OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernard Cordonnier

Bernard Cordonnier (Verviers, 27 de desembre de 1959 - Juprelle, 17 de desembre de 2016) fou un pilot de trial belga. Durant els anys 80 va ser un dels competidors destacats del Campionat del Món de trial, primer com a oficial de Bultaco i després de SWM, havent pilotat també les Fantic i JCM. L'any 1987 va guanyar el Campionat de Bèlgica de trial.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | Campionat del Món | Campionat de Bèlgica |
| 1979 | Bultaco | - | |
| 1980 | Bultaco | - | |
| 1981 | Bultaco | 17è | |
| 1982 | SWM | 22è | |
| 1983 | SWM | 7è | |
| 1984 | Fantic | 10è | |
| 1985 | JCM | 21è | |
| 1986 | JCM | 25è | |
| 1987 | Fantic | 24è | 1r |
| Total títols | Total títols | 0 | 1 |
* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats estatals o internacionals guanyats

## Referències

* ↑ «Décès champion de trial Bernard Cordonnier» (en francès). fmb-bmb.be, 22-12-2016. [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ «The rider... Cordonnier Bernard» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «World. Cordonnier Bernard» (PDF) (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 21 d’abril 2023. [Consulta: 19 abril 2010].

## Enllaços externs

* Imatge de Bernard Cordonnier amb la SWM el 1983
# Bernard Cottret

Bernard Cottret (Lo Mont, 7 de febrer de 1923 - Le Mans, 15 d'abril de 2011) fou un cantant (baix) francès.

## Biografia

Bernard Cottret va estudiar al Conservatori Nacional de Música de París. Aprofundí la seva tècnica amb Charles Panzéra. Després va seguir una carrera dedicada a la música renaixentista - després en ple redescobriment sota la direcció de Nadia Boulanger - i a la música contemporània.
El 1952 va enregistrar Oedipus Rex d'Ígor Stravinski sota la direcció del compositor, Le Devin du village de Jean-Jacques Rousseau sota la direcció de Roger Cotte, també cançons maçòniques del segle xviii.
Entre altres títols enregistrats per Bernard Cottret, L'Enfance du Christ, op. 25 d'Hector Berlioz, amb lOrquestra de la Société des Concerts du Conservatoire sota la direcció d'André Cluytens. Es va distingir, entre d'altres, per Llanto por Ignacio Sánchez Mejías de Maurice Ohana sobre un text de Federico Garcia Lorca, oratori per a baríton, recitador i orquestra que va crear el 1950. Algunes de les seves interpretacions figuren al catàleg BN-Opale Plus de la Biblioteca Nacional de França.
Durant molt de temps professor del Conservatori de Le Mans, Bernard Cottret és també el pare de l'historiador i anglicista Bernard Cottret. També se li deun 4 vocals per a veus mitjanes, Paris, H. Lemoine, 1980-1988, 2 vol.

## Notes

* ↑ Llanto por Ignacio Sanchez Mejias, (base Brahms, IRCAM n° 10948 [archive])
* ↑ Bernard Cottret (notice BnF no FRBNF14030932)
# Parada de Lucentum (TRAM Alacant)

Lucentum és una parada del TRAM Metropolità d'Alacant que connecta les línies 1, 3, 4 i 5. Es troba entre els barris de l'Albufereta i el de Platja de Sant Joan.

## Característiques

És una parada important de la xarxa, ja que s'hi realitzen transbords entre les línies 1, 3, 4 i 5 (les dues primeres van cap al nord per la costa, mentre que les dues últimes van cap a la platja de Sant Joan; les tres primeres tenen el seu origen al centre de la ciutat, a la plaça dels Estels, mentre que la línia 5 parteix de la platja del Postiguet). La parada compta amb tres vies i tres andanes. Hi ha un aparcament dissuasiu gratuït a la vora.

## Accessos

S'accedeix a la parada principalment des del carrer Virgili; alguns carrers importants molt propers són Diana i Caixa d'Estalvis.

## Parades contigües

Des del centre d'Alacant, la parada anterior de la línia 1 és la Illeta i següent, el Campello. Pel que fa a la línia 3, la parada anterior és l'Albufereta i la següent, Condomina. L'Albufereta és també la parada anterior de les línies 4 i 5; en aquest cas, la parada següent és Miriam Blasco.
Hi ha dues parades de bus a la vora, de la línia 9: Olimp 45 i Miriam Blasco 20-22.

## Vegeu també

* TRAM Metropolità d'Alacant
* TAM (Transport Metropolità d'Alacant)
# Hancock (Wisconsin)

Hancock és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 463 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hancock tenia 463 habitants, 193 habitatges, i 121 famílies. La densitat de població era de 164 habitants per km².
Dels 193 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,7% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.341 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 21.500 $. La renda per capita de la població era de 14.889 $. Aproximadament el 5,7% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hancock» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hancock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Patania

Patania és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrit per Frederic Moore el 1888.

## Taxonomia

* Patania aedilis (Meyrick, 1887)
* Patania aegrotalis (Zeller, 1852)
* Patania agilis (Meyrick, 1936)
* Patania balteata (Fabricius, 1798)
* Patania batrachina (Meyrick, 1936)
* Patania brevipennis (Inoue, 1982)
* Patania characteristica (Warren, 1896)
* Patania chlorophanta (Butler, 1878)
* Patania concatenalis (Walker, 1866)
* Patania costalis (Moore, 1888)
* Patania crocealis (Duponchel, 1834)
* Patania deficiens (Moore, 1887)
* Patania emmetris (Turner, 1915)
* Patania expictalis (Christoph, 1881)
* Patania ferrugalis (Fabricius, 1781)
* Patania harutai (Inoue, 1955)
* Patania haryoalis (Strand, 1918)
* Patania hemipolialis (Hampson, 1918)
* Patania holophaealis (Hampson, 1912)
* Patania imbecilis (Moore, 1888)
* Patania inferior (Hampson, 1899)
* Patania iopasalis (Walker, 1859)
* Patania jatingaensis Rose & Singh, 1989
* Patania menoni Kirti & Gill, 2007
* Patania mundalis (South in Leech & South, 1901)
* Patania mysisalis (Walker, 1859)
* Patania paleacalis (Guenée, 1854)
* Patania palliventralis (Snellen, 1890)
* Patania pauperalis (Marion, 1954)
* Patania punctimarginalis (Hampson, 1896)
* Patania quadrimaculalis (Kollar & Redtenbacher, 1844)
* Patania ruralis (Scopoli, 1763)
* Patania sabinusalis (Walker, 1859)
* Patania scinisalis (Walker, 1859)
* Patania silicalis (Guenée, 1854)
* Patania suisharyella (Strand, 1918)
* Patania symphonodes (Turner, 1913)
* Patania tardalis (Snellen, 1880)
* Patania tchadalis (P. Leraut, 2005)
* Patania tenuis (Warren, 1896)
* Patania ultimalis (Walker, 1859)
* Patania verecunda (Warren, 1896)
* Patania violacealis (Guillermet, 1996)

## Espècies antigues

* Patania accipitralis (Walker, 1866)
* Patania caletoralis (Walker, 1859)
* Patania fraterna (Moore, 1885)
* Patania orobenalis (Snellen, 1880)
* Patania plagiatalis (Walker, 1859)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Patania Moore, 1888» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
# Beaurepaire (Oise)

Beaurepaire és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beaurepaire era de 59 persones. Hi havia 25 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 13 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família i 2 estaven desocupats. Tots els 29 habitatges eren cases. Dels 26 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 9 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beaurepaire el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 33 eren actives i 9 eren inactives. De les 33 persones actives 31 estaven ocupades (16 homes i 15 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 9 persones inactives 5 estaven jubilades i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Beaurepaire hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beaurepaire a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beaurepaire a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bazúievo

Bazúievo (en rus: Базуево) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que forma part del raion de Gaini. En el cens del 2010 tenia 26 habitants.

## Referències

* ↑ численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов Пермского края по итогам Всероссийской переписи населения 2010 года Arxivat 2017-02-05 a Wayback Machine. (en rus).
# Bazuel

Bazuel és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 602 habitants. Limita al nord amb Pommereuil, al nord-est amb Ors, al sud-est amb Catillon-sur-Sambre, al sud amb Mazinghien, i a l'oest amb Le Cateau-Cambrésis.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 788 | 801 | 795 | 726 | 674 | 571 | 602 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Henri Bara | |
| 2008- | Jean-Félix Macarez | |
# Bazràngides

Els bazràngides foren una mítica família reial local del sud de Pèrsia que governava durant el període arsàcida.
Sassan, un notable local ancestre dels sassànides, segons al-Tabari es va casar amb una dona anomenada Rāmbehešt d'una família anomenada "Bazrangi", molt maca i bella; fou la mare de Papak. Ardashir, el fundador efectiu de la dinastia sasssànida, fou enviat pel seu pare Papak a educar-se sota el preceptor Tīrī, que era un eunuc del rei Gōčehr d'Eṣṭaḵr (Ishtar) i més tard Ardashir va substituir Tīrī con oficial en cap (argbed) de Dārābgerd. Ardashir va aconseguir diverses conquestes locals i llavors va escriure al seu pare per demanar-li que es revoltés contra Gōčehr. Papak ho va fer i va matar a Gōčehr agafant el tron (vers l'any 205). És l'única vegada que Tabari esmenta a Gōčehr o a la família Bāzrangī i altres informacions sempre el tenen com a font.
No s'han trobat monedes amb els noms Gōčehr o Bāzrangī. S'ha suggerit que Bāzrang no seria un nom sinó un títol (el que porta la maça, o el que té un poder miraculós). Altres fonts parles de Bāzrang com un districte de les muntanyes Boir Aḥmadī on naixien els districtes Šīrīn i Šāḏkān i que seria el districte de Xusraw ud rēdag dels texts pahlavis, on es produïa un vi excel·lent.
Modernament hi ha dos pobles de nom Alt Bāzrang i Baix Bāzrang al districte de Behbahān al Khuzestan. Al folklore popular bāzrangī vol dir "persona salvatge".

## Referències

* Frye, R. N. (1990), "BĀZRANGĪ", Encyclopaedia Iranica (Nova York, Londres)
# Partit Social Regionalista (Unió Institucional)

El Partit Social Regionalista (Unió Institucional) (PSR (UI)) fou un partit polític espanyol fundat a Catalunya de filiació carlista tradicionalista.
Es formà amb el nom de Front Institucional el 1974 sota l'impuls de la Germandat Nacional del Maestrat que dirigia Ramon Forcadell i Prats i Lucas María de Oriol. El 1975 adoptà el nom de Partit Social Regionalista i es registrà com a partit polític el 4 d'octubre de 1976 com a PSR (UI), acció mitjançant la qual es convertia en un dels primers cinc partits registrats a l'Estat espanyol passada la dictadura franquista. En la seva Assemblea de març de 1977 es definia com a de centre, social i democràtic, interclassista, no confessional i d'inspiració cristiana.
Bona part dels seus membres acabaren integrant-se en la Unió Nacional Espanyola. El 1996 el PSR (UI) demanà el vot per al Partit Popular.

## Referències

* ↑ Los Carlismos de la Transición: las idiosincrasias carlistas frente al cambiopolítico (1973-1979) per Cristian Ferrer González
* ↑ UNIÓN DEL PUEBLO ESPAÑOL(UDPE):LOS ORÍGENES DE LA MACROASOCIACIÓN «AZUL» DE ALIANZA POPULAR(AP) per Miguel A. Del Río Morillas
* ↑ Associacions aprovades al diari Ya, 2 d'octubre de 1976
* ↑ El Partido Social Regionalista celebra su asamblea nacional, El País, 16 de març de 1977
# Heart and Soul (cançó de 1938)

«Heart and Soul» és una cançó popular, amb música de Hoagy Carmichael i lletra de Frank Loesser, publicada el 1938. La versió original de 1938 va ser interpretada per Larry Clinton i la seva orquestra, amb la veu de Bea Wain.
La melodia (o almenys la seva secció A, que consta solament de quatre concordes repetits I-vaig veure-IV-V) és molt fàcil d'interpretar al piano i la solen tocar dues persones alhora. Pel repetitiu dels acords, és una de les primeres cançons que solen aprendre els estudiants de piano. En això es pot comparar amb «Campanita del lugar». La seva progressió d'acords es va fer molt comuna en els èxits del doo-wop, i se la sol conèixer com la «progressió dels 50».
El 1939, en van entrar tres versions en les llistes d'èxits: la de Larry Clinton (aconseguint el primer lloc en les llistes), la d'Eddy Duchin (lloc 12), i la d'Al Donahue (lloc 16). La cançó va repetir èxit arribant a l'11 el 1952 interpretada per The Four Aces, al 57 el 1956 interpretada per Larry Maddox, al 18 el 1961 amb The Cleftones, i al 25 també eln 1961 amb Jan and Dean. Se'n van gravar moltes altres versions, entre les quals s'ha d'esmentar la d'Ella Fitzgerald de l'any 1960. Existeix una versió de la cançó amb una lletra infantil, titulada «I like the Flowers, I like the Mountains».

## Enllaços externs

* Programa de radi The Fishko Files sobre «Heart and Soul», New York Public Radio (conté àudio de versions de jazz).
* The Bouncy Joy of «Heart and Soul» en All Things Considered, 31 de desembre de 2006.
* Versió de «Heart and Soul» d'Ella Fitzgerald.
# Hassan ibn an-Numan

Hassan ibn an-Numan al-Ghassaní (àrab: حسّان بن النعمان الغساني, Ḥassān b. an-Nuʿmān al-Ḡassānī) (?-705) fou un general omeia conqueridor d'Ifríqiya. Les fonts no estan d'acord en la cronologia. Es diu que va arribar a Ifríqiya en diverses dates, la més matinera l'estiu del 687 i la més tardana el 697/698, i que hi va romandre fins a una data entre el 695/696 i el 707/708.
El governador Zuhayr ibn Qays al-Balawí (682-688) va morir el 688 en lluita contra els romans d'Orient després d'haver evacuat Ifríqiya. El califa Abd-al-Màlik ibn Marwan, ocupat en la lluita contra Abd-Al·lah ibn az-Zubayr. va tardar a nomenar successor. Hassan ibn an-Numan al-Ghassaní fou finalment nomenat valí (data probable el 692/693, quan Ibn az-Zubayr va ser derrotat i mort i es va reprendre la lluita contra els romans). Hauria estat el 693 quan Hassan fou enviat a Ifríqiya amb un exèrcit. Va conquerir Cartago, que va devastar, i els habitants de la qual van fugir en vaixells cap a Sicília. Els romans i els seus aliats amazics foren perseguits per la regió de Bizerta i els va derrotar, rebutjant als grecs cap a Béja (Vaga) i als amazics cap a Bona. Després d'una parada a Kairuan va marxar contra la reina Kahina, va rodejar la fortalesa de Majjana però va patir una greu derrota a la Meskiana i fou perseguit cap a Gabès havent d'evacuar Ifríqiya; el seu exèrcit es va aturar a l'est de Trípoli de Líbia (694).
Degue ser llavors quan l'emperador Lleonci II va enviar una flota dirigida pel patrici Joan i el suport de Vítiza a reprendre Cartago (698). Mentre Hassan va romandre a la Tripolitana tres anys i el 697 aliats a alguns grups amazics enemistats amb la Kahina, va passar a l'ofensiva. La Kahina va ser derrotada i morta (segons la tradició a Tabarka amb data possible el 703, però probablement en un altre lloc vers el 697). Cartago, evacuada pels seus defensors, fou recuperada per Hassan i altra vegada devastada.
Poc després el governador d'Egipte Abd-al-Aziz ibn Marwan, germà del califa, el va destituir i el va substituir pel seu protegit Mussa ibn Nussayr (vers la primavera del 698). Hassan va tornar a Damasc i al passar per Egipte fou desposseït de tot el botí que havia fet.
Va morir en lluita contra els romans suposadament el 699/700.

## Referències

* ↑ Farina, William. Perpetua of Carthage: Portrait of a Third-Century Martyr (en anglès). McFarland, 2019, p. 197. ISBN 078648263X.

## Bibliografia

* Charles Diehl, L'Afrique byzantine: histoire de la domination byzantine en Afrique (533-709), París, 1896 (vegeu a partir de la pàgina 581 [Livre V: La chute de la domination byzantine en Afrique (641-709)])
# Pavelló Firal de Girona

El Pavelló Firal de Girona és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta que s'emmotlla a l'alineació de carrers. Es tracta de l'ampliació d'un pavelló esportiu existent, el qual s'empra com a hivernacle o porxo d'exposicions exteriors un cop s'ha deixat l'estructura vista. L'obra nova és un gran cos d'obra vista amb un gran interior cobert amb una estructura metàl·lica de forma corba, on hi aboquen la planta baixa i el primer pis com els balcons. La part posterior, de forma semicircular, és el bar del primer pis i accessos a planta baixa. El bar té un tractament de gelosia d'obra i dona a una gran terrassa. La façana lateral esquerra se separa del cos general per crear l'edifici de serveis, amb una escletxa separadora on hi ha l'escala de planta baixa al primer pis. Al mig del volum es focalitza una entrada potenciada per un cos cilíndric que sobresurt i amb una claraboia cònica de PVC.
Aquesta part es tracta de la primera fase del conjunt, mancant el palau de congressos.

## Història

Promocionat per l'Ajuntament de la ciutat, es començaren les obres al 1987.

## Referències

* 1 2 3 «Pavelló Firal de Girona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Pavellons militars (Tàrrega)

Pavellons militars és un edifici de Tàrrega (Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Conjunt d'edificis adossats els quals alberguen habitatges i locals comercials. Cada un d'ells està estructurat amb una planta baixa i dos pisos a la part superior. La planta baixa, ocupada actualment per locals comercials (bancs, botigues) segueix una estructura envoltada, que es repeteix al llarg de l'edifici. Aquesta sèrie d'arcs es combinen amb altres obertures allindades situades al centre d'aquests. Actualment, cada local comercial ha respectat aquesta estructura seriada en forma d'arc de mig punt però els materials dels murs són diferents: rajoles, maons, pedra... Pel que fa a les dues plantes superiors, es reflecteix una uniformitat en tota la façana. Aquí que no es diferencia res; tot és uniforme. El mur de les dues plantes segueix un esquema regular i seriat on a poca distància s'obre una finestra allindanada amb un marc destacable de color blanc que ressalta respecte al fons del mur el qual és d'un color marró fosc. Cada dues finestres n'hi una tercera la qual s'obre davant d'una senzilla balconada de ferro forjat pintat de blanc. Les altres en canvi, solament tenen una petita barana de poca alçada a la part inferior. La coberta és d'un vessant, amb teula àrab, la qual sobresurt a la façana principal mitjançant una cornisa motllura, també pintada de blanc. El conjunt de l'edificació és molt sobri.

## Història

Antigament aquest edifici foren destinats a pavellons militars. Formava part d'un grup d'edificacions més ampli que en decurs dels segles xviii i xix varen allotjar distintes tropes. La construcció és de 1750 si bé ha sofert importants modificacions els anys 1931 i 1958.

## Referències

* 1 2 «Pavellons militars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].