OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lukiànovka

«Lukiànovka» té aquests significats:
* Lukiànovka (Krasnoarmeiski), població del krai de Primórie, a Rússia
* Lukiànovka (Xkotovski), població del krai de Primórie, a Rússia
# Epke Zonderland

Epke Zonderland (Lemsterland, Frisia, Països Baixos, 16 d'abril de 1986) és un gimnasta neerlandès. Va guanyar la medalla d'or en la prova de barra fixa en els Jocs Olímpics de Londres 2012.

## Biografia

Epke Jan Zonderland va néixer en Lemmer, un petit poble en el municipi de Lemsterland, Països Baixos. Va començar a entrenar en gimnàstica a l'edat de quatre anys. Té dos germans, Herre i Johan, i una germana, Geeske, els qui també són gimnastes internacionals. És conegut amb el sobrenom «flying Dutchman» (Neerlandès volador) per les seves execucions en la barra.

## Trajectòria

Zonderland va aconseguir el seu primer èxit internacional en el Campionat Europeu Junior celebrat a Ljubljana en 2004, on va quedar en 4° lloc en el concurs general, i en segon lloc en la barra fixe, portant-se la medalla de plata. Aquest mateix any, es va convertir en el campió nacional del concurs general, títol que anteriorment pertanyia al seu germà gran, Herre.
En el Campionat del Món, celebrat en 2005 a Melbourne, Zonderland i Jeffrey Wammes es van convertir en els primers neerlandesos en la història a classificar-se per al concurs general final, quedant en la posició número 11.
En el Campionat Europeu de 2006, celebrat en Volos, va acabar en la sisena posició. En la Copa del Món, duta a terme a Teheran, va guanyar el seu primer campionat i primera medalla d'or.
Al setembre de 2007, va participar en el Campionat del Món celebrat a Stuttgart. Va quedar en la quarta posició en la barra horitzontal, guanyant amb això la seva passada als Jocs Olímpics de Pequín 2008.

### Jocs Olímpics de Pequín 2008

Va participar en els Jocs Olímpics de Pequín 2008, classificant-se per a la final de barra fixe, en la qual va quedar en la setena posició.

### Jocs Olímpics de Londres 2012

Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012 en la final de barra fixe, guanyant la medalla d'or amb una marca personal de 16,533 punts. La seva rutina inclou una combinació Cassina-Kovacs-Kolman. És el primer gimnasta neerlandès a guanyar una medalla olímpica.

## Referències

* ↑ London2012.com - Epke Zonderland, consulta: 7 de agosto de 2012.
* ↑ BBC.co.uk - Epke Zonderland claims high bar gold for Netherlands, consulta: 7 de agosto de 2012.
* ↑ EpkeZonderland.com - Over mij, consulta: 7 de agosto de 2012.
* ↑ - GymnasticResults.com - 38th Artistic Gymnastics World Championships Men Arxivat 2012-08-07 a Wayback Machine., consulta: 7 de agosto de 2012.
# Enric XXIX de Reuss-Ebersdorf

Enric XXIX de Reuss-Ebersdorf (en alemany Heinrich XXIX. Reuß zu Ebersdorf) va néixer a Ebersdorf (Alemanya) el 21 de juliol de 1699 i va morir a Herrnhaag el 22 de maig de 1747. Era fill del comte Enric X de Reuss-Ebersdorf (1662-1711) i d'Edmunda Benigna de Solms-Laubach (1670-1732).

## Matrimoni i fills

El 7 de setembre de 1721 es va casar a Castell amb Sofia Teodora de Castell-Remlingen (1703-1777), filla de Wolfgang Dietric (1641-1709) i de Dorotea Renata de Zinzendorf-Pottendorf (1669-1743). El matrimoni va tenir tretze fills:
* Benigna Renata (1722-1747)
* Enric XXIV (1724-1779), casat amb Carolina Ernestina d'Erbach-Schönberg (1727-1796).
* Enric XXVI (1725-1796)
* Enric XXVIII (1726-1797), casat amb Agnès Sofia de Promnitz (1720-1791).
* Sofia Augusta (1728-1753), casada amb Lluís de Weitelfshausen.
* Carlota Lluïsa (1729-1792)
* Enric XXXI (1731-1763)
* Enric XXXII (1733-1756)
* Enric XXXIII (1734-1791)
* Enric XXXIV (1737-1806)
* Cristiana Elionor (1739-1761)
* Maria Elisabet (1740-1784), casada amb Enric XXV de Reuss-Lobenstein
* Joana Dorotea (1743-1801), casada amb Cristòfol Frederic Levin von Trotha

## Bibliografia

* Thomas Gehrlein: "Das Haus Reuss: Älterer und Jüngerer Linie" (Broschüre - August 2006)
* Stephan Hirzel: Der Graf und die Brüder. Quell Verlag, Stuttgart 1980, ISBN 3-7918-4001-0
* Erika Geiger: Nikolaus Ludwig von Zinzendorf. Der Erfinder der Herrnhuter Losungen. Seine Lebensgeschichte. 2. Auflage. Hänssler, Holzgerlingen 2000, ISBN 3-7751-2839-5 (Biographie)

## Enllaços externs

* Enric XXIX
# Worcester (Vermont)

Worcester és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 902 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Worcester tenia 902 habitants, 346 habitatges, i 251 famílies. La densitat de població era de 9 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 31,6% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.732 $ i la renda mediana per família de 48.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.083 $ mentre que les dones 27.083 $. La renda per capita de la població era de 19.698 $. Entorn del 6% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Worcester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Worcester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Worb

Worb és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat a l'antic districte de Konolfingen i a l'actual districte administratiu de Berna-Mittelland.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Hyphessobrycon eques

Hyphessobrycon eques és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Alimentació

Menja cucs, crustacis, insectes i plantes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 22 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Amazones, Guaporé i Paraguai.

## Referències

* ↑ «Hyphessobrycon eques». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Weitzman, S.H. i L. Palmer 1997. A new species of Hyphessobrycon (Teleostei: Characidae) from Neblina region of Venezuela and Brazil, with comments on the putative 'rosy tetra clade'. Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(3):209-242.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
# Eremopterix

Eremopterix és un gènere d'ocells de la família dels alàudids (Alaudidae ).

## Descripció

Aquest ocellets d'aspecte gruixut i cues curtes, fan uns 13 cm de llargària. El bec és cònic, similar al dels pinsans. Presenten dimorfisme sexual, essent els mascles de color vermellós, marró o gris-marró per sobre i presentant colors negrosos per sota. La major part tenen taques blanques o negres al cap. Les femelles són més pàl·lides, amb taques de color marró.

## Hàbitat i distribució

En general habiten zones àrides, amb vegetació dispersa, praderies, estepes i deserts de l'Àfrica Subsahariana, Illes de Cap Verd i Àsia meridional, des d'Aràbia fins a l'Índia i Sri Lanka.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023) aquest gènere està format per 8 espècies:
* Eremopterix australis - terrerola d'orelles negres.
* Eremopterix hova - terrerola de Madagascar.
* Eremopterix nigriceps - terrerola frontblanca.
* Eremopterix leucotis - terrerola galtablanca.
* Eremopterix griseus - terrerola de capell gris.
* Eremopterix signatus - terrerola d'Oustalet.
* Eremopterix verticalis - terrerola dorsigrisa.
* Eremopterix leucopareia - terrerola de Fischer.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Nicators, Bearded Reedling, larks= 11 octubre 2024» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2.
* ↑ «Eremopterix». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Enric de Fuentes i Lloselles

Enric de Fuentes i Lloselles (Barcelona, 31 de gener de 1864 - Novembre de 1935) fou un escriptor barceloní.
Fill de Francisco de Fuentes de Mesa natural de Castro del Río i d'Antònia Llosellas i Horta natural de Barcelona. La seva producció literària, de caràcter costumista, tracta generalment sobre aspectes diversos de la vida barcelonina. Assistí a les tertúlies dels Quatre Gats on feu lectures de les seves obres. Col·laborà a la Ilustració Catalana i, a partir del 1900, publicà contes a La Veu de Catalunya. Ramon Casas li va dedicar un retrat, avui conservat al MNAC. Estava casat amb Joana de Carratalà i Meràs.

## Referències

* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 03-11-1935, pàg. 5.
* ↑ «Enric de Fuentes i Lloselles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arxiu Municipal Contemporan de Barcelona. Naixements. Any 1864. Llibre 1. Foli 148. Registre núm.590.
* ↑ (Mendoza, 1995), núm.

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
# Xerraire variegat

El xerraire variegat (Trochalopteron variegatum) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc a l'Himàlaia al nord del Pakistan a Gilgit i nord de l'Índia des de Caixmir cap a l'est fins Nepal central.

## Referències

* ↑ «Xerraire variegat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Xerraire ocel·lat

El xerraire ocel·lat (Ianthocincla ocellata) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, als Himàlaies, al nord-est de l'Índia des de Garwhal cap a l'est fins Bhutan i Arunachal Pradesh, sud-est del Tibet, nord-est de Myanmar i centre, sud-oest de la Xina des del sud de Kansu, cap al sud, a través de oest, sud de Szechwan fins al nord de Yunnan.

## Referències

* ↑ «Xerraire ocel·lat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Inhibidor de la dipeptidil peptidasa-4

Els inhibidors de la dipeptidil peptidasa-4 (iDPP-4 o inhibidors de DPP-4 o gliptines) són una classe d'hipoglucemiants orals que bloquegen l'enzim dipeptidil peptidasa-4 (DPP-4). Es poden utilitzar per tractar la diabetis mellitus tipus 2.
El primer agent de la classe, la sitagliptina, va ser aprovat per la FDA el 2006.
El glucagó augmenta els nivells de glucosa en sang i els inhibidors de DPP-4 redueixen els nivells de glucagó i glucosa en sang. El mecanisme dels inhibidors de DPP-4 és augmentar els nivells d'incretina (GLP-1 i GIP), que inhibeixen l'alliberament de glucagó, que al seu torn augmenta la secreció d'insulina, disminueix el buidatge gàstric i disminueix els nivells de glucosa en sang.
Una metaanàlisi del 2018 no va trobar cap efecte favorable dels inhibidors de la DPP-4 sobre la mortalitat per totes les causes, la mortalitat cardiovascular, l'infart de miocardi o l'ictus en pacients amb diabetis tipus 2.
Exemples d'inhibidors de DPP-4 inclouen:
* Sitagliptina (EFG, Januvia, Ristaben, Tesavel, Xelevia, Disit, Jazeta, Jidinum, Mapoli; amb metformina: EFG, Efficib, Janumet, Metsunix, Ristor, Velmetia, Desimet, Estequen, Jamesi, Metsunix)
* Vildagliptina (EFG, Galvus, Xiliarx, Glypvilo, Jalra; amb metformina: EFG, Eucreas, Icandra, Daltex, Ipinzan, Zomarist)

## Referències

* ↑ U.S. Food and Drug Administration (October 17, 2006). "FDA Approves New Treatment for Diabetes". Nota de premsa.
* ↑ «Dipeptidyl peptidase IV inhibitors: how do they work as new antidiabetic agents?». Regulatory Peptides, 128, 2, 01-06-2005, pàg. 159–65. DOI: 10.1016/j.regpep.2004.06.001. PMID: 15780435.
* ↑ «Glucagon-like peptide 1 improved glycemic control in type 1 diabetes». BMC Endocrine Disorders, 3, 1, 01-04-2003, pàg. 3. DOI: 10.1186/1472-6823-3-3. PMC: 154101. PMID: 12697069.
* ↑ «Glucagon-like peptide I reduces postprandial glycemic excursions in IDDM». Diabetes, 44, 6, 01-06-1995, pàg. 626–30. DOI: 10.2337/diabetes.44.6.626. PMID: 7789625.
* ↑ «Association Between Use of Sodium-Glucose Cotransporter 2 Inhibitors, Glucagon-like Peptide 1 Agonists, and Dipeptidyl Peptidase 4 Inhibitors With All-Cause Mortality in Patients With Type 2 Diabetes: A Systematic Review and Meta-analysis». JAMA, 319, 15, 01-04-2018, pàg. 1580–1591. DOI: 10.1001/jama.2018.3024. PMC: 5933330. PMID: 29677303.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.
# Inhibidor de la tirosina-quinasa del BCR-ABL

Els inhibidors de la tirosina-quinasa (TKI) Bcr-Abl són la teràpia de primera línia per a la majoria de pacients amb leucèmia mieloide crònica (LMC). Més del 90% dels casos de LMC són causats per una anomalia cromosòmica que dona lloc a la formació de l'anomenat cromosoma Filadèlfia (translocació 9:22 entre els gens BCR i ABL). Aquesta anormalitat va ser descoberta per Peter Nowell l'any 1960 i és conseqüència de la fusió entre el gen de la tirosina quinasa d'Abelson (ABL) al cromosoma 9 i el gen del clúster de punt de ruptura (BCR) al cromosoma 22, donant lloc a un oncogen quimèric (BCR-ABL) i una tirosina cinasa Bcr-Abl constitutivament activa que ha estat implicada en la patogènesi de la LMC. S'han desenvolupat compostos per inhibir selectivament la tirosina cinasa.
Abans de l'aprovació de l'imatinib de la Food and Drug Administration (FDA) dels Estats Units el 2001, no hi havia cap fàrmac disponible per a alterar la progressió natural de la LMC. Només es van utilitzar fàrmacs citotòxics com el busulfan, la hidroxiurea o l'interferó -alfa (rIFN-α). Tot i que el primer inhibidor de Bcr-Abl TK va ser anomenat "la bala màgica" per curar el càncer per la revista Time, posteriorment es va desenvolupar una segona generació de Bcr-Abl TKI per combatre la resistència inicial que va sorgir.
Poden sorgir noves formes de resistència com: mutacions sense sentit dins del domini de la quinasa ABL, la sobreexpressió de BCR-ABL, l'augment de la producció de proteïnes plasmàtiques transmembrana o l'activació constitutiva de molècules de senyalització aigües avall com les cinases de la família Src .

## Història

La LMC té una diana molecular ben definida i teràpies relativament selectives dirigides a aquesta diana, cosa que no és el cas de la majoria de càncers i quimioteràpies actuals. Bcr-Abl es va considerar com un objectiu molt atractiu per a la intervenció de fàrmacs, ja que el gen de fusió Bcr-Abl codifica una cinasa activada constitutivament. El descobriment de fàrmacs que s'adreçaven específicament al lloc d'unió de l'ATP d'una sola cinasa es va considerar una tasca bastant difícil, ja que es coneixien centenars de proteïnes cinases al genoma humà. En presència de TKI, la unió d'ATP es bloqueja, s'impedeix la fosforilació i les cèl·lules que expressen Bcr-Abl tenen un desavantatge de creixement selectiu o pateixen la mort cel·lular apoptòtica.
A causa de l'augment de la resistència i la intolerància a l'imatinib, es van fer esforços per desenvolupar nous fàrmacs que poguessin inhibir la tirosina quinasa Bcr-Abl. Això va portar al descobriment de fàrmacs de segona generació. Tot i que es va utilitzar el cribratge de fàrmacs per desenvolupar imatinib, es van desenvolupar TKI de segona generació amb un enfocament de disseny racional de fàrmacs a causa del major coneixement en biologia estructural de la tirosina cinasa Bcr-Abl.

## Referències

* ↑ Nowell, Peter; Hungerford, David Science, 132, 1960, pàg. 1497.
# Estació d'Eulàlia d'Anzizu

Mapa Metro Línia 12 :
Eulàlia d'Anzizu serà una estació del metro de Barcelona de la Línia 12 del metro de Barcelona, de FGC.
Estarà construïda a 47 metres de profunditat. S'ubicarà a prop de la zona universitària del Campus Nord, on tindrà 3 accessos, un al carrer del Gran Capità i dos a l'Av. d'Esplugues. L'estació disposarà d'escales mecàniques i ascensors.
La L12 es perllongarà des de Reina Elisenda a Finestrelles | Sant Joan de Déu en doble via en el túnel i via única en les estacions per la mida de la tuneladora.
Línia Barcelona-Vallès de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Projectat |||||
| Sarrià | Pedralbes | | Finestrelles | Sant Joan de Déu | Finestrelles | Sant Joan de Déu |
# Ermita de Sant Miquel

«Ermita de Sant Miquel» té aquests significats:
* Ermita de Sant Miquel d'Albocàsser, al paratge de Sant Miquel, a uns 6 km de la població
* Ermita de Sant Miquel (Aldaia), petit temple al municipi d'Aldaia
* Ermita de Sant Miquel Arcàngel (Albaida), temple catòlic al carrer San Miquel al municipi d'Albaida
* Ermita de Sant Miquel (Ascó), ermita a la vila d'Ascó (Ribera d'Ebre)
* Sant Miquel de Castelló, ermita al terme municipal de la Vall d'en Bas, a la comarca de la Garrotxa, al damunt del poble dels Hostalets
* Ermita de Sant Miquel (Nules), edifici a la població de Nules a la Plana Baixa
* Ermita de Sant Miquel (Vilafamés), ermita al vessant de la Muntanya Mollet
* Ermita de Sant Miquel (Vinebre), ermita sobre la roca de lo Tormo i a l'entrada del Pas de l'Ase, a la part meridional del terme municipal de Vinebre (Ribera d'Ebre)
* Sant Miquel de Segur, ermita a l'entrada de la urbanització de Segur de Calafell (municipi de Calafell, Baix Penedès)
* Sant Miquel de Siscar, ermita a l'entitat de població Siscar (municipi de Benavarri)
# Historiador

Un historiador és un professional o expert sobre l'estudi de la història, que recopila dades del passat, les estudia i les transmet. Els mètodes i focus que segueix o aplica per a dur a terme la tasca varien segons l'escola d'historiografia emprada o l'època estudiada.
Els primers historiadors aparegueren a l'Antiguitat, època durant la qual els escriptors recollien els fets i esdeveniments, a vegades llegendaris, dels seus indrets d'origen o de civilitzacions aleshores considerades exòtiques. Les seves narracions, a més de tenir el caràcter de divulgació instrínsec a la professió d'historiador, també solien tenir finalitat legitimadora. Més tard, els cronistes medievals van heretar aquesta doble funció amb les seves cròniques, característica que va ser hegemònica fins l'arribada del positivisme. En l'actualitat, la immensa majoria d'historiadors han cursat estudis universitaris específics i exerceixen tant d'investigadors i divulgadors com de docents o assessors especialistes.
Amb el transcurs del temps, l'ús de les fonts ha esdevingut una part essencial del mètode històric, ja que asseguren la versemblança i l'objectivitat a la narració. De fet, l'ús de les fonts fiables, ja siguin primàries o secundàries, és un dels elements que diferencia un historiador d'un pseudohistoriador.

## Referències

* ↑ «GDLC - historiador». [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ Anthony Grafton and Robert B. Townsend, "The Parlous Paths of the Profession" Perspectives on History (Sept. 2008)
Viccionari
# Zinc natiu

El zinc natiu és un mineral de la classe dels elements natius.

## Característiques

El zinc natiu és l'ocurrència natural del zinc, de fórmula química Zn. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Es troba en forma de plaques irregulars de pocs mil·límetres amb estries ratllades i superfícies en forma de monticles. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el zinc pertany a «01.AB - Metalls i aliatges de metalls, família zinc-coure» juntament amb els següents minerals: cadmi, reni, titani, danbaïta, zhanghengita, α-llautó, tongxinita i zinccopperita, així com de tres espècies més encara sense nom definitiu.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1651 a la mina Dulcinea de Llampos, a Cachiyuyo de Llampos (Regió d'Atacama, Xile). Se n'ha trobat a diversos indrets més, incloent diversos països al llarg de tot el planeta, l'oceà Atlàntic i la Lluna.

## Referències

* ↑ «Zinc» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2016].
# Ernst Lehner

Ernst Lehner (Augsburg, 7 de novembre de 1912 - Aschaffenburg, 10 de gener de 1986) fou un futbolista alemany dels anys 1930 i posteriorment entrenador.
La seva llarga carrera esportiva, entre 1929 i 1951, transcorregué als clubs TSV Schwaben Augusta, Blau-Weiss Berlin i Viktoria Aschaffenburg. També fou internacional amb la selecció d'Alemanya, amb la qual disputà l'elevada xifra de 65 partits i marcà 31 gols entre els anys 1933 i 1942. Participà en les edicions de la Copa del Món de futbol de 1934 i 1938. Formà part de l'equip que vencé a Breslau a Dinamarca per 8 a 0 l'any 1937.

## Referències

* ↑ Bitter, Jürgen. Deutschlands Fußball Nationalspieler, Sportverlag, 1997, p. 281.
* ↑ «German Soccer Personalities». abseits-soccer.com. Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 9 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Carrera internacional
* Perfil a worldfootball
* Perfil a uni-protokolle Arxivat 2010-11-28 a Wayback Machine.
Ernst Lehner amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya – Copa del Món de futbol 1934
1 Jakob •
2 Bender •
3 Albrecht •
4 Busch •
5 Conen •
6 Dienert •
7 Gramlich •
8 Haringer •
9 Heidemann •
10 Hohmann •
11 Janes •
12 Buchloh •
13 Kobierski •
14 Kreß •
15 Lehner •
16 Münzenberg •
17 Noack •
18 Schwartz •
19 Siffling •
20 Streb •
21 Szepan •
22 Zielinski •
Seleccionador: Nerz
Selecció de futbol d'Alemanya – Copa del Món de futbol 1938
1 Buchloh •
2 Jakob •
3 Raftl •
4 Janes •
5 Schmaus •
6 Goldbrunner •
7 Kitzinger •
8 Kupfer •
9 Mock •
10 Münzenberg •
11 Wagner •
12 Gauchel •
13 Gellesch •
14 Hahnemann •
15 Lehner •
16 Neumer •
17 Pesser •
18 Siffling •
19 Skoumal •
20 Streitle •
21 Stroh •
22 Szepan •
Seleccionador: Herberger :
# Ibn Baraka

Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Baraka al-Umaní, més conegut simplement com a Ibn Baraka, fou un escriptor ibadita nascut a Bahla, a l'Oman. És considerat deixeble de l'imam Saïd ibn Abd-Al·lah ibn Mahbub (mort 939/940).
Va escriure diverses obres històriques i jurídiques d'Oman de les que se'n conserven set, entre les quals K. al-Jami (juridica) i K. al-Muwàzana (sobre la situació d'Oman al temps de l'imam as-Salt ibn Màlik, imam que fou deposat el 886/887).

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Baraka".
# Xenobatrachus zweifeli

Xenobatrachus zweifeli és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Allison, A. & Price, D. 2004. Xenobatrachus zweifeli. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.