OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mabel Karr

Mabel Campolongo Jaime, coneguda artísticament com a Mabel Karr (Buenos Aires, 3 d'octubre de 1934-Madrid, 1 de maig de 2001) va ser una actriu argentina, establerta a Espanya.

## Biografia

Després d'exercir com a model i actriu de fotonovelas al seu país natal, comença a treballar com a actriu a la televisió argentina i al cinema, participant a les pel·lícules Todo el año es Navidad i Dos tipos con suerte. El 1958 es trasllada a Espanya per intervenir a la pel·lícula Las chicas de la Cruz Roja, de Rafael J. Salvia, que llança a la popularitat als seus quatre protagonistes femenines: Conchita Velasco, Luz Márquez, Katia Loritz i la mateixa Mabel.
Davant l'enorme èxit del film, Mabel Karr decideix instal·lar-se en Espanya i aquest mateix any roda a les ordres de José María Forqué Un hecho violento, a la que seguiria un altre èxit de taquilla, la comèdia romàntica El día de los enamorados, novament amb Concha Velasco, i amb el mateix repartiment que Las chicas de la Cruz Roja, llevat Luz Márquez, que es substituïda per María Mahor.
En 1960 contreu matrimoni a Ciutat de Mèxic amb l'actor espanyol Fernando Rey, i durant els anys seixanta manté una trajectòria constant al cinema espanyol, abordant els més diversos gèneres. Compagina la seva carrera cinemátografica amb incursions al teatre (Un paraguas bajo la lluvia, Un espíritu burlón) i la televisió (Novela).
En 1975 decideix apartar-se de la interpretació, a la que només tornarà en 1996 després de la defunció del seu marit. Va morir a l'Hospital Ramón y Cajal de Madrid l'u de maig de 2001 d'una infecció generalitzada.

## Filmografia

* Un hecho violento (1958) de José María Forqué
* Las chicas de la Cruz Roja (1958) de Rafael J. Salvia
* El día de los enamorados (1959) de Fernando Palacios
* Dos tipos con suerte (1960) de Miguel Morayta
* Todo el año es Navidad (1960) de Román Viñoly Barreto
* La fiel infantería (1960) de Pedro Lazaga
* El coloso de Rodas (1961) de Sergio Leone
* Destino: Barajas (1962) de Ricardo Blasco
* Rogelia (1962) de Rafael Gil
* La hora incógnita (1963) de Mariano Ozores
* La barca sin pescador (1964) de Josep Maria Forn
* Los Palomos (1964) de Fernando Fernán Gómez
* El señor de la Salle (1964) de Luis César Amadori
* Operación Lady Chaplin (1965) d'Alberto de Martino i Sergio Griego
* Miss Muerte (1965) de Jesús Franco
* Cover Girl (1967) de José Benazeraf
* Las secretarias (1968) de Pedro Lazaga
* ¿Por qué pecamos a los 40? (1969) de Pedro Lazaga
* Abuelo made in Spain (1969) de Pedro Lazaga
* Sin un adiós (1970) de Vicente Escrivá
* Nada menos que todo un hombre (1971) de Rafael Gil
* Mil millones para una rubia (1972) de Pedro Lazaga
* Condenados a vivir (1972) de Joaquín Luis Romero Marchent
* Experiencia prematrimonial (1972) de Pedro Masó
* Mañana en la mañana (1972) de Luis Revenga
* El amor empieza a media noche (1974) de Pedro Lazaga
* La lengua asesina (1996) d'Alberto Sciamma

## Referències

* ↑ Muere la actriz argentina Mabel Karr, viuda de Fernando Rey, Hola, 2 de maig de 2001
* ↑ Muere la actriz Mabel Karr, viuda de Fernando Rey
# Cos de Fàbriques de Teixits i Filats de Cotó

El Cos de Fàbriques de Teixits i Filats de Cotó és una organització d'industrials cotoners catalans fundada el 1799. El 1822 va presidir l'entitat Erasme de Janer. És considerada una entitat de rellevància en la indústria catalana.

## Història

A principis del segle xix, la junta de comerç va impedir que s'aprovessin els estatuts i es va haver d'aliar amb l'antiga Companyia de Filats de Cotó. Anys més tard, el 1820, va liderar la fusió dels tres rams del cotó i va esdevenir la Comissió de Fàbriques de Filats, Teixits i Estampats de Cotó.
El Cos de Fàbriques no va ser reconeguda pel govern constitucional, però sí el de les autoritats catalanes.
El 1826, Magí Coromines va reorganitzar l'entitat, cosa que va facilitar l'aprovació del govern de Ferran VII. S'ha atribuït que Ferran VII tenia interès a relacionar-se amb els liberals catalans de caràcter moderat. Tingué com a col·laboradors Bonaventura Carles Aribau, Eudald Jaumandreu i Pascual Madoz. El 1847 la comissió va integrar altres activitats industrials i va adoptar el nom de Junta de Fàbriques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cos de Fàbriques de Teixits i Filats de Cotó». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 gener 2018].
* ↑ «Fons Família de Janer (Casa Erasme de Gònima)». Arxiu de la Ciutat de Barcelona, 2015. Arxivat de l'original el 19 de gener 2018. [Consulta: 19 gener 2018].
* ↑ Solà i Montserrat, Roser. Joan Vilaregut i Albafull, industrial i progressista, Barcelona 1800-1854. L'Abadia de Montserrat, 2001, p. 25.
# Venta de Baños

Venta de Baños és un municipi a la província de Palència, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. La població és coneguda per ser un important enllaç ferroviari que ressegueix el curs del Pisuerga i que també fou el motiu de fundació del poble de las Ventas. És conegut també per la basílica visigoda de San Juan de Baños a la localitat de Baños de Cerrato. El municipi limita al nord i oest amb Villamuriel de Cerrato, al nord amb Magaz de Pisuerga i Soto de Cerrato, al sud amb Tariego de Cerrato i Dueñas, a l'est amb Hontoria de Cerrato.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Javier Hernández | PCE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Javier Hernández | PCE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Javier Hernández | IU | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Javier Hernández | IU | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Jesús Serrano | PANCAL | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Celinda Sánchez | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Consolación Pablos | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Consolación Pablos | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 6.461 | 6.410 | 6.303 | 6.188 | 6.058 | 6.024 | 6.027 | 5.967 | 5.965 | 5.880 | 6.164 |

## Vegeu també

* Línia Venta de Baños-Gijón
# Chaslus

Chaslus fou una senyoria feudal d'Alvèrnia.
Al segle xii apareixen Ricard i el seu fill Pere amb béns a Chaslus. El rei d'Anglaterra Enric va donar la senyoria als senyors de Grailly que la van infeudar al fill de Pere, Guillem, que fou senyor de Chaslus. El va seguir el seu fill Guerau o Gerard i a la seva mort son germà Amblard. Mort aquest vers 1300 la filla de Gerau, Caterina, va heretar la senyoria i es va casar amb Robert d'Alvèrnia.
# Chouafaa

Chouafaa (en àrab الشوافعة, ax-Xwāfaʿa; en amazic ⵛⵡⴰⴼⵄⴰ) és una comuna rural de la província de Kénitra, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 18.436 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Christian Piot

Christian Piot (Ougrée, 4 d'octubre de 1947) fou un futbolista belga de la dècada de 1970.
Fou 40 cops internacional amb la selecció belga de futbol, amb la qual disputà la Copa del Món de futbol de 1970 i l'Eurocopa 1972. Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Standard Liège.

## Referències

* ↑ Perfil a weltfussball.de
* ↑ Perfil a standard.be
# Chicken

Chicken és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2006 tenia 17 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chicken tenia 17 habitants, 6 habitatges, i 4 famílies La densitat de població era de 0,1 habitants/km².
Dels 6 habitatges en un 50% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 16,7% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 35,3% entre 25 i 44, un 29,4% de 45 a 60 i un 5,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 88,9 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 50 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chicken». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chicken». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Coeficient de temperatura

El coeficient de temperatura, habitualment simbolitzat com α , és una propietat intensiva dels material és que quantifica la relació entre la variació de la propietat física d'un material i el canvi de temperatura. Per tant, és el canvi relatiu d'una propietat física quan la temperatura canvia en un ºK. Aquest coeficient s'expressa segons el Sistema Internacional d'Unitats en ºK. La seva expressió matemàtica pren la forma:
    $\alpha (T)={\frac {1}{R(T_{0})}}\cdot {\frac {\partial R(T)}{\partial T}}$
on:
* Α és el coeficient de temperatura, que pot variar amb la temperatura;
* R (T) és la magnitud de la propietat física del material a la temperatura T
* R (T $_0$) és la magnitud de la propietat física del material a la temperatura de referència T $_0$
Si el coeficient de temperatura és pràcticament constant en l'interval de temperatures entre T $_1$ i T , és a dir, la magnitud física depèn linealment de la temperatura, llavors pot realitzar-se la següent aproximació:
    $\alpha ={\frac {1}{R(T_{0})}}\cdot {\frac {\Delta R}{\Delta T}}={\frac {1}{R(T_{0})}}\cdot {\frac {R(T)-R(T_{0})}{T-T_{0}}}$

## Coeficient de temperatura de la resistència elèctrica

Coeficients de temperatura :
| Material | Coeficient a 20 °C (1/K) |
| Plata | 3,8 x 10$^{-3}$ |
| Coure | 3,9 x 10$^{-3}$ |
| Alumini | 3,9 x 10$^{-3}$ |
| Tungsté | 4,5 x 10$^{-3}$ |
| Acer | 5,0 x 10$^{-3}$ |
| Mercuri | 9,0 x 10$^{-4}$ |
| Carbó | -5,0 x 10$^{-4}$ |
| Germani | -4,8 x 10$^{-2}$ |
En aquest cas, el coeficient determina l'augment o disminució de la resistència elèctrica d'acord amb la variació de temperatura i la naturalesa de cada material. Aquest coeficient es denomina amb la lletra α i es troba en la fórmula de la resistència depenent del canvi de temperatura.
$R=R_{0}\cdot (1+\alpha \cdot \Delta T)$
on:
* $R$ : resistència total a la temperatura $T$
* $R_{0}$ : resistència de referencia (a una temperatura fixa $T_{0}$)
* $\alpha$ : el coeficient de temperatura del material
* $\Delta T=T-T_{0}$ : diferència de $T$ amb la temperatura fixa

## Vegeu també

* Coeficient de dilatació

## Bibliografia

* Reuss, Paul. «13. Temperature effects». A: Neutron Physics (en anglès). 1ª. EDP Sciences, 2008, p. 348-349.
# Coeficient de reflexió

El coeficient de reflexió és utilitzat en física i en enginyeria elèctrica quan es considera la propagació d'una ona en un medi amb mitjans amb discontinuïtats. El coeficient de reflexió descriu l'amplitud (o la intensitat) d'una ona reflectida respecte a l'ona incident. El coeficient de reflexió està estretament relacionat amb el coeficient de transmissió.
Diferents camps de la ciència tenen diferents aplicacions per a aquest terme.

## Telecomunicació

En telecomunicació, el coeficient de reflexió relaciona l'amplitud de l'ona reflectida amb l'amplitud de l'ona incident. Generalment es representa amb una $\Gamma$ (gamma majúscula).
El coeficient de reflexió ve donat per:
    $\Gamma ={Z_{L}-z_{0} \over Z_{L}+z_{0}}$
on $Z_{L}$ és la impedància de càrrega al final de la línia, $z_{0}$ és la impedància característica de la línia de transmissió; aquest coeficient de reflexió es pot desplaçar al llarg de la línia cap al generador en multiplicar pel factor d'Euler al quadrat la constant de propagació complexa de la línia per la distància x recorreguda cap al generador (distància que es pren com a negativa per convenció), això fa que es modifiqui tant la seva magnitud com la seva fase, si la línia té pèrdues (atenuació) i només la seva fase si s'assumeix una línia sense pèrdues, ja que cal no oblidar que $\Gamma$ (gamma majúscula) és un nombre complex.
El seu valor absolut pot calcular-se a partir del coeficient d'ona estacionària, $S$:
    $|\Gamma |={S-1 \over S+1}$
El coeficient de reflexió es pot calcular gràficament utilitzant una carta de Smith.

## Mecànica quàntica

El coeficient de reflexió és la probabilitat que la partícula sigui reflectida per la barrera en un graó de potencial o barrera de potencial està donat per la relació:
    $R={A^{*}A \over B^{*}B}$
On A* correspon a la conjugada de l'amplitud de les ones incidents i B* correspon a la conjugada de les ones reflectides.

## Referències

* Aquest article incorpora;material de domini públic de the Administració de Serveis Generals document "Federal Standard 1037C" (amb suport de MIL-STD-188).
* Bogatin, Eric. Signal Integrity - Simplified. Upper Saddle River, New Jersey: Pearson Education, Inc., 2004. ISBN 0-13-066946-6. Figure 8-2 and Eqn. 8-1 Pg. 279

## Enllaços externs

* Tutorial flash per a la comprensió del coeficient de reflexió Arxivat 2015-06-17 a Wayback Machine.
* Application for drawing standing wave diagrams including the reflection coefficient, input impedance, SWR, etc. Arxivat 2020-11-25 a Wayback Machine.
# Cillie Motzfeldt

Cillie Motzfeld Tirach (Oslo, 1968) és una antropòloga, mestra i activista cultural nord-catalana noruega.
De família benestant, el 1994 es va llicenciar en antropologia social per la Universitat d'Oslo. A començament de la dècada del 1990 es va instal·lar a Perpinyà per dur a terme una investigació antropològica sobre la Catalunya del Nord. Es casà amb Pasqual Tirach i Alventosa, va aprendre català i s'hi va establir. El 1995 assolí un lloc d'intervenant extérieur a la Universitat de Perpinyà i el 2003 fou encarregada de curs a l'Institut franco-catalan transfrontalier de la mateixa universitat. El 2008 esdevingué funcionària del Ministeri d'Educació Francès i treballà com a professora successivament a l'escola bilingüe Pasteur Lamartine de Perpinyà i a l'escola bilingüe Dolto del Soler .
El 1997 va col·laborar a la Universitat Catalana d'Estiu. D'ençà del 2001 s'ha dedicat a recollir contes de diferents tradicions culturals, publicats en dos volums en francès i en català en col·laboració amb Marie Besnard, encarregada de missió a la Direcció de la Cultura de la Vila de Perpinyà sota el títol Contes de Perpinyà i més enllà a Edicions El Trabucaire. Víctor Alexandre recull el seu testimoniatge al llibre Nosaltres els catalans (2008).
El 2009 fou guardonada amb el Premi Joan Blanca de l'ajuntament de Perpinyà juntament amb Gerard Jacquet. El 2017 la seva classe fou guardonada amb el Premi Joves Escriptors d'Òmnium Cultural de la Catalunya del Nord per l'escrit El viatge de petit Josep el pingüí.

## Obres

* Guia de conversa francès-català-noruec (Terra Nostra, 1994)
* Traducció al noruec de diversos contes catalans a "Spania forteller", ed. De norske bokklubbene, (1999), ISBN13 9788273504913.
* Traducció al noruec de Guadalajara, de Quim Monzó (2002), ISBN 8256013699.

## Referències

* ↑ La nostra llengua és seva (2): la noruega feliç, a elpuntavui.cat
* ↑ Cillie Motzfeldt a LinkedIn
* ↑ «Programa de la UCE, 1997». Arxivat de l'original el 2011-09-06. [Consulta: 12 octubre 2018].
* ↑ Contes de Perpinyà i més enllà
* ↑ Alexandre, Víctor, 1950-. Nosaltres els catalans. 1. ed. Barcelona: Pòrtic, 2008. ISBN 978-84-9809-042-0.
* ↑ Gerard Jacquet i Cillie Motzfeldt premis Joan Blanca 2009 a vilaweb. Nogensmenys. a totes les llistes amb els Premis Joan Blanca apareixen com a guardonats el 2007
* ↑ 21.01.10 L'Ajuntament de Perpinyà concedeix els premis Joan Blanca
* ↑ La Catalunya del Nord reivindica la «cultura independent» com a pas previ a la «independència política» Nació Digital, 29 d'abril de 2017
# Chrysoblephus lophus

Chrysoblephus lophus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 50 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Chrysoblephus cristiceps

Chrysoblephus cristiceps és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 75 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Chrysoblephus gibbiceps

Chrysoblephus gibbiceps és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 75 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Clinofergusonita-(Ce)

La clinofergusonita-(Ce) és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en al·lusió a la seva relació dimorfa amb la fergusonita-(Ce). Fins a l'any 2022 s'anomenava fergusonita-(Ce)-β, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Característiques

La clinofergusonita-(Ce) és un òxid de fórmula química CeNbO₄. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6,5. És una espècie dimorfa de la fergusonita-(Ce).
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.DG: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations grans (+- mida mitjana); cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: euxenita-(Y), fersmita, kobeïta-(Y), loranskita-(Y), policrasa-(Y), tanteuxenita-(Y), uranopolicrasa, itrocrasita-(Y), fergusonita-(Y)-β, fergusonita-(Nd)-β, itrotantalita-(Y), foordita, thoreaulita i raspita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Bayan Obo, situat al districte Miner de Bayan Obo de la ciutat de Baotou, a Mongòlia Interior (República Popular de la Xina). També ha estat descrita a la mina est del mateix dipòsit, així com en altres dos indrets: la Reserva Natural dels Ilmen, a Rússia, i al comtat d'Amherst, a Virgínia (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Fergusonite-(Ce)-β» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 febrer 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 14 febrer 2018].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 01-10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Coll de Clarà

El Coll de Clarà, o de Taurinyà, és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 653,2 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Clarà i Villerac i de Taurinyà, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situat a la zona oest del terme de Clarà i Villerac, a prop al sud-oest del poble de Clarà, i a l'est del de Taurinyà, a prop a l'est del poble.

## Referències

* ↑ El Coll de Clarà en els ortofotomapes de l'IGN
# Coll de Chevrères

El coll de Chevrères (en francès Col des Chevrères) és un port de muntanya que corona a 916 msnm i que es troba al massís dels Vosges, al departament de l'Alt Saona, comunicant Servance amb Plancher-les-Mines, o, cosa que és el mateix, la vall de l'Ognon amb la vall del Rahin. El coll va ser superat durant la 10a etapa del Tour de França de 2014.

## Ciclisme
### Detalls de l'ascensió

Des de Servance, al nord-oest, l'ascensió té 10,3 quilòmetres de llargada, en què se superen 516 metres de desnivell a una mitjana del 5%. Hi ha importants trams sostinguts amb un desnivell de l'11%, tot i que hi ha algun petit tram, prop de Miellin de fins al 18%.
Des de Plancher-les-Mines, al sud, es puja per Belfahy en 12,8 quilòmetres, en què se superen 495 metres de desnivell a una mitjana del 3,9%.

### Tour de França

El 14 de juliol de 2014 el Tour de França va passar pel coll per primera vegada, en una etapa que procedent de Mulhouse es dirigia fins a La Planche des Belles Filles. El català Joaquim Rodríguez va ser el primer a passar pel cim.

## Referències

* 1 2 «Col de Chevreres - Servance». www.climbbybike.com. [Consulta: 14 juliol 2014].
* 1 2 3 «Stage 10: Mulhouse to La Planche des Belles Filles». Tour de France. Amaury Sport Organisation. [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ «Col de Chevreres - Plancher Bas». www.climbbybike.com. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Le col des Chevrères dans le Tour de France» (en francès). ledicodutour. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2014. [Consulta: 14 juliol 2014].
# Color terciari

Color terciari és un color compost per un color primari i un color secundari. Es tracta de sis colors, que són els següents:
* Rosa salmó = magenta + taronja
* Ambre = taronja+ groc
* Llima = groc + verd
* Turquesa = verd + cian
* Blau mitjà = cian + lila clar
* Violat = vermell + magenta
La nomenclatura dels colors terciaris, és a dir, els noms pels quals els coneixem, varien bastant segons els llocs i les persones. Els colors són sempre els mateixos, però cadascun de nosaltres els percep de manera diferent.
Els colors terciaris poden també considerar-se com barreges de colors secundaris, entre si.
* Taronja + verd = verd oliva
* Verd + vermell = blau de cobalt
* Vermell + taronja = porpra
També, en aquest cas, els noms són extremadament subjectius, conforme als països i hàbits locals. Per exemple, el color porpra és molt conegut com a albergínia, de tradició francòfona; al Brasil, del color taronja se'n diu vermell.
Pel que fa al blau, és extremadament difícil precisar noms i tonalitats quan es visualitzen a la pantalla. Hi ha gran confusió sobre el cian, que és un dels 3 colors primaris i és representat com blau turquesa, una variant molt més lluminosa i ja amb la intromissió del groc. A més, depèn de la marca de pintures, etc. Però els noms com blau de cobalt, blau d'ultramar, blau petroli són força consensuats per a qui identifica colors en la seva activitat professional.

## Vegeu també

* Color primari.
* Color secundari.
* Colors complementaris.
* Llista de colors.