OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Rull Trilla

Pere Rull Trilla (Falset, 1856 - Reus, 1921) va ser un jurista català.

## Biografia

Exercia ja com a Notari a la ciutat de Reus el 1883 quan tenia 27 anys. Va adquirir quatre cases notables, una al carrer de Santa Anna, una al carrer de la Mar, una al Raval de Santa Anna i la principal al carrer de Sant Joan, la Casa Rull, construïda el 1900 sota direcció de Lluís Domènech i Montaner i on va fixar la residència, edifici que és un dels exemples del modernisme reusenc. Al costat es va construir un temps després la casa modernista anomenada casa Gasull i els dos propietaris es van enfrontar, ja que la nova casa tapava el sol a la del Notari, i aquest havia rebut la promesa dels Gasull que no aixecarien més d'un pis, promesa que no es va complir.
El notari va ser president de la Cambra Agrícola i vocal del Gas Reusense. El 1884 va ser un dels firmants del manifest fundacional de l'Associació Catalanista de Reus. Va morir sense descendència i va deixar la casa Rull a l'Ajuntament amb la condició que fos destinada a usos culturals. L'ajuntament hi instal·là el Museu Prim-Rull i l'Arxiu Municipal. Anys després va ser seu de l'IMAC (Institut Municipal d'Acció Cultural) establert per Ernest Benach quan va ser regidor de Cultura, president, després, del Parlament de Catalunya.
La ciutat de Reus li va dedicar un carrer.

## Referències

* 1 2 Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 109. ISBN 9788497916929.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 289.
# GAV

«GAV» té aquests significats:
* Grup d'Accio Valencianista: organització violenta blavera del País Valencià
* Grup d'Atenció a la Víctima: equips dels Mossos d'Esquadra que ofereixen assessorament i protecció a les víctimes de la violència de gènere.
# Ivanyukita-Cu

La ivanyukita-Cu és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la ivanyukita. Rep el nom en honor del mineralogista i petròleg rus Gregory Yur'evich Ivanyuk, cap del Laboratori de Sistemes Minerals Autònoms de l'Institut Geològic del Centre de les Ciències de Kola, de l'Acadèmia Russa de les Ciències.

## Característiques

La ivanyukita-Cu és un nesosilicat de fórmula química CuTi₄(SiO₄)₃(OH)₂O₂·7H₂O. Presenta una combinació única d'elements, sent el primer mineral silicat de coure i titani. Cristal·litza en el sistema isomètric, i es troba en forma de cristalls cúbics de fins a 1,5 mm de diàmetre. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Koaixva, al massís de Khibini, situat a l'óblast de Múrmansk, dins el districte Federal del Nord-oest, a Rússia, on sol trobar-se associada a altres minerals com: vinogradovita, sazykinaïta-(Y), natrolita, microclina i djerfisherita. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ivanyukite-Cu» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Fang

«Fang» té aquests significats:
* Fang (ètnia) grup ètnic del Camerun.
* Llengua fang, idioma bantu parlat pels fang.
* Fang (geologia), barreja d'aigua i terra.
* Fang (manga), manga fet per Akira Itō.
* Fang (grup de música) és un grup de punk de Califòrnia.
* Tàpia, fang emprat com a material de construcció.
# Companys d'armes

Companys d'armes (títol original: L'Union sacrée) és una pel·lícula francesa dirigida per Alexandre Arcady, estrenada l'any 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al final dels anys 1980, Simon Atlan, policia jueu pied-noir és a Sète per aturar un carguer, la tripulació i el capitài del qual són traficants de droga i d'armes. Entre ells, Karim, un policia (en realitat tinent de la DGSE), musulmà franco-algerià, que està infiltrat.
La trobada entre els dos homes és més aviat forta.
De retorn a París, Karim rep les excuses del comissari Joulin i ha de fer equip amb Simon. La seva missió: desmantellar una xarxa extremista de traficants de droga i d'armes. Tot i que Karim i Simon no s'entenen del tot, han d'unir-se.

## Repartiment

* Richard Berry: Karim Hamida
* Patrick Bruel: Simon Atlan
* Bruno Cremer: Joulin
* Claude Brasseur: El coronel Revers
* Saïd Amadis: Ali Radjani
* Corinne Dacla: Lisa Vernier
* Marthe Vilallonga: Blanca Atlan
* Amidou: El Kabyle
* Hammou Graïa: Mouloud
* Lucien Layani: L'oncle Jacob
* Michel Albertini: Azzedine
* Tom Hygreck-Egry: Jérémie
* Thierry Beccaro: Santoni
* Jean-Claude de Goros: Colas
* Pierre Vielhescaze: Ménard
* Constantin Alexandrov: El capità
* Maurici Berry: El pare de Karim
* Malek Edin Kateb: L'ambaixador
* Christian Fella: Hocine
* El Kebir: Kada
* Daniel Sant-Hamont: El periodista
* Pedra Aknine: Norbert
* Alexandre Jouan: El nen del skate
* Robert Benitah: Omar
* Nabil Massad: Daoud
* Charlotte Véry: Sylvie
* Nathalie Guérin: Nelly
* Nicolas Garaud: El metge
* Catherine Deserbais: La dona amb xador
* Salah Riahi: El mollah
* Meyonk Békaté: El diplomàtic africà
* Robert Benmussa: El transeünt
* Léon Cohen: El rabí
* Samy Layani, Pierre Abbou i Ilan Zaoui: Alguns homes armats
* Corinne Anxionnaz: Ajudant expo
* Fabrice Bagni, Gilles De Paepe, Jean-Christophe Sylla, Patrick Rousseau, Jacques Delahaye, Manuel Galliot i Alain Vildieu: Membres del grup Joulin
* Samir Siad: un assassí

## Al voltant de la pel·lícula

* Alexandre Arcady retroba en aquesta pel·lícula els seus dos actors fetitxes: Richard Berry i Patrick Bruel. Havien ja actuat junts en El Gran Carnaval (1983) del mateix director. L'actor Lucien Layani interpreta el paper de l'oncle Jacob igualment en les dues pel·lícules.
* Es veu una foto de Roger Hanin. En la pel·lícula, aquesta foto és la del pare de Simon (Patrick Bruel) però en realitat ha estat presa en el rodatge de la pel·lícula El Cop de sirocco (1979) d'Alexandre Arcady. Es veu igualment una foto de Corinne Dacla adolescent. Aquesta foto és presa en el rodatge de la pel·lícula Diabolo menthe (1977) de Diane Kurys, en la qual Corinne Dacla fa el paper d'una camarada de classe de les dues heroïnes.

## Referències

* ↑ «Companys d'armes». esadir.cat.
* ↑ «L'Union sacrée». Allociné.
# Ivan Gudelj

Ivan Gudelj (Imotski, 21 de setembre de 1960) és un exfutbolista croat de la dècada de 1980 i entrenador.
Passà la major part de la seva carrera al Hajduk Split. La seva carrera com a jugador es va estroncar sobtadament el 1986 per problemes de salut relacionats amb una hepatitis B. També fou internacional amb Iugoslàvia entre 1980 i 1986.
Trajectòria com a entrenador:
* 1993: NK Zadar
* 1994: Vorwärts Steyr
* 1994: HNK Dubrovnik
* 2005-2006: NK Hajduk Split
* 2006-2013: Croàcia U17
* 2013: Croàcia U19

## Palmarès
### Hajduk Split

* Copa iugoslava de futbol: 1983–84

## Referències

* ↑ Radio-Imotski Ivane sretno!!! (croat)
* ↑ Article in Slobodna Dalmacija Nogometni univerzalac (croat)
* ↑ Imotski portal Memorijal Ante Bruno Bušić u Vinjanima (croat)
* ↑ Ivan Gudelj a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Serbian national football team website (serbi)
# Pere Rotger Llabrés

Pere Rotger i Llabrés (Inca, 18 d'agost de 1951) és un polític mallorquí del PP, batlle d'Inca des del 1995 fins a abril de 2010 i president del Parlament de les Illes Balears en dues ocasions, la primera des del 2003 fins al 2007, i la segona des del 14 de juny de 2011 fins a l'11 de desembre de 2012, data de la seva dimissió arran de la seva imputació en el cas Over. Actualment és el vicepresident de PP de Balears. És considerat el màxim representant de l'ala més centrada i regionalista del Partit Popular balear.

## Biografia

A Inca va cursar els estudis de Batxiller al Col·legi La Salle. Va encetar la seva vida laboral com a empleat de banca per passar més tard a convertir-se en empresari del ram de la pell en què va treballar durant 25 anys. Actualment es troba casat amb Catalina Genestra i és pare de dos fills. El seu currículum polític dins del consistori inquer es va encetar el 1987 quan va entrar com a regidor en la candidatura del PP. En aquesta legislatura va tenir responsabilitats de govern a través de la regidoria d'Esports. El 1991 va formar part de la candidatura PP-UM i desenvolupà tasques d'oposició durant quatre anys.
El 1995 es presentà com a cap de llista del Partit Popular que va ser la llista més votada. Rotger va ser elegit batle i governà en minoria la ciutat. Quatre anys després va renovar en el càrrec aquesta vegada amb majoria absoluta que ha mantingut fins al moment. En aquests anys de carrera política Pere Rotger ha desenvolupat altres responsabilitats més enllà de les municipals. S'ha de destacar especialment el fet de ser nomenat President del Parlament de les Illes Balears el 2003 càrrec que va ocupar fins al 2007 i que novament tornà a ocupar el 14 de juny de 2011 arran de la victòria per majoria absoluta del Partit Popular a les eleccions del maig de 2011. Abans, entre el 99 i el 2003, també va ser diputat del Parlament i membre del Consell de Mallorca. També ha ocupat altres càrrecs rellevants com la vicepresidència de la Mancomunitat del Raiguer o la gerència de l'Institut Balear de Desenvolupament Industrial. L'11 de desembre de 2012 va presentar la seva dimissió com a President del Parlament de les Illes Balears per la seva imputació en el cas Over Marketing, branca illenca del cas Gürtel.
En l'àmbit polític s'ha de destacar que des del 1987 i fins al 2005 va ser el president de la Junta Local del Partit Popular d'Inca. Des del 87 també forma part de la Junta Regional del PP i entre el 2000 i el 2008 va ser el president insular del partit. Entre altres distincions i premis, Pere Rotger ha rebut el Premi Ariadna de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears el 1998 i la medalla d'or de la Federació Nacional de Bàsquet. Està casat amb una directora de banca i té patrimoni personal a Inca, Biniamar i a Alcúdia, on passa els estius.

## Referències

* ↑ Dimiteix el president del parlament balear, Pere Rotger. Notícia a Vilaweb, l'11 de desembre de 2012
* ↑ Pere Rotger substitueix Jaume Font al davant del PP Mallorca
* ↑ Joan Rotger se proclama nuevo presidente del PP de Mallorca (castellà)
* ↑ "Ultima Hora"- 24 de gener de 2010- Pàg 22- Local.
# Tramery

Tramery és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 143 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Tramery era de 143 persones. Hi havia 48 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 28 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 49 habitatges principals, 44 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 12 en tenien quatre i 33 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 32 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Tramery el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 12 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 16 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 12 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 90 persones, 67 eren actives i 23 eren inactives. De les 67 persones actives 63 estaven ocupades (35 homes i 28 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 23 persones inactives 9 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Tramery hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Tramery a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Tramery a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Georges Marchais

Georges Marchais (La Hoguette, 7 de juny de 1920 - París, 16 de novembre de 1997) fou un polític comunista francès. De jove fou obrer metal·lúrgic, i durant la Segona Guerra Mundial fou deportat a Alemanya pel govern de Vichy en el Servei de Treball Obligatori (STO).
El 1947 s'afilià al Partit Comunista Francès, del qual en fou nomenat secretari general d'ençà del 1972. Tot i que inicialment adoptà a l'eurocomunisme, del qual en fou un dels màxims exponents juntament a Enrico Berlinguer i Santiago Carrillo, tornà a la seva posició tradicional prosoviètica arran de la invasió soviètica de l'Afganistan del 1979. Del 1973 al 1996 fou diputat a l'Assemblea Nacional Francesa.
Impulsà la coalició electoral amb el PSF, que guanyà a les eleccions del 1981, i que donà al PCF alguns ministeris en el govern de François Mittérrand fins a la ruptura amb els socialistes el 1984. A diferència d'altres dirigents comunistes europeus occidentals, fou reticent davant la perestroika de Mikhaïl Gorbatxov a l'URSS, no pogué evitar la davallada electoral del seu partit des de la segona meitat dels anys vuitanta, i el 1994 dimití com a secretari general, oficialment per motius de salut. El seu successor fou Robert Hue.
També fou diputat del Parlament Europeu del 1979 al 1989.

## Obres

* Les communistes et les paysans (1972)
* La politique du Parti Communiste Français (1974)
* Réponses (1977)
* Démocratie (1990)

## Referències

* ↑ Wilsford, David. Political Leaders of Contemporary Western Europe: A Biographical Dictionary. Greenwood Publishing Group, 1995, p. 301–306. ISBN 978-0-313-28623-0. [Consulta: 26 agost 2017].
* ↑ Ross, George «Georges Marchais, 1920-1997: Death of a Blunt Instrument». French Politics and Society, Vol. 15, Núm. 4, 1997, pàg. 43-51 [Consulta: 26 agost 2017].
* ↑ Courtois, Stéphane. Le bolchevisme à la française. Fayard, 3 de novembre de 2010, p. 201–202. ISBN 978-2-213-66360-9. [Consulta: 26 agost 2017].
# Falkenstein

«Falkenstein» té aquests significats:
* Comtat de Falkenstein, jurisdicció feudal de Suïssa al Buchsgau
* Julius Falkenstein (Berlín, 1842 - 1917), metge i explorador alemany
# Clearc de Règion

Clearc de Règion (grec antic: Κλέαρχος, llatí: Clearchus) va ser un escultor que treballava el bronze a Règion.
Era important perquè era el mestre del famós escultor Pitàgores de Règion. Va ser deixeble d'Euquir de Corint i correspon probablement a l'època de la 72 Olimpíada. Pausànias parla de la seva escola.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Clearchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 781
# Hypatia

Hypatia: A Journal of Feminist Philosophy és una revista acadèmica de filosofia revisada per experts i publicada trimestralment per Cambridge University Press. La revista és propietat d'una associació sense ànim de lucre, Hypatia, Inc.
La idea de la revista va sorgir de les reunions de la Society for Women in Philosophy a la dècada del 1970. La filòsofa del dret Azizah Y. al-Hibri va ser-ne la primera editora l'any 1982, quan es va publicar com a número piggy back de la publicació Women's Studies International Forum amb el nom d'Hipàcia, una filòsofa i matemàtica grega que va ser assassinada per una turba de cristians l'any 415 dC, i es va convertir en una revista independent el 1986.

## Referències

* ↑ «Hypatia Inc». ProPublica. Arxivat de l'original el 12 March 2020.
* ↑ Trebilcot, Joyce. «Foreword». A: al-Hibri. Hypatia Reborn: Essays in Feminist Philosophy. Bloomington and Indianapolis: Indiana University Press, 1990, p. ix–x. ISBN 0-253-32744-X.
* ↑ «Hypatia: A Journal of Feminist Philosophy». Society for Women in Philosophy. Arxivat de l'original el 17 August 2020. [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ «A Journal of Her Own: Hypatia Founders and Editors» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2023].
* ↑ Gruen, Lori; Wylie, Alison Hypatia, 25, 4, Fall 2010, pàg. 725–732. DOI: 10.1111/j.1527-2001.2010.01141.x. JSTOR: 40928652.
# Pere Sabater

Pere Sabater Arnau (Reus, 1815 - 5 de juny de 1856) va ser un impressor, editor i periodista català.
Fill de Joaquim Sabater i Teresa Arnau.
L'any 1841, Salvador Bages i Pere Sabater van obrir una impremta a Reus al capdamunt del carrer de Llovera, a la plaça del Rei on hi havia la Font de Neptú, ara traslladada a la plaça del Víctor, amb el nom de "Imprenta de S. Báges y Pedro Sabater, frente a la Fuente del Rey", com s'anomenaven seguint l'exemple dels impressors dels segles XVI i XVII que indicaven la situació de les seves impremtes mitjançant un element de la geografia urbana que servia per a localitzar-los sense equivocacions. Salvador Bages era fill d'impressor, i Pere Sabater va aprendre l'ofici a la impremta del pare de Bages. Van imprimir un periòdic que el llibreter Mariano Sastres va treure a principis de 1843, el Boletín de Notícias, suspès als pocs números i continuat amb el nom de Boletín Reusense. Van dissoldre la societat el mateix 1843 quan Salvador Bages es va casar i deixà d''imprimir. Poc després, amb la seva dona, va anar a viure a Tarragona, on es va dedicar a la política. Un fill seu, Enric Bages Codinach, va ser un conegut pedagog.
Pere Sabater va seguir amb la impremta i s'instal·là ell sol al carrer de Monterols, on anteriorment els socis havien tingut un magatzem amb maquinària d'imprimir, i que ja havien utilitzat per fer petits treballs d'impremta. Aquest local era també una llibreria, que regentava la seva dona, Teresa Pellicer. Pere Sabater tenia un aprenent, després oficial d'impremta, Josep Benaiges, que més endavant s'instal·laria d'impressor pel seu compte. Sabater es va dedicar a la impressió de llibres, com ara els Anales históricos de Reus, d'Andreu de Bofarull, però sobretot va destacar com a editor i impressor de diaris. El 1847 dirigia i imprimia El Cronicón, i el 1854 era l'editor responsable i l'impressor d'El Liberal reusense. El 1852 havia traslladat la impremta a la plaça de les Monges vora el convent de carmelites, on ara hi ha la plaça de Prim, on hi va estar tres anys, i després va anar a la plaça del Mercadal. Va anunciar l'aparició de El Deseo del pueblo, el 1856, però abans que pogués publicar-lo va morir de sobte als 41 anys. Segons el periodista i historiador reusenc Gras i Elies, Pere Sabater era un home molt actiu i molt aficionat a la literatura.
La impremta la va continuar la seva viuda Josepa Pellicer junt amb el seu fill Gaietà Sabater, amb el nom de Viuda i Fill de Sabater, que van ser també impressors de premsa periòdica.

## Referències

* ↑ «llibre d'òbits (1855-1860) Pàg.79. Imatge 171». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 06-06-1856. [Consulta: 15 abril 2022].
* 1 2 Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus: 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 87-88. ISBN 8487873189.
* ↑ Gras i Elíes, Francesc. El Periodismo en Reus desde el año 1813 hast nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 27.
# Uusimaa de l'Est

Uusimaa de l'Est (Östra Nyland en suec) és una antiga regió (maakunta/landskap) de Finlàndia compresa a l'antiga província de Finlàndia del Sud. La ciutat més important d'aquesta regió és Porvoo. El 2011 aquesta regió fou suprimida i annexada a la regió d'Uusimaa.

## Municipis

La regió d'Uusimaa de l'Est estava dividida en 7 municipis i en negreta hi ha les ciutats.
| Subregió de Porvoo: Askola Myrskylä (Mörskom) Pukkila (Buckila) Porvoo (Borgå) Sipoo (Sibbo) | Subregió de Loviisa: Lapinjärvi (Lappträsk) Loviisa (Lovisa) |

## Referències

* ↑ «Valtioneuvosto päätti Uudenmaan ja Itä-Uudenmaan maakuntien yhdistämisestä» (en finès). Ministry of Finance, 22-10-2009. Arxivat de l'original el 7 August 2011. [Consulta: 30 December 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina web de la regió
# Ghawgha Taban

Ghawgha Taban (Afganistan) és una cantant i compositora afganesa.
Des del 2016 es dedica professionalment a la música. Les lletres de les seves cançons denuncien el patiment social pels conflictes i la situació de les nenes i les dones a l'Afganistan. Entre les seves obres més conegudes, ha musicat el poema "Et beso enmig dels talibans" de Ramin Mazhar i "Tabassum" dedicada als nens que han presenciat la guerra. Alguns dels seus temes han esdevingut himnes per la resistència contra els talibans.
El 2021 va ser escollida com una de les 100 dones més inspiradores per la BBC.

## Referències

* 1 2 3 «Quiénes son las 100 Mujeres elegidas por la BBC para 2021» (en castellà). BBC News Mundo.
* ↑ Rahimi, Atiq. «The lesser evil: An Afghan youth on the Taliban peace talks» (en anglès americà). [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Inside the Fall of Kabul» (en anglès). The New York Times, 10-12-2021. ISSN: 0362-4331.
# Falla de San Andrés

La falla de San Andrés, o de San Andreas (en anglès San Andreas Fault), és una falla tectònica que té una longitud aproximada de 2.900 km i que transcorre a través de Califòrnia (Estats Units). També fa 100 km de profunditat i es ramifica en la falla de San Jacinto i ambdues s'uneixen al nord del poble de San Bernardino. Aquesta última continua fins al sud-est formant la fossa del golf de Califòrnia. La falla de San Andrés marca el límit entre la placa del Pacífic i la placa nord-americana. Aquesta falla és famosa per les greus conseqüències dels terratrèmols que produeix.
Es creu que la península de la Baixa Califòrnia es va formar a causa del desplaçament d'un bloc continental, procés que actualment continua essent actiu. El mateix procés està impulsant la ciutat de Los Angeles cap a la badia de San Francisco a una velocitat d'uns 0,6 cm cada any. Un desplaçament que, d'altra banda, tradicionalment ha causat nombrosos danys a les infraestructures i als edificis.
El fet és que la placa tectònica pacífica mou la nord-americana per davall, però per l'escorça no es mou, de manera que s'hi està congriant molta pressió. Això pot fer que, un moment o altre, la placa nord-americana no aguantarà la pressió i retornarà allà on estava abans que la placa pacífica l'empenyés, però fent un cop sec, cosa que segurament generarà un enorme terratrèmol.

## Referències

* ↑ Nolasco, Samantha. «¿Qué es la falla de San Andrés y por dónde pasa?» (en espanyol de Mèxic). Televisa, 06-07-2019. Arxivat de l'original el 2021-07-31. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Qué es la temida falla de San Andrés (y por qué preocupa tanto)» (en castellà). BBC News Mundo, 06-07-2019.

## Vegeu també

* Terratrèmol de San Francisco de 1906
# Cold Stream (Buffalo)

El Cold Stream és un riu que desemboca a Volksrust al nord-oest de KwaZulu-Natal, Sud-àfrica. El riu desemboca al riu Buffalo i que més tard s'uneix al riu Tugela.

## Enllaços externs

* Mapa de Google de l'estuari de Cold Stream a Geonames.org (cc-by)