OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre des Castellar

La Torre des Castellar o Torre Santandria, és una torre de guaita del tipus torre Martello, situada a l'entrada de la Cala Santandria, al municipi de Ciutadella (Menorca). És l'única torre que els britànics van construir a la costa sud de Menorca, cap a l'oest, i és diferent a les altres pel fet d'estar construïda en un fossat, que l'oculta a la vista de l'enemic.

## Història

Va ser construïda el 1799 per l'enginyer Robert d'Ancy, amb la intenció de defensar les cales de l'illa com a suport al castell de Sant Nicolau.

## Descripció

De planta circular i cos troncocònic, està envoltada per un fossat d'uns sis metres d'amplària i dos metres de fondària, amb un terraplè construït a base de pedres sense lligar. La torre està construïda amb pedra i morter, i folrada després amb un parament exterior de blocs regulars de marès. A diferència d'altres torres de defensa, el seu accés es realitza a través d'un passadís situat sota terra que uneix la planta baixa amb la galeria de contraescarpa situada sota el terraplè. La torre disposa, a més, d'un conjunt de dotze espitlleres situades a la planta baixa.
La seva altura és de vuit metres i el parapet de la terrassa sobresurt circularment al seu voltant. A la terrassa es podien instal·lar una o dues peces d'artilleria, i en trobar-se enfonsada, vista des del mar passava totalment desapercebuda per als vaixells enemics, i semblava que només era un petit fortí, la qual cosa la feia molt més perillosa i efectiva.

## Referències

* 1 2 Fernández de la Fuente, Mónica. De la isla de Menorca a las costas sur y este de Inglaterra: análisis del prototipo de torre Martello (tesi) (en castellà). Madrid: Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid, 2015.
* 1 2 «Torre des Castellar». Fundació Foment del Turisme de Menorca.
# Tilos

Tilos, antigament Telos (en grec antic Τῆλος), és una petita i rocosa illa grega del grup del Dodecanès, situada entre l'illa de Rodes i Níssiros. Segons Estrabó, distava 60 estadis de Níssiros. La descriu dient que era allargada i elevada, i amb pedres molt bones per fer moles. Feia 80 estadis de circumferència i tenia una ciutat amb el mateix nom, un port, aigües termals i un temple de Posidó.
La capital és Epískopi, abans anomenada també Tilos (o Telos). D'aquesta illa era originaria la família del tirà de Siracusa Geló I, diu Heròdot. Plini el Vell parla de l'illa, i diu que era famosa perquè s'hi fabricava un ungüent molt bo i que el seu nom antic era Agathussa, nom que també donen Esteve de Bizanci i Escílax de Carianda.
Vora el poble modern d'Epískopi encara es veuen les restes de l'antiga ciutat, i sembla que les cases estaven construïdes sobre terrasses, i s'aixecaven les unes contra les altres recolzades en murs de pedra sense tallar. L'acròpoli es trobava a la part superior de la muntanya, on s'hi va edificar un castell medieval.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Telos». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 gener 2023].
# San Paolo di Jesi

San Paolo di Jesi és un comune (municipi) de la província d'Ancona, a la regió italiana de les Marques, situat a uns 35 quilòmetres al sud-oest d'Ancona. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 916 habitants.
San Paolo di Jesi limita amb els següents municipis: Cupramontana, Jesi, Monte Roberto i Staffolo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 20 març 2020].
# San Paolo Solbrito

San Paolo Solbrito, (San Pàul Subrì en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Dusino San Michele, Montafia, Roatto, Villafranca d'Asti i Villanova d'Asti.
# San Pawl il-Baħar

San Pawl il-Baħar, també conegut com St. Paul's Bay, en anglès, és un municipi de Malta. En el cens de 2005 tenia 13.412 habitants i una superfície de 14,5 km². Deu el seu nom a l'estada de Pau de Tars a l'illa de Malta.

## Vegeu també

* Torre de la Badia de Saint Paul
# Sara Gallego Sotelo

Sara Gallego Sotelo (Barcelona, 11 d'octubre de 2000) és una atleta catalana especialitzada en els 400 metres tanques que competeix actualment amb el CD Nike Running. El 25 de febrer de 2022 va aconseguir el rècord d'Espanya de la seva especialitat, amb un temps de 54.34 segons.
El 2017, amb només setze anys, es va proclamar campiona en 400 metres tanques al Campionat d'Espanya d'Atletisme. Poc abans dels Jocs Olímpics de Tòquio es va proclamar subcampiona d'Europa a l'Europeu sub-23 a Tallinn després de batre el rècord estatal. Poques setmanes després, l'atleta participa per primera vegada en uns Jocs Olímpics en la modalitat de relleus mixtes dels 400 metres tanques.
L'any 2022 va participar en el Mundial d'Atletisme que es va celebrar a Eugene, estat d'Oregon, als Estats Units. L'atleta va aconseguir arribar a les semifinals dels 400 m tanques, on va acabar amb l'11a millor marca de les participants (54.49, a 15 centèsimes del seu rècord d'Espanya, tot i que no passa a la gran final). A més, va competir en el relleu 4x400 metres mixt de la selecció espanyola, sense poder passar tampoc a la final.
El gener de 2023 va començar amb una lesió que li va impedir disputar la temporada en pista coberta.
Sara Gallego va ser durant set anys atleta de L’Hospitalet Atletisme, amb el qual va aconseguir quatre medalles d'or al Campionat d'Espanya absolut, d'entre les 28 medalles sumades en totes les categories amb la samarreta del club hospitalenc.

## Trajectòria professional

| Any | Competició | Seu | Posició | Prova | Marca |
| 2016 | Campionat d'Europa Sub-18 | Tbilisi, Geòrgia | 3a | 400m tanques | 58.73 |
| 2018 | Campionat del Món Sub-20 | Tampere, Finlàndia | 4a | 400m tanques | 57.11 |
| 2018 | Campionat d'Europa | Berlín, Alemanya | 19a (sf) | 400m tanques | 57.25 |
| 2019 | Campionat d'Europa Sub-20 | Boras, Suècia | 3a | 400m tanques | 57.44 |
| 2021 | Campionat d'Europa Sub-23 | Tallinn, Estònia | 2a | 400m tanques | 55.20 |
| 2021 | Campionat d'Europa Sub-23 | Tallinn, Estònia | 7a | 4x400m | 3:33.54 |
| 2022 | Campionat del Món | Oregon, EUA | 11a (sf) | 400m tanques | 54.49 |
| 2022 | Campionat del Món | Oregon, EUA | 11a (p) | 4x400 mixt | 3:16.14 |
| 2022 | Campionat d'Europa | Múnic, Alemanya | 4a | 400m tanques | 54.97 |
| 2022 | Campionat d'Europa | Múnic, Alemanya | 8a | 4x400m | 3:29.70 |

## Referències

* ↑ «Esports - lhdigital.cat - Notícia de L'Hospitalet». [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ esport3. «Sara Gallego bat un altre cop el rècord d'Espanya de 400 metres tanques», 25-06-2022. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ esport3. «Sara Gallego fa història a l'Europeu sub-23 d'atletisme», 10-07-2021. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Aquests són tots els esportistes catalans dels Jocs Olímpics de Tòquio». [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ SER, Cadena. «Sara Gallego: "Els Jocs Olímpics ja són aquí i les ganes i la il·lusió que tinc ara mateix són molt grans"», 22-07-2021. [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Sara Gallego se perderá la pista cubierta por lesión: "Me da rabia porque iba a divertirme"» (en castellà). Runner's world, 17-01-2023.
* ↑ «Sara Gallego deixa L'Hospitalet Atletisme».
# Vaginal Davis

Vaginal Davis (Los Angeles, Califòrnia, 1959) és una artista estatunidenca, pintora, comissària independent, compositora i escriptora, impulsora del moviment homocore punk i icona musicoartística queer, membre de la banda Cholita! The Female Menudo, amb hits com ara «Jo no sóc puta, sóc princesa».
Davis va arribar a ser ben coneguda en la dècada de 1980 a la ciutat de Nova York. Actualment resideix a Berlín.
El nom de Davis és un homenatge a l'activista Angela Davis.

## Referències

* ↑ «Vaginal Davis | CCCB». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* 1 2 Perlson, Hili. «Vaginal Davis speaks». Sleek magazine. Arxivat de l'original el 2016-03-01. [Consulta: 12 març 2016]. «I’m intersex, born with both female and male genitalia, so I’m a strange hybrid creature. I’m also part German, quarter Jewish, my father was born in Mexico and my mother is French Creole.»
* ↑ «Let Her Teach You: Questions For Vaginal Davis - Page - Interview Magazine» (en anglès). [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «A Look Back at the Career of Vaginal Davis | ART21 Magazine» (en anglès). [Consulta: 24 març 2016].

## Bibliografia

* José Muñoz, Disidentifications: Queers of Color and the Performance of Politics (Minneapolis: University of Minnesota Press, 1999) ISBN 0-8166-3015-1
* Jennifer Doyle, Sex Objects: Art and the Dialectics of Desire (Minneapolis: University of Minnesota Press, 2006). ISBN 0-8166-4526-4

## Enllaços externs

* Vaginal Davis - Lloc web oficial
* Vaginal Davis at Internet Movie Database
# Vaginoscòpia

La vaginoscòpia és la inspecció de la vagina, que s'utilitza amb més freqüència per avaluar nenes prepúbers sense danyar l'himen o qualsevol altra part de la vagina o la vulva. Per realitzar una vaginoscòpia es pot utilitzar un histeroscopi, cistoscopi, o bé un altre endoscopi d'irrigació; un vaginoscopi és un instrument diferent d'un espècul. La vaginoscòpia es porta a terme a les lesions de biòpsia, per investigar un potencial abús sexual, extreure cossos estranys, dur a terme exàmens rectovaginals, i drenar els quists. El rec salí per dilatar la vagina s'utilitza sovint per maximitzar la visualització.

## Referències

* ↑ L'especialitat mèdica d'Obstetrícia i Ginecologia - ICS Girona Arxivat 2016-04-16 a Wayback Machine. PDF
* ↑ Hoffman, Barbara L. Hoffman. Williams Gynecology. 2a. Nova York: McGraw-Hill Medical, 2012. ISBN 9780071716727.
* ↑ Mann, William J. «Vaginoscopy». UpToDate, 12-01-2014.
# Verizon Wireless

Verizon Wireless (abreujat sovint com Verizon) és una empresa estatunidenca de telecomunicacions que ofereix productes i serveis sense fil. Es tracta d'una filial integral de Verizon Communications. Verizon Wirelesss s'estimava que prestaria servei a 154 milions de subscriptors a partir del 2018. Verizon Wireless és el segon més gran operador de telefonia mòbil als Estats Units després d'AT&T Mobility.
La companyia té la seva base d'operacions a Basking Ridge (Nova Jersey). Va ser fundada el 2000 com una aliança d'empreses de la firma de telecomunicacions nord-americana Bell Atlantic, que prompte es convertiria en Verizon Communications, i la multinacional de telecomunicacions britànica Vodafone. Verizon Communications es va convertir en el propietari únic el 2014 després de comprar la participació de Vodafone del 45 per cent de l'empresa.
Opera una xarxa nacional de 4G LTE que cobreix el 98 per cent de la població dels Estats Units, cosa que el desembre de 2015 els va fer guanyar o empatar en els guardons de cada categoria del RootMetrics de RootScore Reports. Verizon Wireless ofereix serveis per a telèfons mòbils a través de diversos dispositius. El seu LTE és al Rural America Program, on hi participen 21 operadors sense fil rurals (que cobreixen 2,7 milions d'usuaris potencials a 169 comtats rurals). Verizon Wireless va anunciar el 2015 que estava desenvolupant una xarxa 5G (o de cinquena generació).

## Referències

* ↑ «Cellco Partnership, Inc.: Private Company Information».
* ↑ «Cellco Partnership d/b/a Verizon Wireless» (en anglès), 16-12-2015. [Consulta: 26 desembre 2018].
* ↑ «How Verizon, AT&T, T-Mobile, Sprint and more stacked up in Q3 2018: The top 7 carriers» (en anglès).
* ↑ «AT&T Financial Reports & Quarterly Earnings». AT&T, 24-07-2019. Arxivat de l'original el 2021-02-05. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Financial and Operating Information». Verizon, 30-06-2019. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Timeline: Verizon and Vodafone's long relationship». Reuters, 25-04-2013 [Consulta: 21 juliol 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ ; Scott, Mark «Verizon seals long-sought $130 billion deal to own wireless unit». The New York Times, 02-09-2013 [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ «Better Matters». Verizon Wireless. Arxivat de l'original el 2016-10-15. [Consulta: 23 agost 2016].
* ↑ «OK, this is the fastest wireless carrier in the nation». CNET, 17-02-2016 [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ «Profile: Verizon Communications Inc.». Reuters. [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ «Verizon: All 21 LTE in Rural America carrier partners have launched service». Fierce Wireless, 15-10-2015 [Consulta: 28 gener 2016].
* ↑ «Verizon to be first to field-test crazy-fast 5G wireless». CNET, 08-09-2015 [Consulta: 22 gener 2016].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
* Verizon Wireless a Wayback Machine (archived 19 de maig de 2000)
# Verkhni-Noiber

Verkhni-Noiber (en rus: Верхний-Нойбер) és un poble de la república de Txetxènia, a Rússia, segons el cens del 2022 tenia 5.179 habitants.

## Referències

* ↑ «Древнее село Зумсой продолжает жить несмотря ни на что | Информационное агентство "Грозный-Информ"». Arxivat de l'original el 2022-06-02.
* ↑ «Закон Чеченской республики № 46-РЗ от 14.07.08» (doc). Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 12 desembre 2009].
* ↑ «И вновь оживает древний Зумсой… | Грозный Информ». Arxivat de l'original el 2013-03-03.
* ↑ «В высокогорное село Зумсой возвращаются жители». Arxivat de l'original el 2014-09-08. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Verkhni At-Uriakh

Verkhni At-Uriakh (en rus: Верхний Ат-Урях) és un poble (possiólok) de l'óblast de Magadan, a Rússia, que el 2019 no tenia cap habitant. Al cens rus de 2002 en tenia 61, i al cens rus de 1989 en tenia 1258.
# Vila-roja (Aude)

Vila-roja (en francès Villerouge-Termenès) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.
# Vankarem

Vankarem (en rus: Ванкарем) és un poble del districte autònom de Txukotka, a Rússia, que el 2015 tenia 169 habitants.

## Enllaços externs

* Vankarem a wikimapia.org
* Vankarem al lloc web de Txukotka
* terrus.ru — base de dades de Rússia
# Villa Serrana

Villa Serrana és un nucli de població de l'Uruguai, ubicat al sud-est del departament de Lavalleja. Té una població aproximada de 100 habitants, segons les dades del cens del 2004.
Es troba a 204 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Vall de Bellera

La Vall de Bellera és una vall dels termes municipals de Sarroca de Bellera i Senterada, al Pallars Jussà. La part alta és dins del primer d'aquests dos termes, i la baixa, al segon.
La Vall de Bellera està vertebrada per riu Bòssia, i s'estén des de prop de Xerallo fins a Senterada. L'única població, a part d'aquestes dues, que es troba directament dins de la vall és Sarroca de Bellera. Ara bé, en els vessants de les muntanyes que delimiten la vall hi ha, a més, al costat nord els pobles de Vilella, Erdo i la Bastida de Bellera (actualment despoblat i abandonat). Tanmateix, tot i que en valls subsidiàries, es troben a la Vall de Bellera, al costat sud, els pobles de Cadolla, Naens i Burguet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vall de Barcedana

La Vall de Barcedana és una antiga entitat política, jurídica i administrativa menor, però que arribà, des de l'edat mitjana i fins al final de la moderna, a tenir entitat pròpia (universitat, a l'edat moderna, aproximadament equivalent als actuals municipis).
Tingué ajuntament propi, amb capitalitat a Sant Martí de Barcedana, segons Pascual Madoz i a Sant Miquel de la Vall, segons d'altres, entre 1812 i febrer del 1847. La primera data correspon a la creació dels ajuntaments moderns a partir de la Constitució de Cadis, i la segona, a la supressió dels ajuntaments amb menys de 30 veïns (caps de família). La Vall de Barcedana sencera s'integrà en el terme d'Aransís.
Segurament es tractava d'una entitat heretada de l'antic castell de Sant Miquel de la Vall. No devia ocupar estrictament tota la vall del barranc de Barcedana, sinó només el tros que no depenia de Llimiana, però sobretot s'estenia a l'ampla vall del barranc de les Moles, principal afluent del de Barcedana, que és on hi ha els tres pobles que conformaven aquesta unitat: Sant Miquel de la Vall, que exercia de capital, Sant Martí de Barcedana i Sant Cristòfol de la Vall.
Com s'afirma a la bibliografia, a l'alta edat mitjana les valls tingueren un paper important en l'organització del territori. Entre les documentades en aquest sentit, cita la Vall de Barcedana.
Amb la formació dels actuals municipis, i al llarg de tot el segle xix, la Vall de Barcedana, amb el nom del seu poble principal, Sant Miquel de la Vall, constà adés com a territori independent, adés com a dependent de Llimiana, adés com a dependent d'Aransís, però amb territori propi definit, adés com a capital d'un ajuntament que duia el nom de Sant Miquel de la Vall, al qual estava agregat Aransís.
De tota manera, la vall de Barcedana geogràfica és una mica més extensa, ja que la meitat baixa és dins del terme de Llimiana, i la part més alta pertany a Gavet de la Conca, però dins de l'antic terme de Sant Salvador de Toló.
En la proposta derivada per l'informe popularment denominat Informe Roca, la Vall de Barcedana integrada pels pobles de Sant Cristòfol de la Vall, Sant Martí de Barcedana i Sant Miquel de la Vall, encara actualment pertanyents a Gavet de la Conca, havia de passar a formar part d'un nou terme municipal, amb el nom de Montsec, integrat també pels termes municipals de Castell de Mur, Llimiana i Sant Esteve de la Sarga. El nou municipi de Montsec, a més, entrava a formar d'una de les quatre agrupacions municipals del Pallars Jussà, integrada per Tremp, Talarn i Montsec.

## Vegeu també

* Font de les Escalbelles

## Referències

* ↑ BOLÒS, Jordi. Els orígens medievals del paisatge català: L'arqueologia del paisatge com a font per a conèixer la història de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2004 (Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica, LXIV). ISBN 84-7283-745-9
* ↑ ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial de Albert Martín, després del 1900.
* ↑ Informe sobre la revisió del model d'organització territorial de Catalunya.
# Vapor Vell

«Vapor Vell» té aquests significats:
* Vapor Vell (Sants)
* Vapor Vell (Reus)
* Vapor Vell (Igualadina Cotonera)
# Sant Miquel de Valldàries

Sant Miquel de Valldàries o Sant Miquel del Castell de l'Aguda és una església del municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És el centre religiós de la part alta del municipi de Vilanova de l'Aguda coneguda com la Vall. Era l'església del castell de l'Aguda quan aquest era d'Arnau Mir de Tost. S'emplaça al costat del cementiri.

## Història

La primera referència a aquesta església data del 1047, en què Borrell de Tarabau i la seva esposa cediren a Santa Maria de la Seu el castell de Valldàries. El 20 de juliol de 1051-52 tingué lloc la publicació sacramental del testament de Ranolf, que fou jurat sobre l'altar de Sant Miquel de l'Aguda «cuius baselica sita est infra terminos de castro Aguda de Valleria» pels testimonis Guillem Ranimir, Gombau Ató i Galit, en presència del jutge Ramon, dels sacerdots Isarn, Guillem i Bernat, d'altres homes i amb el vistiplau dels seus marmessors. La parròquia de l'Aguda també és consignada més endavant i així consta en la relació de dècimes del 1279 i el 1391 del bisbat d'Urgell.

## Arquitectura

És un edifici d'una nau que ha estat profundament transformada. Així, al mur nord, molt alterat, s'hi observen paredats dos arcs apuntats que devien obrir dues capelles, avui desaparegudes i una finestra circular tallada en un sol carreu. També hi ha la porta d'accés resolta amb una llinda que respon a una reforma de la porta original que devia obrir-se en aquest mateix mur. La nau és coberta amb una volta de canó amb llunetes, que substitueix el sostre original i és capçada a llevant per un absis semicircular. Els elements millor conservats són les façanes de ponent i migdia, i la de la conca absidal. La façana de ponent presenta una gran finestra convertida a circular aparentment d'esqueixada recta. A la façana sud, on es fa molt patent el sobre alçament de la nau, es conserven tres finestres de doble esqueixada (la central més esvelta que les altres). A l'absis, decorat amb motius llombards d'arcuacions sota el ràfec, hi ha una finestra de doble esqueixada, i en el punt d'unió entre nau i absis hi ha un campanar d'espadanya de dos ulls que respon al procés de reformes profundes que patí l'edifici. Les façanes originals són nues de decoració. L'aparell és de carreuons ben escairats disposats regularment en filades uniformes on s'observen diversos forats de bastida distribuïts ordenadament.
Tant les característiques constructives com l'ornamentació absidal, situen aquesta església com una obra característica de l'arquitectura del segle xi, fidel a les fórmules llombardes.

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert; Tugues i Baró, Josep. «Sant Miquel de Valldàries». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 444 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.
# Sant Miquel de Vallverd

Sant Miquel de Vallverd és una església de Vallverd, al municipi d'Ivars d'Urgell (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església entre mitgeres. La façana està arrebossada. La porta i les finestres són d'arcs apuntats.
El campanar, de planta quadrada, té les obertures allargades d'arc de mig punt.

## Història

Al 1997 es restaurà la façana.
No hi ha notes documentals de l'església, però la seva construcció no sembla molt tardana. Té volta de canó amb llunetes i capçalera poligonal (segons fotografies publicades).

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Miquel de Vallverd». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Valle-di-Mezzana

Valle-di-Mezzana (en cors Valli di Mezzana) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 217 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 65 | 114 | 87 | 104 | 233 | 217 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paul Leca | | |
# Valle Medio del Guadalquivir

Valle Medio del Guadalquivir és una zona de depressió geogràfica situada en la part baixa del cabal del riu Guadalquivir, i una comarca d'Andalusia.
Zona eminentement agrícola en la cue la majoria de la producció està relacionada amb cereals, moresc i altres conreus de secà com l'olivera. Alhora està sorgint una gran polifreració en el conreu de la taronja. La comarca està formada per les localitats de Posadas, Almodóvar del Río, Hornachuelos, Palma del Río, Fuente Palmera, Fuente Carreteros, Guadalcázar, La Victoria i La Carlota. La capital és Posadas.
Compta amb el Parc Natural 'Sierra de Hornachuelos'.

## Referències

* ↑ Llista de comarques d'Andalusia Arxivat 2008-12-30 a Wayback Machine.. Llistat comarcal definit per la Conselleria de Turisme i Esport de la Junta d'Andalusia

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Mancomunitat de municipis