OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Jorquera

Francisco Xesús Jorquera Caselas (Ferrol, 31 d'agost de 1961, és un polític gallec del Bloque Nacionalista Galego.

## Biografia

Va estudiar Geografia i Història a la Universitat de Santiago de Compostel·la, època en la qual va ser secretari general d'Estudantes Revolucionarios Galegos (ERGA) i membre fundador dels Comités Abertos de Faculdade (CAF).
Va militar a l'Asemblea Nacional-Popular Galega fins al 1982, data fundacional del BNG, on va ser també membre fundador. Va ser escollit com a senador de representació autonòmica en el període 2005-2008 en substitució d'Anxo Quintana. En les eleccions generals de 2008 va ser cap de llista del BNG al Congrés dels Diputats per la província de la Corunya, resultant elegit diputat. En les eleccions de 2011 va ser reelegit.
El 29 de gener de 2012 va ser designat candidat del BNG a la presidència de la Xunta de Galícia per als comicis autonòmics de 2013, que van ser avançats al 21 d'octubre de 2012. A conseqüència d'això va abandonar el seu escó al Congrés el setembre de 2012, on va ser substituït per Rosana Pérez Fernández. Des de llavors és diputat al Parlament de Galícia.
# Francis Klingender

Francis Donald Klingender (Goslar, 1907 - Manchester, 1955) va ser un historiador de l'art britànic. De filiació marxista, Klingender va ser un dels pioners de la sociologia de l'art. Va estudiar a la London School of Economics and Political Science, on es va especialitzar a sociologia el 1930. Va ser professor de sociologia a la Universitat de Hull a partir de 1948. Va investigar els efectes de la revolució industrial a les belles arts a Anglaterra, donant com a resultat Art i Revolució Industrial (1947), la seva principal obra.

## Obres

* The Black-coated Worker in London. London School of Economics, 1934;
* Animals in Art and Thought to the End of the Middle Ages. Londres: Routledge & Paul, 1971;
* Art and Industrial Revolution. Londres: N. Carrington, 1947;
* Goya in the Democratic Tradition. Londres: Sidgwick & Jackson, 1948;
* Marxism and Modern Art: An Approach to Social Realism. Londres: International Publishers, 1945;
* Hogarth and English Caricature. Nova York: Transatlantic Arts ltd., 1944;
* Money Behind the Screen. Nova York: Arno Press, 1978.

## Enllaços externs

* Dictionary of Art HistoriansArxivat 2013-10-20 a Wayback Machine.
# Ka-kem

Ka-kem o Kem-wer (‘El brau negre’) fou el nom del nomós X del Baix Egipte. El seu nom no s'esmenta a la llista d'Abidos. Estava situat al nord de Guiza i Letòpolis entre dos braços del Nil (el central i l'oriental, just des del començament del delta. Estrabó, Claudi Ptolemeu i Plini el Vell donen com a ciutat destacada, a part de la capital, la de Leontòpolis.
La capital fou Hut-hery-ib (Athribis, avui Tell Atrib) situada a la part nord, a la riba del braç central del Nil. El déu principal del nomós era Horus.

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt. Rev. ed. New York: Facts on File, 2002. ISBN 978-1-4381-0997-8.
* ↑ «Nomes, cities and sites» (en anglès). Kibutz Reshafi. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ Lexikon der Ägyptologie.. Wiesbaden,: O. Harrassowitz, 1972-1992. ISBN 3-447-01441-5.
# Francesc Santacruz i Artigues

Francesc Santacruz i Artigues (? - Sant Feliu de Codines, 20 de febrer de 1730) documentat entre els anys 1665 i 1721, fou un dels escultors més considerats del barroc català i un dels fundadors del gremi d'escultors de Barcelona. També se l'anomena Francesc de Santacreu.

## Biografia

De família d'escultors, es va formar a més al taller de Pere Serra en el qual va entrar l'any 1665. El 1675 treballava en la cúpula de la capella de Sant Benet del monestir de Sant Cugat, on el 1688 començaria el retaule.
És autor, també, del retaule barroc de l'antiga església de la parròquia de Sant Pere i Sant Pau del Prat de Llobregat. L'església, iniciada al segle xvi i acabada al xvii, era una barreja d'elements gòtics, renaixentistes i barrocs. Aquesta església va ser incendiada el dia 20 de juliol de 1936 i posteriorment enderrocada. De la feina de Santacruz destacaven l'altar barroc i les figures dels sants Pere i Pau a l'entrada de l'església.
Se sap que va prendre part activa, juntament amb Domènec Rovira, als plets per a aconseguir un gremi independent d'escultors, l'any 1680 Carles II va permetre la creació de la Cofradia dels Sants Màrtirs escultors, el que va fer que assolissin l'emancipació dels ensambladors i poguessin contractar lliurement els seus treballs i encàrrecs.
Fou el pare de Francesc Santacruz i Gener, autor del millor plànol del setge de Barcelona dels anys 1713-1714 durant la Guerra de Successió Espanyola.
Francesc Santacruz Artigues, acollit per un dels seus fills, Agustí Santacruz i Gener, que era Rector de la parròquia de Sant Feliu de Codines, va morir el 20 de febrer de 1730 i va ser enterrat en aquesta localitat.

## Obres

* Retaule de Sant Sever, catedral de Barcelona (1681-1683). Junt amb l'escultor Jacint Trulls, el fuster Agustí Llinàs i el daurador Pau Llorenç.
* El Naixement i Sant Francesc Xavier (façana principal) i el Nen Jesús (façana de la Rambla) de l'Església de Betlem. 1690 Barcelona.
* Retaule d'Arenys de Mar, que acabà després Pau Costa.
* L'Assumpció de la Verge Talla policromada. Museu Diocesà de Lleida- Imatge Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.
* Retaule de la capella de Sant Benet al monestir de Sant Cugat
* Retaule de Sant Sever a la catedral de Barcelona
* Nen Jesús a l'església de Betlem
* Sant Francesc Xavier a l'església de Betlem
* Nativitat a l'església de Betlem

## Referències

* ↑ Arxiu Parroquial de Sant Feliu de Codines. Llibre de Defuncions 2. pàg. 228 anotació 2
* ↑ Serra i Sellarés, Francesc, 2013. Els Herois del 1714: els defensors de Catalunya. Barcelona: Ed. Base, col·lecció Base històrica, 101. ISBN 9788415711223. Pàgs. 157-158.
* ↑ «Retaule de Sant Sever (Barcelona - Catedral de Barcelona - Barcelonès)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.. [Consulta: 26-04-2023].

## Bibliografia

* Martín González, Juan José, 1983. Escultura Barroca a Espanya 1600/1770. Madrid, Edicions Càtedra. ISBN 8437603927.

## Enllaços externs

* Gran Enciclopèdia Catalana (català)
# Josep Víctor Gay i Frías

Josep Víctor Gay i Frías és un periodista gironí, membre del Col·legi de Periodistes de Catalunya, exdirector del Diari de Girona i col·laborador de Revista de Girona des del 1967, guanyà el Premi de periodisme d'investigació Ramon Barnils 2005 per Manuel Azaña que estàs en el cel.

## Obra

* Joan Comalat, captacions d'un jove reporter. Fotografies anys 1979-1987 (2002)
* Els gironins de la División Azul (2002) a Revista de Girona
* El mariscal Pétain a Girona (1939) i el general Franco a Peralada (1941) (2004) a Revista de Girona.
* El gironins de la Gran Guerra (1914-1918) (2004) a Revista de Girona.
* Manuel Azaña que estàs en el cel (2005)
* Els gironins de Mauthausen, seixanta anys després (2005) a Revista de Girona.
* Cendres a Sant Elm (2007) premi de narració Claudi Isern Llorens
* El gironins del Terç de Requetès de Montserrat (2007) a Revista de Girona
# Fototeca

Una fototeca és un lloc, col·lecció, arxiu o unitat d'informació dedicats a adquirir, organitzar, conservar i difondre fotografies.
Les fototeques se solen diferenciar per la seva funció pública o privada, la qual cosa determina els seus objectius, bé de servei públic, o bé amb pretensions comercials. Entre aquestes últimes, encara es divideixen entre les que serveixen a empreses privades amb fons d'ús intern, i aquelles altres que es dediquen específicament a la comercialització.

## Referències

* ↑ «.xml Fototeca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fototeca». Gran Diccionari de la Llengua Catalana (GDLC). Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 7 gener 2020].
* ↑ Sánchez Vigil, Juan Miguel; Amador Carretero, Pilar (ed.); Robledano Arillo, Jesús (ed.); Ruiz Franco, María Rosario (ed.). «Centros de documentación fotográfica: estado de la cuestión». A: Primeras jornadas Imagen, Cultura y Tecnología (1, 2002, Getafe, Madrid). Madrid: Universidad Carlos III - Editorial Archiviana, 2002, p. 33-53. ISBN 84-95933-06-3 [Consulta: 7 gener 2020].
# Fototipus

El fototipus és la capacitat que té la pell per assimilar la radiació solar. La seva classificació oscil·la entre I i IV. El fototipus ha de ser determinat per un dermatòleg i varia en funció de la dosi eritemàtica mínima, que és la dosi de radiació ultraviolada (en W/m²) necessària per crear un eritema.
La següent taula és una ajuda per determinar el fototipus en persones de races caucàsiques. Aquesta classificació s'utilitza en medicina i en cosmètica per recomanar cremes de protecció solar amb factors que varien entre 20 per a pells més sensibles i 4 per a les menys sensibles.
| Tipus de pell o Fototipus | Bronzejada | Cremada | Color dels cabells | Color dels ulls | Dosi eritemàtica mínima |
| Fototipus I | mai | sempre | Rojos | Blaus | 200 J/m₂ |
| Fototipus II | de vegades | de vegades | Rossos | Blaus/Verds | 250 J/m₂ |
| Fototipus III | sempre | molt poques vegades | Castanys | Marrons/Grisos | 350 J/m₂ |
| Fototipus IV | sempre | mai | Negres | Marrons | 450 J/m₂ |
# Francisco Asorey

Francisco Asorey González (Cambados, Pontevedra, 4 de març de 1889 - Santiago de Compostela, La Corunya, 2 de juliol de 1961), comunament citat com Asorey, va ser un escultor gallec, considerat per alguns crítics com una de les figures més rellevants de la renovació de l'art escultòric espanyol del segle xx. De nen ja havia destacat en la realització d'imatges de Crist i sants de fusta.

## Biografia

Nascut a Cambados, a la vora de la Ria d'Arousa, Asorey va estudiar al col·legi dels Salesians a Sarrià (actualment un barri de la ciutat de Barcelona) i posteriorment al de Barakaldo a Biscaia, on va ser professor de dibuix de 1906 a 1909. A Baracaldo va tenir un important taller d'imatgeria. Amb l'obra Viuda del Pescador, fruit d'aquest taller, Asorey va obtenir la segona medalla de l'Exposició Regional Gallega celebrada a Santiago de Compostel·la l'any 1909. Va passar després a Madrid, on va realitzar uns primers encàrrecs d'importància. A disgust amb l'ambient artístic de la capital es va traslladar a Santiago de Compostel·la el 1918, on havia obtingut una plaça com a escultor anatòmic de la facultat de medicina. Hi va viure fins a la seva mort. El 1919 es va casar i va començar a enviar les seves obres a les exposicions nacionals, obtenint gran èxit de crítica.
* Casa natal de Francisco Asorey en Cambados
* Monumeno a Cabanelas, Pontevedra
* Retrat del violinista Manuel Quiroga, Pontevedra

## Obra (selecció)

* Naiciña (1922).
* Escultures per a la “Escuela Naval de Marín”
* O tesouro (1924).
* Santa gallega (1926).
* San Francisco (1926), Museo Provincial de Lugo.
* Monumento a San Francisco, Santiago de Compostela (1926-1930).
* Monumento al Teniente Coronel Teijeiro, Oviedo.
* Monumento ao aviador Joaquín Loriga, Lalín, Pontevedra (1933).
* Monumento a Ramón María Aller Ulloa Lalín, Pontevedra
* Monumento a Curros Enríquez, La Corunya (1934).

## Referències

* ↑ Juan Carlos Díaz Lorenzo. «El alma recóndita de Francisco Asorey». [Consulta: 15 abril 2013].
* ↑ http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* http://www.franciscoasorey.es
# Kanemita

La kanemita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de la Regió de Kanem, al Txad, a on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La kanemita és un silicat de fórmula química NaHSi₂O₅·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. Els agregats exfoliats poden semblar similars al guix.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kanemita pertany a «09.EF - Fil·losilicats amb xarxes senzilles amb 6-enllaços, connectades per M[4], M[8], etc.» juntament amb els següents minerals: petalita, sanbornita, searlesita, silinaïta i yakovenchukita-(Y).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la localitat d'Andajia, a la Regió de Kanem, al Txad. També ha estat descrita al llac Bogoria (comtat de Baringo, Kenya), a les pedreres d'Aris (Regió de Khomas, Namíbia) i al mont Al·luaiv (óblast de Múrmansk, Rússia). Aquests són els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kanemite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 maig 2019].
# Kanfen

Kanfen és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 1999 tenia 776 habitants.
# Francesco Hayez

Francesco Hayez [franˈtʃesko ˈaːjets] (Venècia, 10 de febrer de 1791 – Milà, 12 de febrer de 1882) va ser un pintor italià, considerat el màxim representant del romanticisme històric.

## Biografia

De família humil, el pare, Giovanni, era un pescador originari de Valenciennes, mentre que la mare, Chiara Torcellan, era natural de Murano. El petit Francesco, el darrer de cinc fills, va ser acollit per una tia materna de Milà que s'havia casat amb Francesco Binasco, armador i marxant d'art, propietari d'una discreta col·lecció de pintura.
De ben petit va mostrar predisposició pel dibuix i el seu oncle el va confiar a un restaurador de pintures perquè li ensenyés l'ofici. Més endavant va ser deixeble del pintor Francesco Magiotto, al taller venecià del qual va romandre tres anys. Va fer un curs de nu el 1803 a l'Acadèmia de Belles Arts de Venècia i el 1806 fou admès als cursos de pintura de la nova Acadèmia, on va ser deixeble de Teodoro Matteini.
El 1809 va guanyar un concurs de l'Acadèmia veneciana per ingressar a l'Accademia di San Luca, a Roma. Allà va esdevenir deixeble de Canova, que va ser el seu mentor durant l'estada a la ciutat.
El 1814 va abandonar Roma després d'haver patit una agressió a causa d'una relació sentimental clandestina. Se'n va anar a viure a Nàpols, on Joachim Murat li va encarregar la pintura Ulisses a la cort d'Alcínou.
Des de 1850 va dirigir l'Acadèmia de Brera, a Milà.

## Obres

La llista de les obres pintades per Hayez no és fàcil de fer, ja que sovint la data que s'hi indicava era la corresponent a la donació i no a la creació pròpiament dita. A més a més, va anar pintant els mateixos temes diverses vegades, amb petites variacions, o bé cap.
* Pietro Rossi presoner dels Scaligeri (1820)
* Les Vespres Sicilianes (1822)
* El consell de la venjança (1851)
* Destrucció del Temple de Jerusalem (1867)
* Retrat de Marin Faliero (1867)
* Gerro de flors a la finestra d'un harem (1881)
* El petó (1859) - Pinacoteca de Brera, Milà

## Galeria d'imatges

* Destrucció del Temple de Jerusalem (1867)
* Les Vespres Sicilianes (1822) (Roma, Galeria Nacional d'Art Modern)
* La Setena Croada contra Jerusalem (1838-1850)
* Maria Magdalena (1825)
* Marin Faliero (1867)
* Gerro de flors a la finestra d'un harem (1881)
* El petó (Pinacoteca de Brera, Milà, 1859)
* Banyista (1832)
* La destrucció del Temple de Jerusalem (1867), detall
* Odalisca (1867)
# Francesco Graziani

Francesco Graziani és el nom dels següents personatges:
* Francesco Graziani (baríton) (Fermo, 26 d'abril de 1828 – Fermo, 30 de juny 1901), baríton italià.
* Francesco Graziani (futbolista) (Subiaco, Laci, 16 de desembre de 1952), futbolista i entrenador italià.
# Gai Fanni Estrabó (cònsol 122 aC)

Gai Fanni Estrabó (en llatí Caius Fannius Strabo) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era fill de Gai Fanni, que va ser cònsol l'any 161 aC. Formava part de la gens Fànnia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser tribú de la plebs i després cònsol l'any 122 aC junt amb Gneu Domici Aenobarb. Va deure la seva elecció al consolat a Gai Semproni Grac que va decantar al poble al seu favor per impedir l'elecció de Luci Opimi, enemic seu. Però en ser elegit va donar suport a l'aristocràcia i es va oposar a les mesures de Grac. Va ordenar als aliats italians sortir de Roma i es va oposar en un discurs famós a la pretensió de Grac de donar-los-hi la ciutadania romana.
Aquest discurs es va preservar i va ser considerat una obra mestra en època de Ciceró. Molts van dubtar de què el discurs fos escrit per ell, ja que tenia fama de ser un orador mediocre, però Ciceró li atribueix. El discurs va ser llegit durant temps pels gramàtics, com a exemple d'oratòria.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 922.
# Gai Fanni Estrabó (cònsol 161 aC)

* Per a altres significats, vegeu «Gai Fanni Estrabó».
Gai Fanni Estrabó (en llatí Caius Fannius Strabo) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fànnia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 161 aC juntament amb Marc Valeri Messal·la. Durant el seu consolat els retòrics estrangers van ser expulsats de la ciutat de Roma. Fanni va proposat també una Lex Fannia sumptuaria que posava limitacions a les despeses i que va ser aprovada aquell any.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 921-922.
# Francofonia (Sokurov)

Francofonia és una coproducció internacional de ficció narrativa cinematogràfica del 2015 dirigida per Alexander Sokurov. Va ser exhibida a la secció general del 72è Festival Internacional de Cinema de Venècia i a l'edició del 2015 del Toronto International Film Festival.
Variety la va definir ell com una "densa, enriquidora meditació sobre el Louvre i concretament (però no exclusivament) l'estat del museu durant la Segona Guerra Mundial".
Utilitzant el concepte d'una pel·lícula-assaig, Francofonia explica la història de dos personatges, el responsable del museu del Louvre durant l'ocupació nazi de París, Jacques Jaujard, i l'oficial alemany Franz von Wolff-Metternich, aristòcrata i autèntic amant de l'art i responsable de la conservació dels béns artístics de Renània i de la França ocupada entre 1940 i 1942, en el marc de les accions de la Kunstschutz encaminades a la preservació de les obres d'art i el patrimoni cultural durant el conflicte bèl·lic. Tots dos van col·laborar en la preservació de la col·lecció de pintures del Louvre.

## Repartiment

* Louis-Do de Lencquesaing, com a Jacques Jaujard
* Vincent Nemeth, com a Napoleó Bonaparte
* Benjamin Utzerath, com a Franz von Wolff-Metternich
* Johanna Korthals Altes, com a Marianne

## Premis

Premis :
| Premi | Categoria | Destinataris i candidats | Resultat |
| 72a Mostra Internacional de Cinema de Venècia | Lleó daurat | Alexander Sokurov | Nominat |
| 72a Mostra Internacional de Cinema de Venècia | PremiMimmo Rotella | Alexander Sokurov | Guanyador |
| 72a Mostra Internacional de Cinema de Venècia | Premi Gota verda | Alexander Sokurov | Nominat |

## Referències

* ↑ «Venice Film Festival: Lido Lineup Builds Awards Season Buzz – Full List». Deadline. [Consulta: 29 juliol 2015].
* ↑ «Venice Fest Reveals Robust Lineup Featuring Hollywood Stars and International Auteurs». Variety. [Consulta: 29 juliol 2015].
* ↑ «Toronto Film Festival Adds 60+ Titles». IndieWire. Arxivat de l'original el 11 agost 2015. [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ «Venice Film Review: 'Francofonia'» (en anglès). Variety. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ «Francofonia: Contra el naufragio de Europa (Paula Arantzazu Ruiz)».sensacine.com.[Consulta: 5 abril 2020].
* Francofonia a Internet Movie Database (anglès)
# Gai Calpurni Pisó (pretor 211 aC)

Gai Calpurni Pisó (en llatí Caius Calpurnius Piso) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Calpúrnia, una distingida família romana considerada d'origen plebeu.
A la batalla de Cannes, l'any 216 aC, va ser fet presoner i es diu que va ser enviat amb dos presoners més a Roma per negociar l'alliberament de la resta de presoners, proposta que el senat va refusar. El 211 aC va ser pretor urbà i a l'acabar el mandat va tenir el càrrec de propretor a Etrúria l'any 210 aC. Des d'allí, el dictador Quint Fulvi Flac li va encarregar agafar el comandament de l'exèrcit a Càpua. A l'any següent (209 aC) el senat li va assignar altre cop Etrúria. Durant el seu mandat com a pretor, va proposar que els Ludi Apollinares, celebrats per primer cop el 212 aC, es repetissin cada any, i el senat ho va aprovar. Els descendents de Gai Calpurni Pisó, la branca dels Pisons, van commemorar l'aniversari de la instauració d'aquests Jocs encunyant monedes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 371.
# Ken Carpenter

Ken Carpenter (Compton, 19 d'abril de 1913 - Buena Park, 15 de març de 1984) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de disc, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va guanyar la medalla d'or en la prova del llançament de disc del programa d'atletisme. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or als Jocs Panamericans de 1937 i els títols de la NCAA i AAU de 1935 i 1936. El 2003 va ser inclòs a l'USC Athletic Hall of Fame.
Entre el 1936 i el 1940 va posseir el rècord americà de disc.

## Millors marques

* Llançament de disc. 53,08 m (1936)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ken Carpenter». [Consulta: 19 juny 2023].
* 1 2 2003 Inductees For USC Athletic Hall Of Fame Announced. usctrojans.com (October 19, 2002)
* 1 2 Fitxa a trackfield.brinkster.net.
# Frederick Augustus Abel

Frederick Augustus Abel (Londres, 17 de juliol de 1826 – 6 de setembre de 1902) va ser un químic anglès, expert en la matèria dels explosius.
Va ser professor de química de la Reial Acadèmia Militar des de 1851 fins a 1855 i perit governamental del Departament de Guerra del Regne Unit entre 1854 i 1888.
Entre els seus assoliments es troben la millora en la fabricació del nitrat de cel·lulosa; la invenció al costat de James Dewar de la cordita; un estudi, en col·laboració d'Andrew Noble, sobre el comportament de la pólvora quan és cremada i l'invent d'un instrument usat en la prova d'Abel (nomenada així per ell mateix), per determinar el punt d'inflamabilitat del petroli.

## Algunes publicacions
### Llibres

* Handbook of Chemistry (amb C. L. Bloxam)
* Modern History of Gunpowder (1866)
* Gun-cotton (1866)
* On Explosive Agents (1872)
* Researches in Explosives (1875)
* Electricity applied to Explosive Purposes (1898)
També va escriure diversos articles importants en la novena edició de la Encyclopædia Britannica.
* Mining accidents and their prevention, 1889

## Referències

* ↑ The Chambers Biographical Dictionary da su nacimiento en 1826.
# Ginesa Ortega Cortés

Ginesa Ortega Cortés (Metz, 1967) és una cantant catalana de música flamenca.
Encara que va néixer a França, aquesta cantant d'origen romaní va viure des dels pocs mesos d'edat en Cornellà de Llobregat. Ha col·laborat amb l'Orquestra del Teatre Lliure –amb la qual va gravar, el 1991, El amor brujo de Manuel de Falla–, La Fura dels Baus o Joan Manuel Serrat.

## Discografia

* Siento (1997).
* Oscuriá (1999).
* Por los espejos del agua (Editat per Picap, 2002).
* Flamenca (Editat per Picap, 2006).
* El amor brujo (2011)

## Referències

* ↑ «Flamenc a Catalunya». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].

## Enllaços externs

* www.myspace.com