OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poder compensador

El poder compensador és un terme econòmic encunyat per J. K. Galbraith en el seu llibre El capitalisme americà (1956) que ofereix una teoria alternativa a la lliure competència com a generador de l'equilibri en els mercats quan aquests estan dominats per un petit nombre de grans empreses amb molt de poder.
En el capitalisme clàssic la competència perfecta entre un gran nombre de venedors i compradors és l'element que porta els mercats a l'equilibri. En el capitalisme modern, els mercats estan dominats per un petit nombre de grans empreses amb un gran poder de mercat i que presenten comportaments monopolístics.
Segons Galbraith, en aquest context, per tal que els mercats assoleixin l'equilibri competitiu (en comptes de l'equilibri monopolista o oligopolista) cal que s'erigeixi un poder compensador. Aquest poder compensador pren formes molt diferents:
* En els mercats de productes industrials aquest poder compensador és representat per altres grans empreses com a compradores.
* En el mercat laboral, aquest paper el juguen els sindicats (segons Galbraith no és casualitat que els sindicats més poderosos apareguin en els sectors més dominats per les grans corporacions).
* En els mercats de béns de consum aquest paper el podrien jugar l'aparició dels grans distribuïdors de venda al detall, per exemple empreses com Wal-Mart, que en no poder competir en proximitat o personalització del servei amb el comerç tradicional només poden fer-ho amb preus baixos, esdevenint doncs un instrument a favor del consumidor. En el cas que no apareguin aquest tipus de grans empreses detallistes, aquest paper haurà de ser jugat directament pels consumidors mitjançant cooperatives de consum.
Cal tenir en compte, però, que el poder compensador interacciona en els mercats exclusivament pel costat de la demanda. Això fa que sigui molt sensible a l'estat de la demanda. Així, quan la demanda és dèbil, el poder del poder compensador es veu reforçat. Per contra, quan la demanda és forta el poder compensador perd poder.
Un dels elements d'èxit d'aquesta teoria fou el fet d'oferir una alternativa liberal que justifiqués l'existència dels sindicats i defensés el seu paper positiu en l'economia. D'altra banda, des d'una perspectiva marxista es criticava que Galbraith ignorés tota referència al conflicte de classes.

## Referències

* ↑ J.K. Galbraith, The Anatomy of Power (anglès), 1985, Editorial Houghton Mifflin Company, 206 pàgines, ISBN 978-0395381700, pàgina 5
# Sean Longstaff

Sean David Longstaff (North Shields, 30 d'octubre de 1997) és un futbolista anglès que juga de migcampista al Newcastle United.
Es va formar a les categories inferiors del Newcastle, però va estar cedit al Kilmarnock i al Blackpool abans de poder ser titular pels Magpies, una oportunitat que se li va presentar el desembre de 2018, a l'edat de 21 anys, després d'haver impressionat l'entrenador Rafael Benítez en partits de pretemporada i de la FA Cup.
El jugador va aconseguir marcar dos gols a la temporada 2018-19 amb el primer equip del Newcastle, i malgrat rebre una lesió el març de 2018 que el tindria de baixa per la resta de la temporada, Longstaff havia aconseguit atreure l'atenció de clubs com el Manchester United, qui ha demostrat interès en incorporant el jugador a la seva plantilla.

## Referències

* 1 2 3 O'Toole, Dan. «Who is Sean Longstaff? Profile of Newcastle star targeted by Manchester United» (en anglès). Manchester Evening News, 14-06-2019. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Kilmarnock sign Newcastle's Cal Roberts, Sean Longstaff, Freddie Woodman on loan» (en anglès). BBC Sport, 09-01-2017.
* ↑ «Sean Longstaff: Blackpool sign teenage Newcastle United midfielder on loan» (en anglès). BBC Sport, 21-07-2017.
* ↑ «Newcastle United midfielder Sean Longstaff 'likely' to miss rest of season with injury» (en anglès). BBC Sport, 07-03-2019.

## Enllaços externs

* Perfil de Sean Longstaff a SofaScore
* Perfil del jugador al lloc web de la Premier League
* Perfil del jugador a Transfermarkt
# San Blas (municipi)

San Blas és un municipi a l'estat de Nayarit. San Blas és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Nayarit. Limita al nord amb els municipis de Tecuala, al sud amb Compostela, a l'oest amb l'oceà Pacífic i a l'est amb Tepic.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de San Blas Arxivat 2017-09-17 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# San Biagio Platani

San Biagio Platani (sicilià San Brasi) és un municipi italià, dins de la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 3.594 habitants. Limita amb els municipis d'Alessandria della Rocca, Casteltermini, Sant'Angelo Muxaro i Santo Stefano Quisquina.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Carmelo Alba | Llista cívica |
# San Biagio della Cima

San Biagio della Cima (en ligur San Giàixu) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 1.329 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 4,31 km² i limita amb Camporosso, Dolceacqua, Perinaldo, Soldano, Vallebona i Vallecrosia.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de San Biagio della Cima entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 16 d’abril 2017].
# Pinsà blau de Tenerife

El pinsà blau de Tenerife, pinsà de les Canàries, pinsà blau, o pinsà de Tenerife (Fringilla teydea) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita als boscos de pins de Tenerife, a les illes Canàries. És el símbol animal de l'illa de Tenerife.

## Referències

* ↑ «Pinsà blau de Tenerife». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
* ↑ Fitxa del pinsà de les Canàries en Avibase Rev. 24/04/2013 (català)
* ↑ Fitxa del pinsà blau a la "Enciclopedia de las Aves de España" de la SEO Arxivat 2011-11-16 a Wayback Machine. Rev. 24/04/2013 (castellà)
* ↑ Ley 7/1991, de 30 de abril, de símbolos de la naturaleza para las Islas Canarias
# Pinsà borroner de Taiwan

El pinsà borroner de Taiwan (Pyrrhula owstoni) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de muntanya a l'illa de Taiwan.

## Taxonomia

Considerat sovint una subespècie del pinsà borroner capgrís (Pyrrhula erythaca) avui és considerat una espècie de ple dret arran els treballs de Dong et al, 2020.

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ F Donga, S-H Li, C-C Chiu, L Dong, C-T Yao, X-J Yang. 2020. Strict allopatric speciation of sky island Pyrrhula erythaca species. Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 153, Desembre 2020
# Pinsà borroner capgrís

El pinsà borroner capgrís (Pyrrhula erythaca) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita boscos i matolls de muntanya, als Himàlaies del nord-est de l'Índia, Bhutan, sud-est del Tibet, nord de Myanmar i la Xina central.

## Referències

* ↑ «Pinsà borroner capgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Sassi di Matera

Els Sassi di Matera (en català: Pedres de Matera) conformen el centre històric de la ciutat de Matera d'Itàlia.
Reconegut per la Unesco com a patrimoni de la humanitat, els "Sassi" no s'identifiquen amb un monument sinó amb un sistema de vida i un model que ha persistit al llarg de mil·lennis.
El nom "Sassi" identifica els dos principals barris on es troba el centre històric de la ciutat de Matera: la "Civita" i el "Piano" (el pla). Al voltant de la "Civita" hi ha el Sasso Barisano i el Sasso Caveoso.
El Sasso Barisano pren el seu nom per la seva posició. Està orientada cap al nord-oest cap a Bari, i va ser la primera Sasso Caveoso, orientat al sud, pren el seu nom de la ciutat de Montescaglioso, coneguda a la Mitja Edat com Mons Coveous. Es caracteritza per cases excavades a l'interior del tuf, construïdes una damunt de l'altra. Amb el material excavat, es feia la part frontal de la casa, tancant així la "gruta", donant-los el nom de "casa-gruta". El disseny d'aquestes cases s'assembla a la càvea d'un teatre, amb cases grutes que baixen fins al Gravina. Originalment, aquesta àrea era posterior a Civita i Sasso Barisano, es va començar a poblar només després d'un fort flux migratori de poblacions balcàniques durant el segle xvi.
Moltes de les cases excavades a l'interior de la calcarenita han estat habitades sense interrupció des de l'edat de bronze. La primera definició de Sasso com a zona pedregosa habitada es remunta a un document de 1204 i al llarg dels anys ha estat habitat per diferents pobles i cultures.
A l'informe de la comissió que va verificar que el lloc compleix amb els criteris d'avaluació de la UNESCO, indica que la candidatura de Matera compleix els següents criteris:
Criteri III: El Sassi i el Parc de les Esglésies rupestres de Matera representen un exemple destacat d'un assentament tallat en roca, adaptat perfectament al seu entorn geomorfològic i ecosistèmic i amb continuïtat durant més de dos mil·lennis.
Criteris IV: La ciutat i el parc constitueixen un exemple destacat d'un conjunt arquitectònic i paisatgístic que il·lustra una sèrie d'etapes significatives de la història de la humanitat.
Criteris V: La ciutat, i el parc representen un exemple destacat d'assentament humà tradicional, i d'ús de la terra que mostra l'evolució d'una cultura que ha mantingut una relació harmoniosa amb el seu entorn natural al llarg del temps.
Aquest sorprenent escenari ha servit d'ambientació per a diverses pel·lícules més o menys famoses, tant italianes com estrangeres, entre les quals destaca "La passió de Crist" de Mel Gibson.

## Galeria d'imatges

* Casa gruta de Vico Solitario
* Sasso Caveoso

## Referències

* ↑ «Storia ed origini dei Sassi di Matera» (en italià). Sassi di Matera. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2017. [Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ «The Sassi and the Park of the Rupestrian Churches of Matera» (en anglès). UNESCO. [Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ «Los "Sassi" de Matera» (en castellà). italia.it. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2017. [Consulta: 10 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Itinerari per a recorre els "Sassi" Arxivat 2017-11-11 a Wayback Machine.
# Sassetta (Itàlia)

Sassetta és un comune (municipi) de la província de Liorna, a la regió italiana de la Toscana, situat a uns 90 quilòmetres al sud-oest de Florència i a uns 50 quilòmetres al sud de Liorna. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 471 habitants.
Sassetta limita amb els següents municipis: Castagneto Carducci, Suvereto i Monteverdi Marittimo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 març 2020].
# Selecció francesa de pitch and putt

La selecció francesa de pitch and putt és l'equip que representa França a les competicions internacionals de pitch and putt a través de l'Association Française de Pitch & Putt. Aquesta associació va ser un dels membres fundadors de l'Associació Europea de Pitch and Putt i de la Federació Internacional de Pitch and Putt, tot i que l'any 2009 es va donar de baixa d'ambdues federacions després de crear l'IPPA, una federació internacional paral·lela.
Els èxits esportius a destacar de la selecció francesa de pitch and putt són la tercera posició aconseguida al primer campionat d'Europa, l'any 1999, i la tercera posició a la Copa del Món 2004.

## Selecció nacional

Copa del Món :
| Any | Edició | Seu | Classificació |
| 2004 | 1a Copa del Món | Chia (Itàlia) | 3a posició |
| 2006 | 2a Copa del Món | Teià (Catalunya) | 6a posició |
| 2008 | 3a Copa del Món | Arnhem (Països Baixos) | 6a posició |
Campionat d'Europa :
| Any | Edició | Seu | Classificació |
| 1999 | 1r Campionat d'Europa | Chelmsford (Gran Bretanya) | 5a posició |
| 2001 | 2n Campionat d'Europa | Lloret (Catalunya) | 4a posició |
| 2003 | 3r Campionat d'Europa | McDonagh (Irlanda) | 3a posició |
| 2005 | 4t Campionat d'Europa | Overbetuwe (Països Baixos) | 5a posició |
| 2007 | 5è Campionat d'Europa | Chia (Itàlia) | 8a posició |

## Notes i referències

* ↑ «Comunicat de la FCPP sobre el P&P a nivell internacional». FCPP, 05-06-2009. Arxivat de l'original el 2011-09-07. [Consulta: 1r juny 2009].

## Enllaços externs

* AFPP Association Française de Pitch & Putt
# Selecció gal·lesa de corfbol

La selecció gal·lesa de corfbol és dirigida per la Welsh Korfball Association (WKA) i representa Gal·les a les competicions internacionals de corfbol. Apareix l'any 2007 després que la selecció britànica de corfbol es dividís en tres equips: Anglaterra, Escòcia i Gal·les.
La seva primera participació en el Campionat del món va ser l'any 2011 a la Xina, substituint Hongria. L'any 2006 va obtenir la tercera posició al primer campionat de la Commonwealth de corfbol que es va fer a Londres.

## Història

Campionat del Món :
| Any | Campionat | Seu | Classificació |
| 2011 | 9è Campionat del Món | Shaoxing (Xina) | 11a plaça |
Campionat d'Europa :
| Any | Campionat | Seu | Classificació |
| 2010 | 4t Campionat d'Europa | Països Baixos | 15a plaça |
| 2014 | 5è Campionat d'Europa | Portugal | 16a plaça |
European Bowl :
| Any | Campionat | Seu | Classificació |
| 2007 | 2a European Bowl | Luxemburg / Sèrbia | 2a plaça |
| 2009 | 3a European Bowl | Luxemburg | Campions (Oest) |
Campionat de la Commonwealth :
| Any | Campionat | Seu | Classificació |
| 2006 | 1r Campionat Commonwealth | Londres (Anglaterra) | 3a plaça |

## Referències

* ↑ «Wales make korfball world championship debut in China» (en anglès). BBC, 27-10-2011.
* 1 2 «Korfball Commonwealth Games» (en anglès). BBC, 24-08-2006 [Consulta: 4 novembre 2011].
* ↑ «Història del Campionat del Món de Korfbal» (en anglès). IKF. Arxivat de l'original el 2012-09-08. [Consulta: 4 novembre 2011].
* ↑ «Història del Campionat d'Europa de Korfbal» (en anglès). IKF. Arxivat de l'original el 2013-09-20. [Consulta: 23 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Federació Gal·lesa de Korfbal (anglès)
# Portada/article setembre 16
## Enterrament a Ornans

Enterrament a Ornans (en francès, Un enterrement à Ornans) és un dels quadres més coneguts del pintor francès Gustave Courbet. Està realitzat amb la tècnica de la pintura a l'oli i mesura 315 centímetres d'altura i 668 centímetres d'amplada. Va ser pintat el 1849, i actualment es troba exposat al Museu d'Orsay de París.
# Portada/article setembre 1
## Fagòcit

Els fagòcits són els glòbuls blancs que protegeixen el cos ingerint (fagocitant) proteïnes alienes nocives, bacteris i cèl·lules mortes o moribundes. Tenen un paper essencial en la defensa contra les infeccions, i en la immunitat posterior. Els fagòcits són importants en tots els animals, i estan altament desenvolupats en els vertebrats. Un litre de sang humana conté uns 6.000 milions de fagòcits. El seu nom ve dels ètims grecs fagein ('menjar' o 'devorar') i kytos ('vas buit'). Els fagòcits foren descoberts el 1882 per Ilià Métxnikov quan estudiava larves d'estrella de mar. Métxnikov fou guardonat amb el Premi Nobel de Fisiologia o Medicina del 1908 pel seu descobriment.
# Portada/efemèride abril 18

Carme Claramunt
« 17 d'abril · 18 d'abril · 19 d'abril »
# Portada/efemèride abril 15

Bessie Smith
« 14 d'abril · 15 d'abril · 16 d'abril »
# Sant Ildefons (monestir de l'Escorial)

Sant Ildefons és un quadre d'El Greco. Consta amb el número 275 en el catàleg d'obres fet per l'especialista Harold Wethey. Actualment es conserva al Monestir de l'Escorial
Aquesta pintura és el pendant del Sant Pere (Monestir de l'Escorial). Aquestes dues obres no apareixen citades a la descripció del Monestir, realitzada pel pare Francisco de los Santos l'any 1657, però sí que ho són a l'inventari de l'any 1698. Per tant, ambdós llenços degueren entrar a l'Escorial entre les dues dates esmentades.
Amb aquest llenç i el seu pendant, El Greco inicia la seva etapa final, després de la fase de les pintures del Retaules d'Illescas. En aquesta nova etapa prevalen el cànon allargat, la deformació, un major barroquisme i una inusitada llibertat pictòrica. La indumentària esdevé valuosa per si mateixa, al marge de la seva funció representativa. El dibuix, tot i ésser perfecte, és superat pel color i per la qualitat de les textures.

## Anàlisi

Oli sobre llenç; 222 x 105 cm.; circa 1608; Monestir d'El Escorial, Comunitat de Madrid.
Aquesta obra va ser retallada en la part superior, i potser també lateralment. Per tant, la forma corba superior del llenç es veu interrompuda. La casulla groga i daurada amb folre rosat contrasta amb l'alba i amb el mantell de color verd viu, al mig del bàcul pastoral
Aquest llenç sembla més contingut que el seu pendant –Sant Pere– degut en part a que la vestimenta de Sant Ildefons exigeix major precisió representativa. Tanmateix, la forma de representar la part superior del bàcul pastoral, el celatge i els brocats, és comparable a la del la peça esmentada. Nogensmenys, mentre el cap de Sant Pere s'alçava desafiant, aquí el rostre de Sant Ildefons s'inclina meditativament, tot i que mostra idèntica fermesa de carácter.

## Procedència

* Església de San Vicente, Toledo (fins circa 1660)

## Referències

* ↑ «A description of the Royal Palace, and Monastery of St. Laurence, called the Escurial ; and of the Chapel Royal of... (1760) - Francisco de los Santos (Jer.), 1617-1699» (en anglès). Biblioteca Digital Comunidad de Madrid. [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Gudiol, José. op. cit., p. 235-236.
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 157.
* ↑ Gudiol, José. op. cit., p. 236.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío, Manuel Bartolomé; El Greco de Cossío; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690.
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1.
# Pirazina

La pirazina és un compost orgànic heterocíclic aromàtic amb la fórmula química C₄H₄N₂.
La pirazina és una molècula simètrica amb grup punt D$_{2h}$. Els seus derivats, com per exemple la fenazina, són ben coneguts per la seva activitat antitumoral, antibiòtica i diürètica. La pirazina és menys bàsica en la natura que la piridina, piridazina i pirimidina. La tetrametilpirazina (també coneguda com a ligustrazina) en els humans fa disminuir la producció d'òxid nítric dels leucòcits polimofonuclears, i és un component d'algunes plantes de la medicina tradicional xinesa.

## Referències

* ↑ Zhang, Zhaohui «Tetramethylpyrazine scavenges superoxide anion and decreases nitric oxide production in human polymorphonuclear leukocytes». Life Sciences, 72, 22, 2003, pàg. 2465–2472. DOI: 10.1016/S0024-3205(03)00139-5.
* ↑ http://www.itmonline.org/arts/ligustrazine.htm

## Enllaços externs

* Safety MSDS data Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
* Safety evaluation of food additives – pyrazine derivatives
# Sant Pere de Premià

Sant Pere de Premià és una obra de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Parròquia de d'estil tardogòtic, amb una planta quadrada, que consta d'una única nau, amb capelles laterals, absis poligonal i campanar de torre.

## Història

La primera notícia de la parròquia de Sant Pere és del segle x. De la primitiva església romànica no n'ha pervingut cap vestigi, ja que, al seu damunt, es va construir l'actual temple, l'any 1588. Durant la guerra va ser molt malmés on es va perdre el retaule del segle xv.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de Premià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Sant Pere de Pujalt

Sant Pere de Pujalt és l'església parroquial del poble de Pujalt, en el terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Enviny. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada en el mateix nucli de població de Pujalt, a prop de l'extrem nord-occidental del poble. És una església construïda durant la segona meitat del segle xx, però el seu estil harmonitza perfectament amb la resta d'esglésies de la comarca.
Església de planta rectangular amb capçalera a llevant que presenta a migjorn un cos adossat al centre del qual s'aixeca la torre-campanar. És precisament a la base del campanar, on s'obre la porta d'arc angular i muntants inclinats.
Per damunt del nivell de la coberta de la nau, el campanar té forma de piràmide truncada, adquirint, de nou, al darrer tram la forma cúbica.
A aquests darrer pis, s'obre a cada pany de paret un arc angular. Remata la torre-campanar una petita coberta piramidal de llicorella.
L'aparell més emprat és la pedra pissarrosa local en blocs paral·lelepipèdics molt allargats.
A l'interior la nau està coberta amb una original volta d'aresta doble. La il·luminació s'aconsegueix mitjançant unes finestres romboïdals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Pujalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Pere de Pujalt en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Pere de Puigverd de Lleida

Sant Pere de Puigverd de Lleida és una església parroquial de Puigverd de Lleida (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau amb dues naus a cada costat més petites i situada en cantonera, conformant una plaça de forma irregular. Interior amb volta de canó on el motlluratge és l'únic treball que cal destacar. Façana senzilla de carreus regulars de pedra picada on hi falten diverses peces. S'ha repintat l'interior amb unes formes una mica orgàniques.

## Referències

* ↑ «Església parroquial de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].
# Senyoria de Lavardin

* Per a altres significats, vegeu «senyoria de Lavardin (Vendôme)».
Lavardin fou una senyoria francesa del Maine. Va adquirir la castellania de Tucé el 1529 i la baronia de Lavardin fou elevada a marquesat el 1601. Els primers senyors apareixen al segle xi amb Hug de Lavardin casat amb Helpès i en segones noces amb Odelina o Emmelina de Beaumont, senyora de Bazoges i de Sainte-Christine; va deixar com a hereva de Lavardin a la seva fill Avelina (del primer matrimoni) casada amb Sehebrand de Mayenna; del segon matrimoni va deixar a Lisois que fou senyor de Bazogues i Sainte-Christine i senyor d'Amboise per dret de la seva dona; a Auger, senyor de Bazogues cedida per Lisois quan va adquirir Amboise (Auger fou pare d'Hug que el va succeir a Bazogues); i a Alberic senyor de Sainte-Christine per cessió de Lisois quan va adquirir Amboise.
Els senyors de Lavardin de la casa de Mayenne van començar amb Sehebrand casat amb Avelina de Lavardin, que foren els pares de Salomó I de Lavardin (+1062). Es va casar amb Adela i va tenir sis filles. La tercera, Avelina II, la més gran que vivia quan va morir el pare, va heretar i es va casar amb Hervé de Baugency, fill de Lancelí II senyor de Beaugency, que fou senyor de Lavardin de iure uxoris fins a la seva mort el 1079. Després hauria nascut un fill pòstum de Salomó, de nom Aimeric Gaymard, que ja més gran va poder recollir la successió i es va casar tres vegades, amb Agnès, amb Godehilda, i amb Maria de Preuilly i foren els pares de Joan, senyor de Lavardin que apareix esmentat en carta del 1188.

## Referències

* Genealogia