OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matthijs Musson

Matthijs Musson (Anvers, 1598 – 1678) va ser un comerciant d'art i pintor barroc flamenc, deixeble de Rubens.
Admès al gremi de Sant Lluc d'Anvers el 1622 i degà del mateix en el curs 1647-1648, Musson va ser abans de res un influent comerciant d'art, terreny en el qual va exercir un paper determinant en la consolidació i difusió dels petits quadres barrocs de gabinet. Després del seu matrimoni en segones núpcies amb Maria Fourmenois (1667), vídua de Cornelis de Wael, també pintor i marxant d'art, va ampliar el negoci i va intensificar els contactes amb Espanya i Portugal.
Menys coneguda és la seva feina com a pintor, de la qual es conserven a la Universitat Pontifícia de Salamanca dues obres de gran grandària, Abraham i Melquisedec i La continència de Escipió, còpies de Rubens, i en la Col·lecció BBVA un Crist a casa de Marta i Maria, també de grans dimensions, en el qual sobre l'escena evangèlica destaquen els elements de natura morta, inclòs el gerro amb flors que centra l'escena, tractant-se de les tres úniques obres signades pel pintor que es coneixen.

## Referències

* ↑ RKD
* ↑ Vlieghe, pp. 30 y 179.
* ↑ Honig, p. 111.
* ↑ Pedro Pablo Rubens y Matthijs Musson Arxivat 2014-12-05 a Wayback Machine., UPSA.
* ↑ A su imagen.

## Bibliografia

* Honig, Elizabeth Alice, Painting and the Market in Early Modern Antwerp, Yale University, 1998, ISBN 0300072392
* Vlieghe, Hans, Arte y arquitectura flamenca, 1585-1700, Madrid, Cátedra, 2000, ISBN 84-376-1842-8
# Ctenomys talarum

Ctenomys talarum és una espècie de rosegador histricomorf de la família Ctenomyidae endèmica de l'Argentina, en especial de la província de Buenos Aires, sistemes orogràfics de Ventania i de Tandilia.
És un rosegador subterrani herbívor que habita coves individuals, tancades la majoria de temps. Busca menjar excavant sota terra. Viu entre un i dos anys. Viu en hàbitats herbosos densos en sòls més o menys sorrencs i friables a argilosos durs, des de dunes de sorra fins a prats de l'interior.
Com tots els del seu gènere, els seus sons més comuns són els repetitius, estructurats, de to baix. Això feu batejar la seva onomatopeia «tuc tuc», en què es basa el nom comú en castellà de les diferents espècies. Són avisos territorials, així mantenen separats els diferents sistemes de galeries i, probablement, també la de localització espacial d'individus dins d'una mateixa població. La femella del Ctenomys té un crit particular per avisar el mascle que és en zel. Quan ell nounat s'allunya de la mare, crida la mare amb un só especial que la fa cercar i recuperar la cria.
En la categorització dels mamífers d'Argentina de 2019 és classificat com vulnerable, sobretot per la pèrdua progressiva i fragmentació del seu hàbitat. La Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, en canvi, el 2016 encara l'havia classificat en la categoria de risc mínim.

## Referències

* 1 2 3 4 Bidau, C. «Ctenomys talarum» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 08-06-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-2.rlts.t5828a22195175.en [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ Fernández, Gabriela Paula; Carnovale, Cecilia Soledad; Mora, Matías S. «Ctenomys talarum» (en castellà). Categorización 2019 de los mamíferos de Argentina según su riesgo de extinción. Lista Roja de los mamíferos de Argentina. SAyDS–SAREM, 2019.
# Pimelodella nigrofasciata

Pimelodella nigrofasciata és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Bolívia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Alexandre Carbonell i Reñé

Alexandre Carbonell i Reñé (Torrelameu, 5 d'abril de 1910 - Lleida, 12 d'agost de 1980) fou un prevere, organista i mestre de capella.
Va ser ordenat sotsdiaca a Lleida l'any 1932. A partir de 1933 fou organista de la parròquia de la Puríssima Concepció de Sabadell, on també va dirigir-ne l'escolania. Prèviament, havia estat coadjutor de la parròquia de Caldes d'Estrac.
L'agost del 1946 fou escollit capellà al servei de la Casa de la Maternitat de Lleida. Fou beneficiari de la Catedral de Lleida des del 1947. Fou el suplent de l'organista de la Catedral de Lleida a mitjans del segle xx i, a més d'exercir com a mestre de capella en absència del titular, havia d'ensenyar música al Seminari i preparar els nois del cor. En el Seminari, era també professor de llengua castellana.
El 1945 es va incorporar com a capellà a la Llar de Sant Josep de Lleida, on hi fou fins al moment de la seva jubilació forçada per malaltia el març de 1975. Va morir el 12 d'agost de 1980 a Lleida a causa d'una llarga malaltia.

## Referències

* 1 2 «Nuevo organista». El día gráfico, 27-10-1933, pàg. 2 [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «Diocesanes - De Lleida». El matí, 25-05-1932, pàg. 2.
* ↑ Busqué i Marcet, Jaume. «Goigs en lloança del gloriós S. Crist de la Bona Mort» (pdf). Parròquia de la Puríssima Concepció de Sabadell, 23-03-1986. [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Nomenaments». La Veu de Catalunya, 13-07-1933, pàg. 3 [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «Hemeroteca La Vanguardia» (en castellà). La Vanguardia Española, 16-08-1946. [Consulta: 13 maig 2023]. «En la Diputación Provincial se celebraron los exámenes correspondientes para cubrir la plaza de capellán, al servicio d« la Casa de Maternidad. El tribunal formuló propuesta, a favor del reverendo Alejandro Carbonell Reñé.»
* 1 2 «DIARIO DE LÉRIDA, 14/8/1980, pàgina 3». [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ Oestreich, Gerhard; Degener, Frieda. Europa (en alemany). Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2020-05-05, p. 410. ISBN 978-3-11-231145-5.
* ↑ «DIARIO DE LÉRIDA, 20/3/1975, pàgina 10». [Consulta: 13 maig 2023].

## Bibliografia

* Herrera i Llop, Lluís-Marc; Gort Riera, Roser. Institut d'Estudis Ilerdencs. Música en silenci. Fons musicals dels arxius de Lleida, 2012, p. 132.
# Leporinus wolfei

Leporinus wolfei és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Ucayali i Amazones al Perú.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Bandes de Mach

Les bandes de Mach poden definir-se com un fenomen òptic psicofisiològic que realça les vores d'una imatge. Es tracta d'una il·lusió òptica que parteix d'una imatge amb dues bandes, una il·luminada i l'altra fosca, separades per una estreta banda central acolorida amb un gradient d'il·luminat a fosc. L'ull humà percep dues estretes bandes de diferent lluminositat, que no estan presents en la imatge vertadera, a cada costat del gradient. Aquesta il·lusió es denomina així a causa de Ernst Mach.
El sorgiment d'aquestes fines bandes negres (Mach negatiu) i blanques (Mach positiu), en àrees adjacents amb densitats diferents, es perceb de formes diferents en funció dels observadors. Els factors que influeixen en aquesta percepció són el contorn de l'estructura observada (essent l'ull humà més sensible als estímuls lluminosos provinents d'estructures corbes, de manera que aquestes produiran un major efecte de Mach, i no tant les d'angles rectes) i la seva densitat òptica relativa respecte de la interfase del seu entorn (essent necessària la diferència de lluminositat en una interfase ben definida perquè el contrast sigui suficient, però no excessiu, i es generi aquest efecte).

## Teoria

Aquest efecte es genera per la inhibició lateral de la retina: es tracta d'un feedback negatiu, que prevé un excés en l'estimulació d'un element únic en la retina (doncs l'estimulació en una unitat genera una resposta neural concreta, però aquesta disminueix si altres unitats adjacents són estimulades simultàniament). La resposta serà una o altra depenent de:
* El nombre d'elements estimulats.
* La distància entre els elements estimulats (com més a prop es trobin dos receptors, major inhibició; com més allunyats, menor inhibició).
* El grau de canvi de la intensitat de la llum entre dos elements (si l'estimulació és uniforme, la inhinició és homogènia; en canvi, els receptors adjacents en la zona d'un canvi brusc en l'estímul lluminós produeixen una sobreresposta).
Aquest procés d'inhibició lateral permet un augment de la percepció del contrast entre diferents figures, accentuant-ne les seves vores.

## Aplicació en radiologia

El reconeixement de les bandes de Mach pot permetre una correcta interpretació d'un examen radiològic, servint a vegades com una eina per al diagnòstic diferencial.

### Banda de Mach positiva

Es dona quan apareix una interfase entre una estructura còncava amb una alta densitat i una convexa amb baixa densitat.

### Banda de Mach negativa

Es dona amb el contacte entre una estructura convexa amb una alta densitat i una còncava amb baixa densitat, en una imatge radiològica.

## Referències

* 1 2 3 4 J, Escaffi; Antonio, J.; Melo C, Pedro «BANDAS DE MACH EN RADIOLOGÍA». Revista chilena de radiología, 16, 2, 01-12-2009, pàg. 86–89. DOI: 10.4067/S0717-93082010000200009. ISSN: 0717-9308.
Lotto RB, Williams SM, Purves D (1999). «Mach bands as empirically derived associations». Proceedings of the National Academy of Sciences 96 (9): 5245-50. PMID 10220451.

## Enllaços externs

* Demonstration of the Mach band
* Laboratory of Dale Purves, MD
* Maximización del contraste, CRAI de la UB Arxivat 2018-12-14 a Wayback Machine.
# Bonaventura Vallespinosa Sistaré

Bonaventura Vallespinosa Sistaré (Valls, 1868 - Vallirana, 1933) va ser un periodista català, pare del metge i traductor Bonaventura Vallespinosa Salvat.
Funcionari de l'estat, va ocupar un càrrec a les oficines estatals de recaptació a Reus, i es vinculà als moviments literaris d'aquella ciutat. Va publicar en vers i en prosa als periòdics reusencs de l'època, amb preferència en llengua castellana, tot i que publicava també en català. El 1885 formava part de l'equip de redacció del Diario de Reus, i de la Crónica de Reus, del 1886 al 1903 va publicar al periòdic catalanista Lo Somatent, on, el 1899, desplaçat temporalment a Vilafranca per qüestions de feina, va publicar un fulletó: Les coques de Vilafranca. Allà va néixer el seu fill Bonaventura. Tornà a Reus, on seguí col·laborant a la premsa local, concretament a La Chicharra, un periòdic satíric que criticava a Lo Somatent i al seu fundador, Pau Font de Rubinat. Això no li va impedir seguir publicant en aquest últim periòdic. A Reus va ser soci d'entitats com el Centre de Lectura i El Alba. Quan es va jubilar, va anar a viure a Vallirana, on el seu fill va exercir de metge un temps. Un germà seu, Benet Vallespinosa Sistaré, va ser militar i el 1897 va ser promogut a tinent coronel. Residia des de feia temps a l'illa de Cuba i va participar activament a la Guerra hispano-estatunidenca, per la qual va ser condecorat amb la placa de l'orde de Sant Hermenegild.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 664.
# Diòscor d'Alexandria

Diòscor d'Alexandria (grec antic: Διόσκορος) nascut en època desconeguda, va ser patriarca d'Alexandria del 444 al 451.
Va ser ardiaca de Ciril fins que l'any 444, quan Ciril va morir, va ser nomenat patriarca. Va seguir les doctrines cristològiques d'Eutiques de Constantinoble que deia que només hi havia una natura en Crist, que era la divina i mai havia tingut natura humana. Quan Eutiques va ser condemnat, Diòscor va convocar un concili a Efes l'any 449, conegut entre els catòlics com el Lladronici d'Efes o Λῃστρικὴ Σύνοδος, on va voler rehabilitar Eutiques i les seves doctrines monofisites, que després van ser condemnades al Concili de Calcedònia que es va fer dos anys després, el 451, en el que Diòscor va ser condemnat i enviat a l'exili, cosa que va provocar una gran divisió entre els fidels alexandrins. Enviat a Gangra, a Paflagònia, hi va morir el 454.

## Referències

* ↑ Chapman, J. «Dioscorus». Catholic Encyclopedia. [Consulta: 8 juliol 2021].
# De Ronde Venen

De Ronde Venen és un municipi de la província d'Utrecht, al centre dels Països Baixos. El maig de 2014 tenia 42.654 habitants repartits per una superfície de 116,98 km² (dels quals 16,21 km² corresponen a aigua). L'1 de gener de 2011 va incorporar Abcoude.

## Centres de població

* Abcoude
* Amstelhoek
* De Hoef
* Mijdrecht
* Vinkeveen
* Waverveen
* Wilnis

## Ajuntament

El consistori municipal consta de 23 membres, format des del 2006 per:
* CDA, 6 regidors
* PvdA/GroenLinks, 4 regidors
* Ronde Venen Belang. 4 regidors
* VVD, 3 regidors
* ChristenUnie/SGP, 2 regidors
* Gemeenten Belangen, 2 regidors
* Demòcrates 66, 1 regidor
* VVW, 1 regidor

## Personatges il·lustres

* André Hazes, cantant.

## Enllaços externs

* www.derondevenen.nl
# Platja d'El Dólar

La platja de El Dólar és una arenal que es troba en la localitat espanyola de Arnao, en el concejo asturià de Castrillón. El grau d'urbanització i d'ocupació són alts i el seu entorn és industrial. El jaç té xicotetes zones de sorres de gra mitjà i de color fosc. Les baixades per als vianants són molt fàcils. Els graus d'urbanització i ocupació són molt baixos.
Per accedir a la platja cal prendre com a referències els nuclis poblacionals de Arnao i Salines. Des de la Platja de Salines es pot accedir circulant en direcció oest o bé des de Piedras Blancas en direcció est, cap a Arnao, sense entrar en la població, circumval·lant l'antiga fàbrica i deixar el cotxe en un petit aparcament que hi ha abans de creuar el túnel. No té cap servei i l'activitat recomanada és la pesca submarina o esportiva a canya.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 148. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Al-Qàhir (abbàssida)

Abu-Mansur Muhàmmad al-Qàhir bi-L·lah (àrab: أبو منصور محمد القاهر بالله, Abū Mansūr Muḥammad al-Qāhir bi-Llāh), més conegut per la primera part del seu làqab com al-Qàhir (899-951), califa abbàssida de Bagdad (931-934). Era fill del califa al-Mútadid (892-902).
El març de 929 fou proclamat per unes hores califa en un cop d'estat de palau que va fracassar. El 932 el seu germà el califa al-Múqtadir (908-932) va morir en una sortida contra l'emir Munis al-Khadim. Després d'això calia escollir un nou califa i els notables, per por de la revenja d'un fill d'al-Múqtadir en les seves persones, van escollir al-Qàhir (31 d'octubre del 932) tot i la desaprovació de Munis que afavoria la candidatura d'Àhmad, fill d'al-Múqtadir.
Va tractar malament la seva mare a la qual va confiscar els béns; també va maltractar els fills del seu germà enderrocat i els funcionaris de l'anterior califa, tots els quals van patir tortures. Part del poder restava no obstant en mans de l'emir Munis. Al-Qàhir va cridar al govern Abu-Alí Muhàmmad ibn Alí ibn Muqla i li va confiar el govern com a visir durant uns sis mesos (932-933) però al final Ibn Muqla va trobar l'oposició del mateix califa (que volia reforçar la seva pròpia autoritat). El califa va frustrar el conflicte amb el camarlenc Ibn Yalbak i va fer arrestar Munis que participava en un complot que havia de portar al tron a Ahmed fill d'al-Múqtadir (que fou emparedat viu). Ibn Muqla que intrigava pel seu costat per eliminar el sobirà fou descobert i va haver de fugir (juliol del 933). La crisi financera era important i les mesures del govern no milloraven la situació. Va nomenar com a nou visir Muhàmmad ibn al-Qàssim ibn Ubayd-Al·lah que va donar suport a la política del califa d'hostilitat contra els xiïtes. Poc després el califa va ordenar executar Ibn Yalbak i Munis, i es va proclamar al-mutakim min-ada din Allah (títol que va aparèixer a les monedes).
Al-Qàhir es va desfer també aviat del visir Muhammad ibn al-Kasim i el va substituir per Àhmad al-Khassibí, que no va poder fer front a la crisi financera. L'ex visir Ibn Muqla conspirava amb la guàrdia sadjita del palau que va donar un cop d'estat el 24 d'abril del 934 i va deposar el califa. Fou proclamat califa un fill d'al-Múqtadir que va regnar amb el nom d'ar-Radi (934-940) amb Ibn Muqla com a visir. Al-Qàhir fou pressionar per abdicar però s'hi va negar i el cap de la guàrdia sadjita el va fer cegar amb l'acord del nou califa.
Va romandre presoner 11 anys, fou alliberat el 945 per ordre del califa al-Mustakfí (944-946). Se'l va veure cec, vestit amb draps de captaire i amb sandàlies de fusta. Va morir l'octubre del 950.

## Referències

* Henry Frederick Amedroz, David Samuel Margoliouth, Ibn Miskawayh, Ahmad ibn Muhammad, Rudhrawari, Abu Shuja Muhammad ibn al-Husayn, "The eclipse of the Abbasid caliphate; original chronicles of the fourth Islamic century", 1920
* W. Muir, The Caliphate: Its Rise, Decline and Fall, from Original Sources (1892)
# Nilgün Belgün

Nilgün Belgün (Istanbul, 18 de març de 1953) és una actriu de teatre, sèries de televisió i cinema turca.
Belgün diu que una de les seves àvies, la paterna, és Rum (grega de Turquia).

## Referències

* ↑ http://www.biyografi.net.tr/nilgun-belgun-kimdir/
* ↑ http://www.b-fit.com.tr/TabId/133/ArtMID/484/ArticleID/293/Nilg252n-Belg252n.aspx Arxivat 2016-01-28 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ensonhaber.com/nilgun-belgun-babaannem-ask-icin-musluman-olmus-2012-11-01.html

## Enllaços externs

* Nilgün Belgün a IMDb
# Lestizza

Lestizza (friülà Listize) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 3.953 habitants. Limita amb els municipis de Basiliano, Bertiolo, Codroipo, Mortegliano, Pozzuolo del Friuli i Talmassons. Inclou les fraccions de Galleriano (Gjalarian), Nespoledo (Gnespolet), Santa Maria (Sante Marie), Sclaunicco (Sclaunic) i Villacaccia (Vilecjasse).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Amleto Tosone | Llista cívica |
# Masi Torello

Masi Torello és un municipi de 2.366 habitants de la província de Ferrara. L'única frazione és Masi San Giacomo. Les comuni limítrofes són Ferrara, Ostellato, Portomaggiore i Voghiera.
El seu patró és San Pietro, festiu el 7 d'abril. Actualment (2008), l'alcalde (Sindaco) és Manuela Cecilia Rescazzi, del partit lista civica.
# El xarlatà

* Per a altres significats, vegeu «El xarlatà (La Fontaine)».
El xarlatà és un quadre de Giandomenico Tiepolo pintat el 1756 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

Tant l'estil com l'argument, la tècnica, la manufactura, les mides i la procedència indiquen que ambdues pintures van néixer formant parella. En els dos casos l'acció té lloc en l'atmosfera carnavalesca que impregna una multitud formada per gent senzilla, dames elegants, nens, màscares, xerraires i firaires, autèntics protagonistes del que es representa. Veritables escenes de gènere sobre el Carnaval de Venècia, un esdeveniment anual que va fer de la ciutat de la llacuna estada obligatòria per als viatgers europeus de l'època. Són descripcions de l'ambient que va envoltar el pintor, ideades amb el mateix estímul que va inspirar el teatre de Carlo Goldoni i que desmitifica la societat del moment. Així doncs, el Carnaval és l'emblema d'una humanitat que renuncia a la pròpia identitat i l'oculta rere aparences efímeres.
En El xarlatà, la multitud assisteix a l'exhibició d'un hàbil personatge del carrer que entabana qui l'escolta, mentre que en El minuet són en teoria Pantalon i Colombina els que, acompanyats per altres màscares, dansen al jardí d'una vil·la de la terra ferma. Un estil anecdòtic narratiu que descriu amb aire festiu els costums i les tradicions dels venecians. I tot plegat enriquit per l'esplèndida mestria pictòrica dels Tiepolo, amb el seu maneig savi del color i l'enginyosa utilització de la llum, clara i transparent al cel, daurada en les arquitectures i que s'esmuny entre les ombres que envolten els personatges i la vegetació, una combinació que fa d'aquestes dues joies un espectacle exquisit replet de sentit de l'humor i d'ironia.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.