OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El llibertí

El llibertí (títol original: Le libertin) és una pel·lícula francesa de Gabriel Aghion estrenada el 2000. Ha estat doblada al català.

## Argument

Al segle XVIII, mentre l'Església prohibeix la difusió de l'Enciclopèdia, el filòsof Diderot contínua no obstant això imprimint-la clandestinament al castell del Baró i de la Baronessa de Holbach.
El final del seu treball triga tanmateix: quina definició donar a la paraula « moral »? A més, l'arribada al castell del cardenal i de la Sra. Therbouche, una pretesa artista que ha vingut a fer un retrat de Diderot, no arregla les coses.
El cardenal no obstant això no s'hi quedarà gaire, en un castell on el vici és preferit als ensenyaments religiosos: un Diderot llibertí, una baronessa més llaminera que mai, un baró que inventa l'orgue dels porcs i uns altres afrodisiacs, dos marquesos homosexuals rebolcats en la luxúria, un cavaller que reprimeix la seva homosexualitat i la dona del qual és una nimfomana que malgrat tot no oblida de confessar-se i finalment les filles del baró i del filòsof que volen perdre la seva virginitat el més ràpidament possible.

## Repartiment

* Vincent Pérez: Denis Diderot
* Michel Serrault: el cardenal, germà del baró
* Fanny Ardant: Madame Therbouche
* Arielle Dombasle: Madame de Jerfeuil
* Josiane Balasko: Baronessa de Holbach
* Christian Charmetant: Cavaller de Jerfeuil
* Françoise Lépine: Madame Diderot
* François Lalande: Baró de Holbach
* Bruno Todeschini: Marqués de Cambrol
* Arnaud Lemaire: Marqués de Lutz
* Audrey Tautou: Julie de Holbach
* Vahina Giocante: Angélique Diderot
* Yan Duffas: Abraham
* Véronique Vella: La cosina de Jerfeuil
* Éric Savin: Cap de policia
* Thierry Nzeutem: Mohamed
* Texans Pomer: El criat

## Al voltant de la pel·lícula

* La cançó d'introducció, interpretada per Josiane Balasko, és una adaptació prou lliure de La paraula i la cosa, un poema galant de l'abat Gabriel-Charles de Lattaignant.
* Éric-Emmanuel Schmitt, l'autor de l'obra homònima Le Libertin, hauria exigit per contracte que es fixi l'esment "Lliurement traït del llibre d'Eric-Emmanuel Schmitt" al començament del film, denegant així tot caràcter d'adaptació de la seva obra.

## Referències

* ↑ «El llibertí». esadir.cat.
* ↑ Bahr, David «FILM; Conservative Bard Of the Demimonde» (en anglès). The New York Times, 27-02-2000. ISSN: 0362-4331.
* ↑ André Helbo: Signes du spectacle: des arts vivants aux médias.
# El Serral (Subirats)

El Serral és una muntanya de 271 metres que es troba al municipi de Subirats, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Descripció

Pertany a la Serralada Litoral i és una prolongació de les Serres de l'Ordal, al municipi de Subirats. Al vessant sud hi ha la riera de Sant Sebastià i al vessant nord hi ha la Font de Ca l'Olivella o la Font Clara, just a l'encreuament amb el turó de La Guàrdia.
El Serral està situat just al davant del poble penedesenc de Lavern i de la barriada d'Els Rocs. Una de les curiositats més destacables del turó, a part de les excel·lents vistes sobre la plana del Penedès i Montserrat és la quantitat de fòssils del Miocè que s'hi troben.
# Saloum

«Saloum» té aquests significats:
* Regne de Saloum, antic regne del Senegal modern
* Riu Saloum, riu del Senegal
* Parc nacional del delta del Saloum
* Regió Sine-Saloum, regió del Senegal formada per les actuals regions de Kaolack i Fatick.
# El sueño del mono loco

El sueño del mono loco és una pel·lícula de Fernando Trueba basat en el llibre Le rêve du singe fou (El somni del mico boig) de l'escriptor francès Christopher Frank. Va comptar amb un repartiment internacional i és considerada la pel·lícula més personal de Trueba. Fou la principal guanyadora dels Premis Goya.

## Argument

Dan Gilis (Jeff Goldblum) és un escriptor estatunidenc establert a París que passa per problemes sentimentals. És contractat per Julien Legrand per a escriure el guió d'una pel·lícula el director de la qual, Malcolm Greene, serà un jove una mica estrany i peculiar. Durant les jornades de redacció del guió al costat del director, apareixerà la germana d'aquest, Jenny, un personatge clau en la trama que anirà desenvolupant-se per les seves relacions incestuoses.

## Repartiment

* Jeff Goldblum - Dan Gillis
* Miranda Richardson - Marilyn
* Anémone - Marianne
* Daniel Ceccaldi - Julien Legrand
* Dexter Fletcher - Malcolm Greene
* Liza Walker - Jenny Greene
* Jerome Natali - Danny
* Arielle Dombasle - Marion Derain
* Asunción Balaguer - Juana

## Premis
### IV Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | Millor pel·lícula | Guanyadora |
| Millor director | Fernando Trueba | Guanyador |
| Millor guió adaptat | Fernando Trueba Manolo Matji Menno Meyjes | Guanyadors |
| Millor música original | Antoine Duhamel | Nominat |
| Millor fotografia | José Luis Alcaine | Guanyador |
| Millor muntatge | Carmen Frías | Guanyador |
| Millor direcció artística | Pierre-Louis Thévenet | Nominat |
| Millor direcció de producció | José López Rodero | Guanyador |
| Millor maquillatge i perruqueria | José Antonio Sánchez Paquita Núñez | Nominats |
| Millor so | Georges Prat Pablo Blanco Eduardo Fernández | Nominats |
| Millors efectes especials | Christian Bourqui | Nominat |

## Referències

* ↑ Trueba: "El sueño del mono loco' es mi filme más personal", El País, 16 de desembre de 1989
* ↑ El sueño del mono loco al web dels Premis Goya
* ↑ El sueño del mono loco a Fotogramas
# El sueño de los héroes

El sueño de los héroes un film argentí estrenat el 6 de novembre de 1997. Està basat en la novel·la homònima escrita per l'argentí Adolfo Bioy Casares. Va ser dirigido per Sergio Renán.

## Trama

El personatge principal és Emilio Gauna. Aquest personatge fa una aposta de cavalls, gana i convida als seus amics i a un "doctor" a festejar ja que era època de carnestoltes. La història se centra en que Gauna cerca repetir els festejos de les nits de carnestoltes que va viure anys enrere, per a això reuneix el vell grup d'amics circumstancials i reitera les activitats, però en el lapse entre un carnestoltes i un altre, va conèixer a una dona, i ja res serà igual.

## Repartiment

* Germán Palacios - Emilio Gauna
* Soledad Villamil - Clara
* Lito Cruz - Valerga
* Diego Peretti - Maidana
* Damián De Santo - Pegoraro
* Fabián Vena - Antúnez
* Juan Ignacio Machado - Larsen
* Gonzalo Urtizberea - Massantonio
* Fernando Fernán Gómez - Taboada
* Rita Cortese - Mujer del corralón
* Luis Brandoni - El mudo
* Eduardo Cutuli - Santiago
* María José Gabín - Madama
* James Murray

## Premis

* Premis Cóndor de Plata a la Millor Direcció d'Art per Margarita Jusid.
* Nominació al Premi Cóndor de Plata al millor actor Germán Palacios.
* Nominació al Premi Cóndor de Plata al millor guió adaptat.
* Nominació al Premi Cóndor de Plata a la millor actriu de repartiment Soledad Villamil.

## Referències

* ↑ 'El sueño de los héroes', de Bioy Casares, será llevada al cine, El País, 25 d'abril d 1991
* ↑ El sueño de dos héroes, La Nación, 3 de novembre de 1997
* ↑ “El sueño de los héroes”, de Sergio Renán (1997). El carnaval y la muerte., al bloc Pensar en Cine

## Enllaços externs

* El sueño de los héroes a YouTube
* El sueño de los héroes a Cine Nacional
# El sueño de Adán

El sueño de Adán és una pel·lícula espanyola de curtmetratge d'animació dirigida per la saragossana Mercedes Gaspar el 1994, qui també és autora del guió.

## Argument

Adam viu adormit a un paradís estrany i hi té somnis on se li apareix Eva, amb la que fa poc que ha trencat. En el seu intent de recuperar-la desperta i penetra en el món real.

## Premis

El 1994 va rebre el Goya al millor curtmetratge d'animació. També fou nominada a l'Ós d'Or al millor curtmetratge en el 45è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Referències

* ↑ El sueño de Adán al Festival de Cinema de Madrid
* ↑ El sueño de Adán al web dels Premis Goya
* ↑ Premis de 1995 al web de Fipresci

## Enllaços externs

* El sueño de Adán Arxivat 2020-03-03 a Wayback Machine., curtmetratge a historianuevosrealizadores.es
# El sueño de la razón

El sueño de la razón és una obra de teatre de Antonio Buero Vallejo, estrenada en 1970. El títol és una referència al gravat El son de la raó produeix monstres.

## Argument

Ambientada en el Madrid de 1823, l'obra se centra en els últims anys de vida del pintor Francisco de Goya, les seves limitacions provocades per la sordesa i les seves relacions amb el seu amant Leocadia. A través de la sordesa d'aquest personatge —de nou una tara física—, Buero simbolitza la incapacitat d'alguns per a sentir el sentit de la realitat.

## Representacions destacades

* Teatro Reina Victoria, Madrid, 7 de febrer de 1970. (Estrena).
** Intèrprets: José Bódalo, María Asquerino, Miguel Ángel, Antonio Queipo, Ricardo Alpuente, Antonio Puga.
* Compañía Dramática Española, Valladolid, 23 de setembre de 1975.
** Director: José Osuna.
** Intèrprets: José María Prada, Queta Claver.
* Centro Dramático Nacional, Madrid, 1994.
** Intèrprets: Juan Gadea, Lluís Fornés, Manuel de Blas, Marina Saura, Carmen Belloch.
* Teatro Español, Madrid, 9 de juny de 2023
** Director: José Carlos Plaza
** Intèrprets: Ana Fernández (Leocadia), María Heredia (Emiliana, Gata), Chema León (El Rey, Sargento), Carlos Martínez-Abarca (Arrieta), Montse Peidro (Gumersinda).

## Referències

* ↑ ‘El sueño de la razón’ Goya visto por Buero, Madrid Diario, 11 de juny de 2023
* ↑ Foto de la representació a Cervantesvirtual.com
* ↑ Crítica del estreno en el Diario ABC de 8 de febrero de 1970
* ↑ José Osuna Lameyer a teatro.es
* ↑ El sueño de la razón al web del Teatro Español

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra a Cervantes virtual
* Anunci de l'adaptació de 2023 a YouTube
# Sebastià Millans i Rosich

Sebastià Millans i Rosich (Barcelona, 12 de maig de 1927 - 17 d'octubre de 2014) fou un empresari i directiu del món de l'esport.

## Biografia

Tècnic superior de reparacions marítimes i constructor naval, durant els anys 1960 i 1970 fou Comissari d'avaries («surveyor»), membre de l'Agrupació d'Oficials de la Marina Mercant i conseller de la Caja d'Estalvis i Mont de Pietat de Barcelona. Vinculat a Convergència Democràtica de Catalunya, fou conseller-Regidor de l'Àrea d'Esports de l'Ajuntament de Barcelona de l'any 1979 al 1983 i candidat per CiU a la província de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980.
Fou president del Club Natació Barcelona entre 1995 i 2014, club del que en fou secretari i vicepresident des del 1981. El 2004 va ser nomenat Millor Dirigent de l'Esport, per l'Associació Catalana de Dirigents de l'Esport. Tanmateix, fou denunciat a Inspecció de Treball per no tenir regularitzats alguns treballadors de la plantilla del Club i ha estat acusat de morositat. El 2011 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Ha mort Sebastià Millans expresident del C.N. Barcelona». Web de la Federació Catalana de Natació. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2014. [Consulta: 18 octubre 2014].
* ↑ Sebastià Millans (presidente del CN Barcelona), antiguo "jefe" deportivo de Barcelona extret d'El Mundo Deportivo
* ↑ Llista de CiU Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine. en la qual figura en el lloc 42è
* ↑ Millans, guardonat Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine. al web del CNB
* ↑ Corruptes fins a la Federació
* ↑ Morositats de Sebastià Millans, president del Club Natació Barcelona amb un pdf de la Sindicatura de Comptes
# Eduard von Keyserling

Eduard Graf von Keyserling (Schloss Tels-Paddern, Curlàndia, 15 de maig de 1855 - Múnic, 28 de setembre de 1918) va ser un novel·lista i dramaturg alemany bàltic, un dels exponents de l'impressionisme literari.
Keyserling va néixer a Schloss Tels-Paddern, Curlàndia, dins de l'Imperi Rus, actual Kalvenes pagasts, districte de Liepāja, a Letònia. Pertanyia a una antiga família de nobles alemanys bàltics i un dels seus cosins era el filòsof Hermann Keyserling. Va estudiar primer en una escola local i després els seus estudis superiors a la Universitat de Viena.
Les primeres novel·les de Keyserling, Fräulein Rosa Herz. Eine Kleinstadtliebe (1887) i Die dritte Stiege (1892), es van veure influïdes pels corrents naturalistes. Els seus assajos en general i altres documents culturals, com les seves obres de teatre, es troben oblidats. El seu estil de narració, les seves novel·les i les seves novel·les curtes, després de 1902, el van catalogar com a avantguardista de l'impressionisme literari alemany.
L'estil narratiu de Keyserling, subtil i elegant, destaca per la seva ambientació evocativa i el seu "sentiment". La seva obra més emblemàtica és, potser, Princeses, relacionada només superficialment amb els típics Schlossroman alemanys durant el segle xix.
En 1895 es va establir a Baviera, on romandria fins a la seva mort. Durant l'última part de la seva vida va emmalaltir de sífilis, per la qual cosa va haver de passar diversos períodes d'immobilitat i finalment va quedar cec. Abans de morir, feu cremar la majoria de les seves obres a les seves germanes.
Va morir a Múnic el 1918.

## Traduccions al català

* Aquell estiu sufocant. Traducció Clara Formosa. Petits Plaers de Viena, 2019. ISBN 978-84-120244-3-2

## Notes

* ↑ Graf en alemany és un títol, que pot traduir-se com comte, no un nom de persona. la forma femenina és gräfin.

## Bibliografia

* Richard A. Koc, The German Gesellschaftsroman at the Turn of the Century. A Comparison of the Works of Theodor Fontane and Eduard von Keyserling; (EHSchr 1, 542); Berna 1982
* Richard A. Weber, Color and light in the writings of Eduard von Keyserling; (Studies in modern German literature 39); Nova York 1990
# Sant Miquel de Soses

Sant Miquel de Soses és una església de les darreres tendències de Soses (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella moderna que es va aixecar sobre una d'antiga que datava de l'any 1700.
La façana és irregular, formant un angle obtús per la banda esquerra. La porta, rectangular, és molt àmplia, resseguida per la banda de dalt per una cornisa blanca que arriba fins a l'extrem dret de la façana. Al capdamunt hi ha un petit campanar d'espadanya de forma rectangular. Els laterals de la capella són arrebossats amb calç.
L'ermita està situada als afores del poble, concretament a uns 400 metres abans d'arribar al poble de Soses, direcció Alcarràs-Soses.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel de Soses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Miquel de Soses». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
# Sant Miquel de Turbians

Sant Miquel de Turbians és una església romànica del municipi de Gisclareny (Berguedà). És un edifici situat dins el Parc Natural del Cadí-Moixeró en bon estat de conservació. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té una nau única, ampla i sense absis, orientada a llevant i de considerables proporcions. Els murs, fets amb un parament força rudimentari, presenten un seguit d'obertures molt senzilles. La coberta exterior és a dues aigües amb teula àrab. La façana, al mur de migjorn, és la part més interessant de l'edifici. Presenta una portalada de dos arcs de mig punt en degradació i adovellats, rematats per una arquivolta que fan de cornisa amb una senzilla imposta. Al cantó sud-oest hi trobem el campanar de planta quadrada amb quatre obertures d'arc de mig punt a la part superior.

## Història

Actualment és sufragània de Santa Maria de Gisclareny, malgrat que en origen fou parròquia independent i molt possiblement, parròquia d'aquest municipi, ja que el 1290 Galceran de Pinós donà les rendes i totes les collites del castell de Gisclareny i de la parròquia de St. Miquel de Turbians a G. de Tàpies. Es troben documentades durant el s. XIV, pràctiques simoníaques en aquesta parròquia, dins la baronia de Pinós i Mataplana. El lloc de Turbians el trobem esmentat a més en l'acta de consagració de l'església de la Seu d'Urgell del 839. Inicialment era una petita ermita, de la qual es té notícia des del segle x, amb el nom de Sant Miquel del Paradís, i que va funcionar com a església parroquial fins al segle xviii.
Francesc Cima i Garrigó va escriure diversos llibres d'espiritualitat que tenien com a protagonista un suposat ermità que vivia en aquest indret.

## Referències

* ↑ L'església, a DadesCat
* ↑ Col·lectiu Obaga, Romànic a l'objectiu
* 1 2 «Sant Miquel de Turbians». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «L'església, al web de Gisclareny». Arxivat de l'original el 2010-09-21. [Consulta: 19 desembre 2010].
* ↑ «L'església, a AltBerguedà». Arxivat de l'original el 2011-03-15. [Consulta: 19 desembre 2010].
* ↑ Converses amb l'ermità de Sant Miquel de Turbians. Francesc Cima i Garrigó, 1995. ISBN 978-84-404-6614-3.
* ↑ Terrassa, Diari de. «Un maestro entusiasta, resiliente y contemplativo» (en castellà), 21-06-2016. [Consulta: 12 desembre 2023].
# Serielizados

Serielizados és un magazín digital en llengua espanyola creat l'any 2013 per Víctor Sala i Betu Martínez, dedicada a l'anàlisi i opinió de sèries de televisió i de tot el que es desprèn de la cultura pop televisiva. La pàgina s'estructura amb les seccions d'adiccions, sèries, notícies, podcast, serieselektor i calendari. També disposa d'un canal de Patreon perquè els lectors puguin fer donacions al projecte.
Aquest magazín digital també organitza des de la seva creació, el 2013, el Festival Internacional de Sèries Serielizados Fest que cada any se celebra a Barcelona, tot i que els organitzadors ja han anunciat que l'any 2019 el festival també tindrà una edició a Madrid.

## Referències

* ↑ «¿Cuándo caduca un spoiler?: Hablamos con los creadores del Serielizados Fest». PlayGround. Arxivat de l'original el 2019-02-19. [Consulta: 26 setembre 2018].
* ↑ «Serielizados Fest 2018». CCCB. [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ «El Serielizados Fest 2019 tindrà una edició a Madrid». Ara. [Consulta: 13 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Serielizados - Lloc web oficial
* Serielizados Fest
# Elacatinus redimiculus

Elacatinus redimiculus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als esculls de corall de Veracruz (Mèxic).

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Taylor M.S. & Akins L. 2007. Two new species of Elacatinus (Teleostei: Gobiidae) from the Mexican coast of the Gulf of Mexico. Zootaxa 1425: 45–51.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elacatinus tenox

Elacatinus tenox és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Dominica, Nevis i Panamà.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eleccions al Dáil Éireann de 1948

Les eleccions al Dáil Éireann de 1948 es van celebrar el 4 de febrer de 1948 per a renovar els 144 diputats del Dáil Éireann. Tot i que va guanyar el Fianna Fáil, es va formar un govern de coalició entre Fine Gael, laboristes i republicans, presidit per John Aloysius Costello.

## Resultats

| Partit | Líder | % | Escons |
| Fianna Fáil | Éamonn de Valera | 41,9% | 67 |
| Fine Gael | Richard Mulcahy | 19,8% | 31 |
| Laborista | William Norton | 11,3% | 14 |
| Clann na Poblachta | Seán MacBride | 13,2% | 10 |
| Clann na Talmhan | Joseph Blowick | 5,5% | 7 |
| Partit Nacional Laborista | James Everett | 3,4% | 5 |
| Independents | | 8,3% | 12 |

## Referències

* (anglès) Pàgina del Dáil Éireann Arxivat 2009-12-18 a Wayback Machine.
* (anglès) Resultat de les eleccions de 1948