OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Meteorit Suizhou

El meteorit Suizhou és un grup de 12 meteorits amb un pes total de 70 kg que van caure el 15 d'abril de 1986 a la localitat xinesa de Xihe, al sud-est de la ciutat de Suizhou, a la província de Hubei.

## Característiques

Alguns dels filons de xoc del meteorit contenen polimorfs d'alta pressió de diversos minerals que només són estables a pressions que es troben en les profunditats del mantell terrestre. De les més de 30 varietats diferents de minerals que han estat descrites al meteorit, 10 han estat descobertes al meteorit: asimowita, elgoresyita, hemleyita, hiroseïta, ohtaniïta, poirierita, shenzhuangita, tuïta, wangdaodeïta i xieïta.
Minerals descoberts al meteorit :
| Espècie | Fórmula |
| Asimowita | Fe2+ 4O(Si₂O₇) |
| Elgoresyita | (Mg₅Si₂)O$_9$ |
| Hemleyita | (Fe2+ 0,48Mg$_{0,37}$Ca$_{0,04}$Na$_{0,04}$Mn2+ 0,03Al$_{0,03}$Cr3+ 0,01)$_{sum=1,00}$Si$_{1,00}$O₃ |
| Hiroseïta | FeSiO₃ |
| Ohtaniïta | Mg₃(Si₀,₅◻₀,₅)Si₂O₈ |
| Poirierita | Mg₂SiO₄ |
| Shenzhuangita | NiFeS₂ |
| Tuïta | Ca₃(PO₄)₂ |
| Wangdaodeïta | FeTiO₃ |
| Xieïta | Fe$^{2+}$Cr₂O₄ |

## Referències

* 1 2 «Suizhou meteorite (Suizhou L6 chondrite), Xihe, Zengdu District (Cengdou District), Suizhou Prefecture, Hubei Province, China» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Suizhou» (en anglès). The Mmeteoritical Society. [Consulta: 8 setembre 2017].
# Mixiote

El mixiote o mexiote és un plat típic de Mèxic, consistent en carn enchilada cuita al vapor, embolicada en una pel·lícula que es desprèn de la penca de faraona (Agave salmiana). Aquesta pel·lícula rep el nom de mixiote i a aquesta deu el seu nom el plat.
La carn que s'usa pot ser xai, pollastre, nuggets de pollastre, conill, porc, bou o peix, i es cuina amb alguna classe de salsa, normalment de vitxos i herbes d'olor, entre les quals destaca la fulla d'alvocat, llorer, farigola, mejorana i orenga. Opcionalment s'afegeix adob d'annato per a accentuar la sabor i la color del plat. De vegades, els mixiotes poden ser emplenats amb alguna guarnició, com nopals i patates. Existeixen algunes varietats exòtiques de mixiote, com l'esquirol farcit de escamoles originària de la vall del Mezquital o els mixiotes dolços, farcits de fruites.
Encara que la tècnica de cocció i la idea mateixa de fer servir la pel·lícula de faraona per a confeccionar el plat són d'origen prehispànic, els mixiotes constitueixen en l'actualitat un dels plats més representatius de la gastronomia del Mèxic. Es considera que són natius del sud de l'Altiplà Mexicà —els estats de Querétaro, Hidalgo, Mèxic, Tlaxcala, Puebla i la Ciutat de Mèxic— on és tradicional el conreu de la faraona.
S'arriba a trobar com a menjar ofert en festes, jaripeos, charreadas, i en les fires de poble, com en la Fira ramadera de Texcoco, etcètera.

## Referències

* ↑ "Comemos casitas de avispas porque así nos lo enseñaron", en La Jornada, 6 de abril de 2004.

## Vegeu també

* Maguey pulquero (Atzavara salmiana)
# Miquel Padilla i Díaz

Miquel Padilla i Díaz (es Bòrdes, Vall d'Aran, 9 d'octubre de 1961) és un polític occità, militant d'Unió Democràtica de Catalunya i diputat al Parlament de Catalunya entre 1987 i 1992.
El 1964 es va instal·lar a Llavorsí (Pallars Sobirà) amb la seva família. El 1974 es traslladà a Lleida, on estudià batxillerat i el 1977 ingressà a Unió de Joves de la mà de Josep Antoni Duran i Lleida. El 1980 fou president d'Unió de Joves de les Terres de Lleida, el 1983 secretari general dels joves d'UDC i més tard secretari general adjunt de la Internacional de Joves Democristians (IJD). Ha estudiat dret i geografia i història a la Universitat de Barcelona i a la UNED.
Fou elegit diputat per Convergència i Unió a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988 i formà part de la Mesa d'Edat, en ser el segon diputat més jove del Parlament de Catalunya i secretari de la Comissió de Política Cultural del Parlament. El 1991 fou escollit regidor de CiU a l'ajuntament de Lleida i diputat provincial. Fou nomenat president de la Comissió de Serveis Socials de la Diputació. El 1995 fou reelegit com a regidor i diputat provincial, i arribà a ser vicepresident segon de la Diputació de Lleida. Ha estat reescollit en posteriors eleccions i el 2003 fou nomenat vicepresident primer de la diputació provincial.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 144

## Enllaços externs

* Fitxa de la Paeria Arxivat 2010-11-06 a Wayback Machine.
* Biografia Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine.
# Moenkhausia bonita

Moenkhausia bonita és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Miranda (Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Benine, R. C., R. M. C. Castro & J. Sabino. 2004. Moenkhausia bonita: a new small characin fish from the Rio Paraguay basin, southwestern Brazil (Characiformes: Characidae). Copeia 2004 (no. 1): 68-73.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Milord (carruatge)

El milord és un carruatge lleuger tibat per cavalls tipus victoria en el que el pescant va col·locat sobre la part davantera de la caixa i forma part d'ella. És un tipus de carruatge que porta sempre capota de motlles cobertes per una guarnició.
Generalment, té un seient mòbil per dues places amb el que es pot convertir en el carruatge anomenat vis à vis.

## Referències

* Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano de l'any 1898, sota domini públic.

## Enllaços externs

* Foto d'un Milord
# Molinaseca

Molinaseca és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'El Bierzo. Té una superfície de 79,27 km² amb una població de 895 habitants en 2017.

## Pedanies

* Acebo
* Castrillo del Monte
* Molinaseca
* Onamio
* Paradasolana
* Riego de Ambrós

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 743 | 815 | 771 | 750 |

## Història

L'origen i la importància de Molinaseca, està vinculat al Pont dels Peregrins, una construcció de planta romànica que s'eleva sobre el riu Meruelo. Ahí comença el poble, la part històrica del qual conclou als peus del vell creuer de pedra, dos símbols inequívocs de la seua tradició jacobea. El Camí de Sant Jaume Real travessa el poble pel carrer Reial d'arquitectura tradicional ben conservada i cases nobles, oferint serveis de restauració per als peregrins.
En l'Edat Mitjana, Molinaseca va pertànyer a un Senyoriu que depenia directament de l'autoritat real Alfons VI. El primer Senyor de la vila fou el comte Ramiro Froilaz, nebot del Cid Campeador.
D'este període, el segle xi, daten les seues primeres ermites i hospitals: Ermita de Nostra Senyora de les Angustias, de Santa Marina, del Hospital, de Sant Roc. En 1605, a principis del segle xvii, existiren mines de ferro en les rodalies de la localitat.

## Referències

* ↑ Molinaseca, Ayuntamiento de. «http://molinaseca.es/caminodesantiago/elcamino» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-06-21. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ Molinaseca, Ayuntamiento de. «http://molinaseca.es/turismo/quever/puente-de-los-peregrinos» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-06-21. [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ Molinaseca, Ayuntamiento de. «http://molinaseca.es/molinaseca/historia» (en castellà). [Consulta: 21 juny 2018].
* ↑ CANGA ARGÜELLES. Diccionario de hacienda. 1834, v. 2, p. 313.
# O ewiges Feuer, o Ursprung der Liebe, BWV 34a

O ewiges Feuer, O Ursprung der Liebe, BWV 34a (Oh, Foc Etern, Oh, Príncep de l'Amor), és una cantata de noces de Johann Sebastian Bach composta a Leipzig, l'any 1725 o 1726.

## Origen i context

Aquesta cantata de noces, que ens ha arribat molt parcialment, fou estrenada, probablement, la primavera de 1726, encara que no pot descartar-se que ho fos el 27 de novembre de 1725, en la boda d'Andreas Erlmann i Catherina Hartanfft; en tot cas, el contimgut suggereix que el nuvi era un teòleg. El text dels números 3 i 4 corresponen al Salm (128, 4-6) i el del cor del darrer número a Nombres (6, 24-26). Bach va reutilitzar-la posteriorment en altres dues cantates, els números 1, 4 i 5 en l'homònima, BWV 34, del diumenge de Pentecosta d'un any posterior a 1740, i el cor final en la intitulada BWV 195 de l'any 1737.

## Anàlisi

Obra escrita per a soprano, contralt, tenor, baix i cor; tres trompetes, timbals, dues flautes travesseres, dos oboès, corda i baix continu. Consta de set números, dividits en dues parts, que s'interpretaren abans i després de la benedicció del matrimoni.
Primera part
* Cor: O ewiges Feuer, O Ursprung der Liebe (Oh, Foc Etern, Oh, Príncep de l'Amor)
* Recitatiu (baix): Wie, dass der Liebe hohe Kraft (A què es deu el gran poder de l'amor)
* Ària (tenor) i recitatiu (contralt): Siehe, also wird gesegnet der Mann, der den Herren fürchtet (Vegeu com seran beneïts els homes que temen el Senyor)
* Cor: Friede über Israel! (Pau sobre Israel!)
Segona part
* Ària (contralt): Wohl euch, ihr auserwählten Schafe (Felicitat per a vosaltres, ovelles escollides)
* Recitatiu (soprano): Das ist vor dich, o ehrenwürdger Mann (És per a tu, home honorable)
* Cor: Gib, höchster Gott, auch hier dem Worte Kraft (Gran Déu, dona també aquí poder a les teves paraules)

## Discografia seleccionada

Només es té coneixement de la següent gravació que conté tan sols els moviments 2, 3 i 6.
* J.S. Bach: Sacred Vocal Works. Edition Bachakademie Vol. 140. Helmuth Rilling, Gächinger Kantorei, Bach-Collegium Stuttgart), Sibylla Rubens, Anke Vondung, Christoph Prégardien, Michael Volle. (Hänssler), 1999.

## Bibliografia

* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
# Cantó de Troyes-2

El cantó de Troyes-2 és un cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 8 municipis i part del de Troyes.

## Municipis

* Creney-près-Troyes
* Lavau
* Mergey
* Pont-Sainte-Marie
* Saint-Benoît-sur-Seine
* Sainte-Maure
* Troyes (part)
* Vailly
* Villacerf

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1952 | Gabriel Thierry | SFIO |
| 1951-1964 | Jean Durlot | RPF, després RS, després UNR |
| 1964-1970 | Gabriel Thierry | SFIO |
| 1970-1973 | Adrien Gennevois | PCF |
| 1973-1992 | Robert Royer | RPR |
| 1992-2010 | Claude Bertrand | RPR, després UMP |
| 2010- | Jacky Raguin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Troarn

El cantó de Troarn és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Caen. Té 17 municipis i el cap es Troarn.

## Municipis

* Argences
* Banneville-la-Campagne
* Cagny
* Canteloup
* Cléville
* Cuverville
* Démouville
* Émiéville
* Giberville
* Janville
* Saint-Ouen-du-Mesnil-Oger
* Saint-Pair
* Saint-Pierre-du-Jonquet
* Sannerville
* Touffréville
* Troarn
* Vimont

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Bophe | Divers droite |
| 1951-1958 | M. Martin | RPF |
| 1958-1964 | André Plantain | RI |
| 1964-1976 | M. Martin | UDR |
| 1976-19.. | M. Fissoun | PS |
| 19..-1982 | Jean-Louis Fouque | PCF |
| 1982-1988 | Jean Besse | PS |
| 1988-1994 | Bernard Loing | PS |
| 1994- | Christian Piélot | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.341 | 11.491 | 13.266 | 18.189 | 20.263 | 21.625 | 23.731 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cap del Pinar

* Per a altres significats, vegeu «cap del Pinar (Son Servera)».
El Cap del Pinar és un cap de l'illa de Mallorca que es troba al municipi d'Alcúdia. El topònim fa referència a la vegetació de la zona: un pinar de pi blanc.

## Referències

* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 140. ISBN 84-8661702-2.
# Molina de Segura

Molina de Segura és una ciutat murciana situada a 7 quilòmetres de la capital, capital de la comarca del Segura Mitjà, amb un terme municipal de 169 km² i una població de 54.381 habitants. Important des de sempre per la seva indústria conservera, actualment s'ha desplegat cap a una àmplia gamma d'indústries que abasten els sectors més diversos. Limita amb Las Torres de Cotillas, Alguazas, Lorquí, Ulea, Archena, Abarán, Blanca, Múrcia i Fortuna.
Forma part de la conurbació de la Ciutat de Múrcia, de més de 550.000 habitants.

## Pedanies

Llista de Pedanies de Molina de Segura :
| Pedania | Població (INE 2005) |
| Albarda | 107 |
| Campotéjar Alta | 203 |
| Campotéjar Baja | 19 |
| Comala | 106 |
| Espada (La) | 182 |
| Fenazar (El) | 457 |
| Hornera (La) | 95 |
| Hurona | 41 |
| Llano (El) | 1.506 |
| Rellano (El) | 119 |
| Ribera de Molina | 1.597 |
| El Romeral | 7.001 |
| Torrealta | 1.247 |
| Valientes (Los) | 349 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Legislatura | Nom | Grup |
| 1979-1983 | Francisco Vivas Palazón | PSOE |
| 1983-1987 | Fulgencio Puche Oliva | PSOE |
| 1987-1991 | Fulgencio Puche Oliva | PSOE |
| 1991-1994 | Andrés Palazón Gómez | PSOE |
| 1994-1995 | José Cruzado Quevedo | PSOE |
| 1995-1999 | Eduardo Contreras Linares | Partit Popular |
| 1999-2003 | Eduardo Contreras Linares | Partit Popular |
| 2003-2007 | Eduardo Contreras Linares | Partit Popular |
| 2007-¿? | Eduardo Contreras Linares | Partit Popular |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Molina de Segura
* Molina Digital
# Omicourt

Omicourt és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 49 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Omicourt era de 49 persones. Hi havia 13 famílies de les quals 4 eren parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família i 9 eren segones residències. Tots els 25 habitatges eren cases. Dels 15 habitatges principals, 13 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien quatre cambres i 12 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Omicourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 27 eren actives i 9 eren inactives. De les 27 persones actives 25 estaven ocupades (14 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 9 persones inactives 7 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Omicourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Omicourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Omfalió

Omfalió (en llatí Omphalion, en grec antic ̓Ομφαλίων) fou un pintor que originalment era l'esclau i després llibert i deixeble de Nícies, el fill de Nicomedes.
Omfalió va pintar els murs del temple de la ciutat de Messene amb figures de personatges rellevants en les llegendes mitològiques del territori de Messènia. En parla Pausànias (Descripció de Grècia, IV. 31. § 9. s. 11, 12).

## Referències

* ↑ Omphalion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 27
# Monestir de Gomirje

El monestir de Gomirje és un monestir ortodox serbi situat a la zona muntanyosa de Gorski kotar, al Comtat de Primorje – Gorski Kotar, a Croàcia. Segons la tradició, la seva fundació es remunta a l'any 1600, i la pedra angular de la seva Església fou col·locada per monjos del monestir de Krka. Durant la Segona Guerra Mundial, patí grans desperfectes pels bombardejos, i diversos monjos assassinats, entre ells Metodije Subotin i Teofil Kosanovic.

## Referències

* ↑ (anglès) El President de Croàcia visita el Monestir de Gomirje, Servei d'Informació de l'Església Ortodoxa Sèrbia, 6 de juny de 2005 (accés 22-10-09)
* ↑ (francès) Rivelli, Marco Aureli Le génocide occulté: état indépendant de Croatie, 1941-1945, L'Age de l'Homme, 1998, p.89,91, ISBN 282511152X,9782825111529

## Enllaços externs

* (serbi) Web sobre el Monestir de Gomirje (Eparquia de l'Alt Karlovac) Arxivat 2013-03-11 a Wayback Machine.
# Monestir de Grgeteg

El monestir de Gregeteg (en serbi: Манастир Гргетег,Manastir Grgeteg) és un monestir ortodox serbi de Voivodina, a prop del llogaret de Grgeteg. És un dels 16 monestirs de la muntanya de Fruška Gora, a la regió de Srem.
El monestir, dedicat a Sant Nicolau, va ser fundat pel dèspota serbi Vuk Grgurević el 1471. No obstant això, s'esmenta per primera vegada en documents turcs de 1545-1546. A finals del segle xvii el monestir va ser abandonat, essent refundat el 1708 pel metropolità Djakovica Isaija. Al voltant de 1770 la vella església va ser reemplaçada per un nou edifici d'estil barroc i acabat amb un campanar. L'església, que va ser restaurada el 1901, ha allotjat successivament dos iconòstasi: el primer (que va romandre a l'església fins a 1901), va ser pintat el 1774 per Jakov Ofelin i l'altre, que encara existeix avui, va ser realitzat per Uroš Predić el 1902. L'edifici dels monjos, construït durant la segona meitat del segle xviii, va ser restaurat juntament amb l'església el 1901. Durant la Segona Guerra Mundial, el monestir va ser seriosament danyat, especialment la torre del campanar i l'edifici dels monjos, que actualment ja estan restaurats.

## Referències

* ↑ Kulić, Branka; Srećkov, Nedeljka. The Monasteries of the Fruška Gora. Provincial institute for the protection of the cultural monuments of Vojvodina, 1994, p. 63–69. ISBN 9788676391158.

## Enllaços externs

* Pàgina sobre el monestir de Grgeteg Arxivat 2009-10-23 a Wayback Machine. (serbi)
# Mont Shiretoko

El mont Shiretoko (en japonès 知床岳; Shiretoko-dake) és un estratovolcà que es troba a la península de Shiretoko a l'extrem nord-est de l'illa de Hokkaido, al Japó. El cim s'aixeca fins als 1.254 msnm. La muntanya es compon per roques màfiques no alcalines de tipus andesita. El mont Shiretoko està situat al districte de Shari, a la subprefectura d'Abashiri.
La darrera erupció va tenir lloc fa uns 200.000 anys.

## Referències

* ↑ Geospatial Information Authority Arxivat 2012-03-11 a Wayback Machine. topographical map 知床岳
* ↑ «Hokkaido». Seamless Digital Geological Map of Japan. Geological Survey of Japan, AIST, 2007. Arxivat de l'original el 6 de gener 2013. [Consulta: 5 maig 2010].
* ↑ «SHIRETOKO-DAKE». Quaternary Volcanoes of Japan. Geological Survey of Japan, AIST, 2006. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2012. [Consulta: 5 maig 2010].
* ↑ «知床岳 ________ Shiretoko Dake». [Consulta: 28 novembre 2020].
# Nottingham (desambiguació)

«Nottingham» té aquests significats:
* Nottingham, ciutat de la regió d'East Midlands a Anglaterra.
* Nottingham Forest Football Club, club de futbol d'Anglaterra, de la ciutat de Nottingham.
* Nottingham (Nova Hampshire), població dels Estats Units a l'estat de Nova Hampshire.
# Carlo Bomans

Carlo Bomans (Bree, 10 de juny de 1963) és un ciclista belga que fou professional entre 1986 i 1998. En el seu palmarès destaca la victòria al Campionat de Bèlgica de ciclisme en ruta de 1989 i el Gran Premi E3 de 1996.
És el seleccionador nacional belga dels equips ciclisme en ruta masculí professionals des de 2006 i juniors, des de 1998.

## Palmarès

* 1984
** 1r a la Omloop Het Volk amateur
* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1989
** Campionat de Bèlgica de ciclisme en ruta
** 1r a la Druivenkoers Overijse
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1990
** Vencedor de 2 etapes del Tour del Mediterrani
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1991
** Vencedor d'una etapa de l'Étoile de Bessèges
* 1993
** Vencedor d'una etapa de la Hofbrau Cup
* 1994
** 1r a l'A través de Bèlgica
** 1r al Gran Premi Raymond Impanis
* 1996
** 1r al Gran Premi E3

### Resultats al Tour de França

* 1986. Abandona (17a etapa)
* 1989. 137è de la classificació general
* 1990. 110è de la classificació general
* 1991. Abandona (14a etapa)
* 1993. Abandona (11a etapa)
* 1994. 76è de la classificació general
* 1995. Abandona (9a etapa)

## Referències

* ↑ «Carlo Bomans succède à José De Cauwer» (en francès). dhnet.be, 27-10-2005. [Consulta: 13 març 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de Carlo Bomans Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.