catalanes, cofundador i CEO de Fibracat i fundador i CEO d'Altecom.
Ben aviat va mostrar interès per la tecnologia i la informàtica. L'any 1992, amb dotze anys, el seu oncle li va regalar el seu primer ordinador, un Toshiba portàtil. Quatre anys més tard, amb 16 anys i gràcies a un préstec de 125.000 pessetes (750 euros) del seu pare, va crear Olivet Telecom, precursora d'Altecom. S'ha format de manera essencialment autodidàctica en informàtica i ha estat un emprenedor molt atent als canvis i l'evolució del sector tecnològic al tombant de segle. Va aconseguir que Manresa fos la primera ciutat de Catalunya amb fibra òptica canalitzada en conducte tèxtil.
Quan va fundar Olivet Telecom, va posar en marxa un servidor d'Internet per allotjar les webs dels clients i donar-los connexió a la xarxa via mòdem. L'any 1999 va crear, juntament amb d'altres socis, Altecom (Alta Tecnologia de Comunicacions), amb la qual va muntar una xarxa de radioenllaços per donar connexió a particulars. Un any després, amb la creació de la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència (CNMC), se'ls va concedir la llicència d'operador i, l'any 2001 es va establir la infraestructura d'estacions base pròpies del servei de connexió a internet per radioenllaç. La marca Fibracat va començar a gestar-se el 2012 i va néixer, oficialment, el 2013 de la mà de Josep Olivet i Meritxell Bautista. La idea inicial era diferenciar clarament les dues activitats: la d'Altecom, dedicada a empreses i a donar connexió a majoristes que tenen la seva pròpia xarxa de redistribució; i la de Fibracat que pretenia donar resposta a la mancança que patia el territori pel que fa al desplegament de la fibra òptica, ja que les grans companyies únicament se centraven en l'àrea metropolitana de Barcelona per motius de rendibilitat de la inversió.
L'any 2018 Josep Olivet va guanyar el 23è Premi Oleguer Bisbal d'El Pou de la gallina. El març de 2.023 va ser acomiadat pel grup Avatel, propietari d'Altecom i Fibracat des de 2021. Actualment es CEO de l'empresa MANIX Capital.

## Referències

* 1 2 Digital, El Pou. «El Pou Digital «Competim amb els tres grans operadors estatals. Els hem fulminat al Bages i volem fer-ho a la resta de comarques catalanes»». [Consulta: 10 maig 2019].
* ↑ «Manresa, la primera ciutat de Catalunya amb fibra òptica canalitzada en conducte tèxtil». Nació Digital. [Consulta: 10 maig 2019].
* ↑ Digital, El Pou. «El Pou Digital». [Consulta: 10 maig 2019].
* ↑ «Regió 7: Fibracat invertirà 18 milions per expandir-se a tot Catalunya en tres anys». [Consulta: 10 maig 2019].
* ↑ Digital, El Pou. «El Pou Digital : El Pou de la gallina lliura els premis Oleguer Bisbal 2018 a les Germanes Caputxines, a Josep Olivet i a la colla castellera Tirallongues». [Consulta: 10 maig 2019].
* ↑ Aguilera, Gemma. «Una companyia espanyola compra Fibracat, però en mantindrà el projecte». El Mon, 14-07-2021. [Consulta: 28 novembre 2023].
# Leporinus venerei

Leporinus venerei és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,6 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 34-35.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Araguaia al Brasil.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Högfjällets dotter

Högfjällets dotter (en suec La filla de les muntanyes) és una pel·lícula muda dramàtica sueca del 1914 dirigida per Victor Sjöström.

## Argument

Un jove metge, Karl Werner, és trobat inconscient per un sami que el porta al poble sami on s'enamora de Waina i ella d'ell. Els companys del metge el troben i el porten a la seva ciutat natal on obté una plaça de metge ajudant. S'oblida de Waina i s'enamora d'una infermera. El que no sap és que Waina va donar a llum el seu fill i ha estat marginat per la família. Es dirigeix cap a la ciutat per descobrir que el metge l'ha oblidat. Passa la nit en una obra, però cau i es lesiona. A l'hospital, és el jove metge qui ha de cuidar-la, la seva nova promesa descobreix la relació i trenca el seu compromís. Ara el deure del metge passa a tenir cura de la Waina i el nadó, ell li promet que viatjaran a les muntanyes per aconseguir el nadó i després tornaran a la ciutat on es convertirà en la seva dona.

## Repartiment

* Victor Sjöström - Karl Werner, metge
* Greta Almroth - Waina, noia sami
* John Ekman - Nordman, el seu pare
* Lili Bech - Infermera
* Arvid Englind
* William Larsson - company de Werner
* Jenny Tschernichen-Larsson - La mare de Werner

## Producció

La pel·lícula es va estrenar el 13 de novembre de 1914 al cinema Röda Kvarn i Auditorium Estocolm. El rodatge va tenir lloc a l'estudi del Svenska Biografteatern a Lidingö amb algunes escenes filmades des de les zones muntanyoses al voltant d'Åre i Östersund per Henrik Jaenzon. A més dels països nòrdics, es va exportar als Països Baixos, Itàlia, Rússia, Espanya, Alemanya, Turquia, Àustria i Àfrica. Ni pel·lícula ni el seu manuscrit no s'han conservat, però a SVT hi ha un antic diari de SF que mostra com l'expedició cinematogràfica en trineus es dirigeix al lloc de rodatge fora d'Åre.

## Referències

* ↑ «Progressive Silent Film List: Daughter of the Peaks». Silent Era.

## Enllaços externs

* Högfjällets dotter al Svensk Filmdatabas
# Carrer Rectoria (Alpens)

El Carrer Rectoria és una via pública d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer que parteix de la plaça de l'església, a la façana dreta d'aquesta on hi ha la porta lateral de l'església parroquial de Santa Maria d'Alpens. Una de les bandes, doncs, és la façana lateral de l'església i l'altre té sols dues cases de dos pisos cadascuna, tot i que la casa que fa cantonada al carrer Graells en té tres en aquesta banda. els murs són de pedra irregular i morter, actualment parcialment arrebossats. totes les obertures tenen muntants, llindes i ampits de pedra.

## Història

El nom del carrer ve donat per la funció de rectoria que encara fa la casa d'aquest carrer.

## Referències

* 1 2 «Carrer Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Lagonosticta

Lagonosticta és un gènere d'ocells de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.7, 2011) aquest gènere està format per 11 espècies:
* Lagonosticta senegala - amarant del Senegal.
* Lagonosticta rubricata - amarant fosc.
* Lagonosticta landanae - amarant de Landana.
* Lagonosticta rhodopareia - amarant de Jameson.
* Lagonosticta virata - amarant de Mali.
* Lagonosticta sanguinodorsalis - amarant roquer.
* Lagonosticta umbrinodorsalis - amarant del Txad.
* Lagonosticta rara - amarant ventrenegre.
* Lagonosticta rufopicta - amarant del Sahel.
* Lagonosticta nitidula - amarant bru.
* Lagonosticta larvata - amarant caranegre.
# Ameddji

Un ameddji era un funcionari de l'Imperi Otomà dependent directament del reis-ül-küttab, del que feia les funcions de secretari, copiant els informes escrits per aquest i en general assistint-lo en tots els seus actes.
El nom derivava del persa amad («que arriba», o «que és rebut»). La funció fou creada al segle xvii i va adquirir més importància al segle xviii, esdevenint al segle xix els secretaris del consell de ministres.

## Referències

* Tableau général de l'empire othoman: L'état actuel de l'Empire othoman
# José Antonio Pérez Boudón

José Antonio Pérez Boudón (Gijón, 18 de maig de 1943) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Es formà als clubs Calzada, Atlántico i Universidad Laboral de Gijón, fins que la temporada 1960-61 fou fitxat pel Reial Oviedo, essent cedit al CF Langreano a tercera divisió. Jugà durant vuit temporades al club d'Oviedo, arribant a ser-ne capità, cinc d'aquestes temporades a primera divisió. Durant la temporada 1965-66 fou cedit al RCD Espanyol, però no arribà a disputar cap partit de lliga. Els darrers anys de la seva carrera els jugà a tercera divisió, a la UP Langreo, UD Gijón Industrial i Real Avilés.

## Referències

* 1 2 3 4 «Boudón». historiarealaviles, 12-10-2010. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 «BOUDON». veteranosrealoviedo. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 «Boudón recibe el reconocimiento a su trayectoria en el club». Reial Oviedo, 24-10-2016. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* José Antonio Pérez Boudón a BDFutbol
# Högsby

Högsby és una localitat de la municipalitat de Högsby al comtat de Kalmar, Suècia amb 1.881 habitants el 2010. Altres poblacions de la municipalitat de Högsby són Långemåla, Fågelfors, Berga (homònima amb la Berga catalana), Fagerhult. Cap d'elles té més de 500 habitants.

## Högsby Tätort

El poble de Högsby és la seu de la municipalitat de Högsby. Té un supermercat, Karlsson Varuhus,
Un museu sobre l'actriu Greta Garbo, hi va ser obert el 1998, al centre de Högsby. La mare de l'actriu era de Högsby. Bokhultet és una reserva natural situada als afores de Högsby

## Referències

* ↑ «Tätorternas landareal, folkmängd och invånare per km² 2005 och 2010» (en swedish). Statistics Sweden, 14-12-2011. Arxivat de l'original el 10 gener 2012. [Consulta: 10 gener 2012].
* ↑ http://www.karlsson.se/
* ↑ http://www.garbosallskapet.se/
* ↑ http://www.lansstyrelsen.se/Kalmar/sv/djur-och-natur/skyddad-natur/naturreservat/Pages/bokhultet.aspx
# Kerodon acrobata

Kerodon acrobata és una espècie de mamífer rosegador de la família dels càvids. És endèmic del centre del Brasil, on viu a l'estat de Goiás i, possiblement al de Tocantins. Es tracta d'un animal herbívor que s'alimenta principalment de cactus, fulles i mandioca. El seu hàbitat natural són les zones de bosc sec i substrat calcaris. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Langguth, A.; Reis, M. Kerodon acrobata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 gener 2015.