OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Villar Mingo

Manuel Villar Mingo (Pradoluengo, província de Burgos, 24 de desembre de 1909 - Buenos Aires, 29 d'octubre 1972) va ser un militant anarquista espanyol amb destacada actuació en el moviment llibertari argentí.

## Vida

De nen va emigrar a l'Argentina, on va treballar de tècnic electricista. Es va incorporar a la FORA, actuant en el gremi de l'electricitat. En 1926 es va vincular al grup editor de La Protesta. En 1929 va ser va assistir al congrés fundador de l'Associació Continental Americana de Treballadors (ACAT), i va ser nomenat director del seu periòdic, La Continental Obrera. Va ser deportat en 1930 després del cop d'estat de José Félix Uriburu i va emigrar a Xile i Uruguai, tornant clandestinament a l'Argentina.
En 1932 va ser expulsat de l'Argentina i es va establir a Espanya, on es va fer càrrec de la direcció de Solidaridad Obrera a Barcelona. En 1933 va ser empresonat un temps. Va donar suport a la postura electoralista a les eleccions generals espanyoles de 1936, la qual cosa el va distanciar de Josep Peirats. També va dirigir els periòdics CNT de Madrid i Forja Social a València. Durant la guerra va treballar a Catalunya en el Comitè Central de Proveïments per la FAI.
Derrotada la República Espanyola, va estar detingut un any en la Presó Model de Madrid. Va ser novament detingut entre 1941 i 1946 per activitats antifranquistes. En ser alliberat va tornar a intentar reorganitzar clandestinament la CNT, de la que en fou nomenat secretari general arran la detenció d'Antonio Ejarque Pina l'agost de 1947, però va ser detingut novament al novembre de 1947 i condemnat a 25 anys de presó en el règim franquista. Va ser alliberat en 1960.
Una vegada lliure es va radicar definitivament en Buenos Aires, Argentina. Allí va escriure en 1962 España en la ruta de la libertad, publicat per l'Editorial Reconstruir. Va col·laborar amb Diego Abad de Santillán en l'elaboració d'obres enciclopèdiques. Va formar parella amb Benigna Galve. Va morir el 29 d'octubre de 1972.

## Obres

* Condiciones para la revolución en América (1932)
* La insurrección anarquista del 8 de diciembre de 1933 (Barcelona, 1934), con Abad de Santillán.
* España en la ruta de la libertad (Buenos Aires, 1962)
* El peligro comunista. Sus causas y sus remedios (Madrid, s.f.)

## Bibliografia

* A. Cappelletti & C. Rama; El anarquismo en América Latina. Edit Ayacucho, Caracas, 1990; pag. LIX.
* Iñiguez, Miguel. Esbozo de una Enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001.

## Enllaços externs

* «Manuel Villar Mingo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Manuel Villar Mingo Arxivat 2012-02-22 a Wayback Machine. a anarcoefemerides
# Manuel Villegas Brieva

Manuel Villegas Brieva (Lleida, 1871 - Madrid, 1923) va ser un pintor i dibuixant català.
L'any 1885 va ser un dels artistes becats per la Diputació de Lleida per anar a estudiar durant tres anys a l'Escola Especial de Pintura, Escultura i Gravat, i per aquesta raó es va haver de traslladar a Madrid. Acabat aquest període, va obtenir una altra beca de la Diputació de Còrdova i es va traslladar a Roma, ciutat on es va estar també prop de tres anys. Després de la capital italiana va tornar a Madrid, on coincidí amb el pintor Francisco Pradilla, el mestre de qui rebria les influències tècniques més importants. A la capital de l'Estat va ocupar el càrrec de professor de l'Escola d'Arts i Oficis, fet que el dugueren a fixar la seva residència.
L'any 1910 va ser un dels fundadors, juntament amb Joaquín Sorolla i Aureliano de Beruete, de l'Associació Espanyola de Pintors i Escultors, que va promoure durant diverses dècades els prestigiosos Salons de Tardor. En aquest mateix any, Villegas va participar en l'Exposició d'Art Espanyol i Indústries Decoratives, que es va celebrar a Madrid, i posteriorment es va traslladar a Mèxic. En aquesta exposició hi figuraven, també, obres de Baldomer Gili Roig i Josep Martí Garcés. Amb ells, i d'altres, va participar també en l'exposició d'artistes lleidatans celebrada l'any 1912, en què Villegas hi va participar amb quatre obres.

## Selecció d'obres

| Obra | Any | Tècnica | Dimensions | Lloc |
| ¡A la guerra! | 1892 | Oli sobre llenç | 250 x 450 cm | Museo Municipal de Bellas Artes de Santa Cruz de Tenerife (en dipòsit) |
| Último sueño de una virgen | | Oli sobre llenç | 150 x 120 cm | Capitania General de Sevilla (en dipòsit) |
| Las doce en los altos hornos | 1895 | Oli sobre llenç | 43 x 84 cm | Universitat de Còrdova (en dipòsit) |
| Angelita | 1916 | oli sobre tela | 40,2 x 30,4 cm | Museu d'Art Jaume Morera |

## Referències

* 1 2 Gabarrell, Francesc. «Villegas Brieva, Manuel». Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 4 abril 2013].
* ↑ Solé i Martí, Esther «L'exposició de 1912 o un punt d'inflexió en la història de l'art lleidatà». Lleida 1912. Memòria d'una exposició d'art, 2012.
* 1 2 3 Biografia Villegas Brieva, Manuel Enciclopedia Online. Museo del Prado.
# Mantua (Utah)

Mantua és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 791 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mantua tenia 791 habitants, 218 habitatges, i 189 famílies. La densitat de població era de 62,7 habitants per km².
Dels 218 habitatges en un 52,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,4% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 13,3% no eren unitats familiars. En el 12,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,2% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.234 $ i la renda mediana per família de 61.964 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.100 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 17.798 $. Entorn del 0,5% de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mantua». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mantua». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# MMI

MMI té els següents significats:
* Medicus Mundi Internacional, organització no governamental que s'ocupa del foment de l'assistència sanitària en els països en vies de desenvolupament
* Marina Militare Italiana, branca de Marina de les forces armades d'Itàlia
* Casa MMI (de les inicials del promotor Manuel Moratiel Ibáñez), edifici d'arquitectura racionalista situat a Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat)
* Motorola Mobility, Inc., empresa de telecomunicacions estatunidenca
* Monolithic Memories, Inc., empresa estatunidenca creadora de dispositius electrònics programables
* Interfície d'usuari (del seu nom en anglès Man-Machine Interface), medi a través del qual l'usuari pot comunicar-se amb una màquina
# Maria d'Orleans (princesa de Württemberg)

Maria d'Orleans (Palerm, 12 d'abril de 1813 - Pisa, 2 de gener de 1839) era Princesa de sang de França de la casa d'Orleans amb el tractament d'altesa reial que es maridà en el si de la casa reial esdevenint princesa de Württemberg. Era filla del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies. Maria d'Orleans era neta per via paterna del duc Lluís Felip d'Orleans i de la princesa Adelaida de Borbó-Penthièvre; mentre que per línia materna ho era del rei Ferran I de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Carolina d'Àustria. El dia 17 d'octubre de 1837 contragué matrimoni al Trianon de Versalles amb el duc Alexandre de Württemberg, fill del duc Alexandre Frederic de Württemberg i de la princesa Antònia de Saxònia-Coburg-Saafeld. La parella tingué un únic fill: SAR el duc Felip de Württemberg, nat a Neuilly-sur-Seine el 1838 i mort a Stuttgart el 1917. Es casà a Viena el 1865 amb l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria.

## Enllaços externs

* http://www.louvre.fr/llv/exposition/detail_exposition.jsp;jsessionid=LTRNqN6qhNYMkpWCZwrhGyfmyL3S1pjlv9W2Dk0LQg8BGyHKGZmB!-1586566118?CONTENT%3C%3Ecnt_id=10134198674083118&CURRENT_LLV_EXPO%3C%3Ecnt_id=10134198674083118&bmLocale=en Arxivat 2011-06-15 a Wayback Machine.
* http://www.evene.fr/culture/agenda/marie-d-orleans-1813-1829-19334.php
# Mac OS X 10.0

Apple va llançar Mac OS X v10.0 (Cheetah) el 24 de març de 2001, que estaba lloat per la seva estabilitat i característiques tot i que estava en una fase tan primerenca del seu desenvolupament. Malgrat això, també se li va criticar per massa lent, i molts (comprès Steve Jobs) el consideraven com simplement una molt bona versió beta.

## Històric de versions

| Versió Mac OS X | build | data publicació | notes |
| 10.0 | 4K78 | 24 de març del 2001 | retail |
| 10.0.1 | 4L13 | 14 d'abril del 2001 | |
| 10.0.2 | 4P12 | 1 de maig del 2001 | |
| 10.0.3 | 4P13 | 9 de maig del 2001 | Apple: 10.0.3 Update and Before You Install Information Arxivat 2002-08-05 a Wayback Machine. |
| 10.0.4 | 4Q12 | 21 de juny del 2001 | Apple: 10.0.4 Update and Before You Install Information Arxivat 2003-02-03 a Wayback Machine. |

## Referències

* ↑ Singh, Amit. Mac OS X Internals: A Systems Approach (en anglès). Addison-Wesley Professional, 2006, p. 36. ISBN 0132702266.
# Marawá

El marawá és una llengua extingida de les llengües arawak de l'Alt Amazones que s'havia parlat als marges del riu Solimões, a l'estat de l'Amazones (Brasil). Kaufman la va classificar dins del grup baré com a part del grup Alt Amazones Central, mentre que Aikhenvald no la diferenciava de la llengua baré.

## Referències

* ↑ Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 4. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020, p. 254. DOI 10.24824/978652510231.3. ISBN 978-65-251-0231-3. Arxivat 2021-06-29 a Wayback Machine.
* ↑ Aikhenvald, Alexandra Y. «The Arawak language family». A: The Amazonian languages. Cambridge, England: Cambridge University Press, 1999. ISBN 978-0-521-57021-3.

## Bibliografia

* Tastevin, Constant (1920). Dialecte Marawa (Caapiranga) (manuscrito nos arquivos do professor Paul Rivet, Paris).
* Johann Natterer (s.d.). Wortlisten von Indianersprachen in Brasilien (1817-1835).
* Spix, Johann Baptist von; Martius, Carl Friedrich Phillip von (1981). Viagem pelo Brasil, 1817-1820 (volume 3). São Paulo: Editora Itatiaia.
# Marañón

* Aquest article tracta sobre el municipi de Navarra. Si cerqueu el riu del Perú, vegeu «Riu Marañón».
Marañón és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Occidental, dins la merindad d'Estella. Limita amb Lapoblación i Aguilar de Codés al sud, Cabredo al nord i Bernedo a l'oest.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 76 | 72 | 75 | 72 | 69 | 67 | 64 | 63 | 59 | 51 | 60 |
| Fonts: Marañón i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Maraña

Maraña és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de la Montaña Oriental i és enclavat en el Parc Nacional dels Picos de Europa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 204 | 191 | 165 | 169 |
# Marisa Ordóñez i Bernardo

Marisa Ordóñez i Bernardo (Ciñera de Gordón, La Pola de Gordón (Lleó)) és una escultora catalana. De petita va venir a viure al barri d'Horta (Barcelona). Els seus inicis artístics van ser en el món de la pintura, però a partir que es va matricular a l'Escola d'Arts i Oficis es va vincular més a l'escultura. El 1992 va fer la seva primera exposició d'escultures al Centre Cívic Matas i Ramis. Arran d'aquest primer contacte amb el centre i fruit de la seva vàlua artística, com també de la singularitat de la seva obra, en la qual les figures de dones són molt presents, se li va demanar que il·lustrés diversos cicles de conferències adreçats a informar i sensibilitzar des d'una perspectiva de gènere: «Dona i Salut» (1992), «Dona i Família» (1993), «El Temps de les Dones» (1993), «Carnaval» (1994), etc.
Però la veritable implicació que l'escultora té amb el districte d'Horta-Guinardó es produeix arran de la seva participació en l'entitat Dones d'Horta. L'associació va emprendre un seguit de projectes de col·laboració amb el Centre Cívic i el Consell de les Dones del Districte, que, des de la perspectiva de gènere, volien incidir en una major participació i promoció de les dones en l'àmbit social, cultural i artístic.
Ha estat representant de la seva associació al Consell de Dones del Districte, coincidint amb el moment en què s'iniciaven un seguit d'accions contra la violència vers les dones. L'any 2000, també de manera desinteressada, va participar com a il·lustradora de les guies El malson de la Ventafocs i Violència domèstica: quaderns per a professionals. La seva última exposició, el novembre de 2003, va tractar aquest problema. Ha fet donació al districte de l'escultura El malson de la Ventafocs, que serà ubicada a la biblioteca de Can Mariner. El 2004 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Enllaços externs

* Marisa Ordoñez Bernardo
* TOM MADDOCK Gallery Arxivat 2008-04-13 a Wayback Machine.
# Martín García Puyazuelo

Martín García Puyazuelo (Casp, ca.1441 - 1521) fou un religiós aragonès, bisbe de Barcelona entre 1511 i 1521. En 1467 va traduir en vers els Distica Catonis. Va tenir càrrecs eclesiàstics a Roma.
Va obtenir el títol de "mestre" a la universitat de Sant Climent de Bolonya en 1480 i en 1481 fou nomenat canonge de la Seu de Saragossa. Amb Juan de Enguera, Fernando de Loaces, el bisbe de Tortosa Adrian Florisz Boeyens (futur papa com a Adrià VI), Lope Martínez de Lagunilla, Luis Mercader, i Acisclo Moya de Contreras, va formar part del Tribunal de la Inquisició a Catalunya, llavors molt actiu. Fou bisbe de Barcelona entre 1511 i 1521, quan morí, ocupant-se de rebre l'emperador Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic i d'acollir el capítol de l'Orde del Toisó d'Or a la Catedral de Barcelona.
# Marisol Escobar

María Sol Escobar, més coneguda com a Marisol Escobar (París, França, 22 de maig de 1930-Nova York, Estats Units, 30 d'abril de 2016), va ser una escultora d'ascendència veneçolana. Es destaquen les seves obres d'art pop.

## Art Pop

És en la dècada de 1960 quan comença a ser influenciada per artistes pop, com ara Andy Warhol i Roy Lichtenstein. Marisol apareix en dues pel·lícules realitzades per Andy Warhol, El petó i Tretze belles joves. Una de les seves obres més famoses d'aquest període és La festa, un conjunt de siluetes grandària natural en una instal·lació realitzada en la Sidney Janis Gallery. Totes les siluetes o figures es troben departint en diverses postures. És curiós observar que Marisol es va desfer del seu cognom Escobar per distanciar-se de la identitat paterna i per «diferenciar-se de la multitud».
Tot i que Marisol va experimentar amb diversos moviments artístics, el seu estil sempre ha estat distintiu i únic. «No Pop, No Op, és Marisol!» va ser la forma en què Grace Glueck va titular el seu article en el New York Times el 1965. El silenci ha estat una part important de la seva obra i vida, ja que parla l'estrictament necessari i es diu que en les seves obres brinda silenci, «forma i pes». Parla en general poc sobre la seva carrera, arribant a dir, «Sempre he estat afortunada. A la gent li agraden les meves obres».
Sovint ha inclòs rostres de personatges públics, membres de la seva família i amics en les seves escultures. En una de les seves exposicions, «Marisol Escobar's ‘The Kennedys' va criticar la imatge de la família quant a que semblaven ser més importants que la vida mateixa». De vegades també inclou en les seves obres la seva interpretació del sofriment de la condició humana, per exemple en Dust Bowl Migrants i Father Damien. Aquesta última escultura és l'element destacat en l'entrada a l'Hawaii State Capitol i l'Hawaii State Legislature de Honolulu. Una segona versió de la Father Damien Statue es troba en la National Statuary Hall Collection, al Capitoli dels Estats Units. El seu respecte per Leonardo da Vinci la va portar a realitzar una representació escultòrica de l'Últim Sopar i de La Verge, el Nen Jesús i Santa Anna.

## Referències

* ↑ «Mor a Nova York l'artista veneçolana Marisol Escobar». Arxivat de l'original el 2018-05-06. [Consulta: 22 octubre 2016].

## Bibliografia

* Avis Berman, A Bold and Incisive Way of Portraying Movers and Shakers. Smithsonian; 14 de febrero de 1984: 14-16.
* "Escobar, Marisol". The Hutchinson Encyclopedia. 22 de septiembre de 2003.
* Gardner, Paul. Who is Marisol?. ARTnews 88 (Mayo 1989): 12 –15.
* "Marisol". The Columbia Encyclopedia. Sixth Edition; 22 de abril de 2004.
* Walsh, Laura. Life of JFK depicted through art at Bruce Museum Exhibit. AP Worldstream; 19 de septiembre de 2003: 8.
* Westmacott, Jean. Marisol Escobar, Pop Art. Nova York: W. W. Norton & Company, 1989.
# Bioluminescència

La bioluminescència és la producció de llum de certs organismes vius. És un fenomen molt estès en tots els nivells biològics: bacteris, fongs, protists unicel·lulars, celenterats, cucs, mol·luscs, cefalòpodes, crustacis, insectes, equinoderms i peixos.

## Distribució

La bioluminescència és un fenomen relativament freqüent entre bastants espècies marines; les últimes estimacions consideren que un 90% dels éssers vius que habiten a la part mitjana i abissal dels mars podrien ser capaços de produir llum d'una manera o d'altra. En hàbitats terrestres, la bioluminescència no és tan comuna. La llum emesa pel peix o la carn en descomposició és deguda a bacteris, si bé la de la fusta morta es deu tant a bacteris com als micelis de certs fongs. Al mar, existeixen bacteris lliures com ara les Bacterium phosphorescens (Fischer, 1888) o l'espècie del mar Bàltic Vibrium balticum. Molts altres bacteris bioluminescents viuen com a paràsits o en simbiosi amb altres animals.

## Curiositats

* Durant la Segona Guerra Mundial, la llenya apilada en algunes zones de Londres brillava amb tanta intensitat que s'havia de tapar per evitar que fos vista des dels avions enemics.
* Els fongs bioluminescents han sigut emprats en graners per a evitar el foc, i també en mines per a evitar així el perill d'explosions.
* En regions polars, on la foscor abunda durant molts mesos, els esquimals senyalen els camins mitjançant uns trossos d'escorça d'arbre en què creix un fong bioluminescent.

## Referències

* 1 2 3 Burnie, David. Enciclopedia ilustrada del reino animal. Madrid: Susaeta, 2000, p. 304. ISBN 84-305-9931-2.
* ↑ G. Würsig, Bernd; Thewissen, J. G. M.. Encyclopedia of marine mammals (en anglès). Gulf Professional Publishing, 2002, p.103. ISBN 0125513402.

## Enllaços externs

* La llum de la vida Arxivat 2017-04-03 a Wayback Machine..
* The Glow (anglès).
* El bioensayo de Luminiscencia, con la bacteria marina Photobacterium phosphoreum: la disminución de luz, se usa como indicador de la medida de ecotoxicidad Arxivat 2008-02-10 a Wayback Machine. (castellà).
# Ruth Anderson

Ruth Anderson (Kalispell, 21 de març de 1928 - Bronx, 29 de novembre de 2019) fou una flautista i compositora estatunidenca.
Algunes de les seves obres han estat publicades pel segell Opus One (que sobretot publica obres de dones). La seva obra més destacada és Dump (1970), un estrany collage sonor en la qual l'autora utilitza anuncis de ràdio i televisió. Una altra obra coneguda és I come out of your sleep (Surto del teu somni, 1979), on fa servir sons manipulats electrònicament. Una altra obra a destacar és SUM (State of the Union Message, 1973), que és un altre collage sonor.

## Referències

* Article a www.amazings.com
* Esculpiendo milagros
* Leidecker, Jon (2009). VARIACIONES #3: L'enfocament . Una sèrie radiofònica sobre la Història del sampling i del collage sonor. Barcelona, Ràdio Web MACBA.
# Marise Payne

Marise Ann Payne (Sydney, 29 de juliol de 1964) és una política australiana. És actualment, i d'ençà del 2018, ministra d'Afers exteriors i també a partir del 2021 ministra de les Dones d'Austràlia. Alhora com a representant del Partit Liberal és senadora de Nova Gal·les del Sud d'ençà de l'any 1997. Va ser anteriorment ministra de Defensa el 2015 sota el govern del primer ministre Malcolm Turnbull, essent llavors la primera dona a ocupar aquest càrrec.

## Biografia

Marise Payne nasqué a Sydney el 1964, filla d'Ann Noreen (nascuda Johns) i William Elliott Payne. El seu pare, un veterà de la Segona Guerra Mundial, treballava com a comptable i agricultor. Va créixer al parc Bardwell, als afores del sud de Sydney. Va estudiar a la MLC School i més endavant a la Universitat de Nova Gal·les del Sud, on obtingué un Bachelor of Arts i també un Bachelor of Laws.

## Referències

* ↑ «New Aussie defence minister's quiet rise». The Straits Times, 28-09-2015.
* ↑ «National Interest: Senator Marise Payne». ABC News, 12-05-2002.
# Pixdàdides

Els pixdàdides foren una dinastia mítica de Pèrsia.
Segons Hamza la primera dinastia de l'Iran fou la dels fishdadiyya (fixdàdida o pixdàdida), seguida de la també mítica kayaniyya (kayànida), la tercera la dels axghaniyya (aixgànida) deformació d'arsàcida i la quarta la dels sasaniyya (sassànida). La dinastia pixdàdida hauria tingut 9 sobirans que haurien regnat 2.470 anys. El primer rei fou Kayumarth o Gayomard, i el seu net (o besnet en algunes genealogies) Hushang va establir les lleis. Els sobirans i prínceps foren:
* Kayumarth
* Sījāmak (fill)
* Hushang (fill)
* Tehmuraz (fill)
* Jamshid (fill)
* Humayun (fill, prìncep)
* Absid (fill, príncep)
* Faraydun (fill)
* Īraj (fill)
* Manushihr (fill)
* Nowzar (fill)
* Zaav o Zou (príncep)
* Garshasp (príncep)

## Referències

* Adolf Friedrich von Schack, Heldensagen des Firdusi. Stuttgart 1877
* Das +-Zeichen kennzeichnet die Personen, die als Schah des Weltreiches bzw. von Iran geherrscht haben.
# Grön eld

Grön eld (que en suec vol dir «foc verd») és una escultura de vidre verd de nou metres d'alçària, obra de l'artista suec Vicke Lindstrand. El Grön eld es troba a Järnvägstorget, a la ciutat sueca d'Umeå, davant de l'Estació central d'Umeå, i és una de les obres més famoses de la ciutat. El 1970, any en què es va fer, era la major escultura de vidre del món.

## Història

El director del HSB, Sven Wallander va encarregar l'obra després de veure l'estàtua Prisma a Norrköping. El HSB va pagar el cost de l'escultura i la ciutat d'Umeå va pagar la instal·lació. L'obra pertany al municipi d'Umeå.
Lennart Johansson, qui va treballar fent el Grön eld en 1970, va declarar a la premsa en desembre de 2013 que durant la construcció de l'obra va afegir una fotografia de Mao Zedong a una de les flames.

## Construcció

Grön eld està formada per tres pilars enroscats de vidre que es van fent més prims a mesura que pugen. Els pilars de vidre van ser fabricats amb tres mil làmines de vidre de nou mil·límetres de grossor de Emmaboda glasverk. Les làmines de vidre estan unides amb una goma epoxi perquè puga fer front a les condicions climàtiques que patix al trobar-se a l'aire lliure. L'escultura de nou metres pesa 45 tones i es troba sobre un pesat pedestal cimentat amb pilots.

## Referències

* 1 2 3 «Skulptören Vicke Lindstrand». Arxivat de l'original el 25 de maig 2012. [Consulta: 20 març 2011].
* ↑ «Mao Zedong gömd i svenskt konstverk» (en suec). Dagens Nyheter, 05-12-2013 [Consulta: 1r maig 2014].
* ↑ Grahn, Sindra «Mao gömd i känd Umeå-skulptur» (en suec). SVT, 05-12-2013 [Consulta: 1r maig 2014].