OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Homestretch

The Homestretch és una pel·lícula estatunidenca dirigida per H. Bruce Humberstone, estrenada el 1947.

## Argument

En aquest drama, un bostonià es casa amb la propietària d'un cavall de carreres. La dona acaba viatjant d'hipòdrom en hipòdrom fins que el seu marit es queda sense diners. Desesperat, demana diners a una ex-xicota, que decideix que no el deixarà deixar-la una altra vegada.
Una pel·lícula qualificada com a documental de viatges, ja que conté seqüències de circuits de carreres famoses a tot el món com l'Ascot d'Anglaterra, Palerm a Amèrica del Sud, i Churchill Downs, Jamaica, Aqueduct, Hollywood Park, Santa Anita, Belmont, Hialeah, Arlington i Saratoga als Estats Units, i d'ençà que va començar a Londres el 1938, la Coronació del Rei.
Jock Wallace, un despreocupat i desarrelat amant dels cavalls és esbroncat per Leslie Hale, que pensa que ha estafat la seva Tia Helen en la compra d'un cavall. Esbrina que està embolicada amb Bill Van Dyke, un jove diplomàtic, i la segueix a Londres, entrant el cavall que havia adquirit a Aunt Helen a la famosa Ascot Gold Cup famós. Jock i Leslie s'enamoren i es casen en un vaixell camí d'Amèrica del Sud. A Buenos Aires, Leslie està gelós de Kitty Brant, una vella amiga de Jock. Leslie vol que Jock s'instal·li a la seva granja de Maryland per criar i vendre cavalls de raça, però té sang gitana i vol seguir el circuit de curses. Es separen i dona a Leslie el cavall que els unia. Leslie i l'entrenador "Doc" Ellbourne llavors continuen guanyant amb el cavall. Jock, contrit, retorna al vell mas i comença a entrenar un altre cavall. El seu cavall batrà el d'ella?

## Repartiment

* Cornel Wilde: Jock Wallace
* Maureen O'Hara: Leslie Hale
* Glenn Langan: Bill Van Dyke III
* Helen Walker: Kitty Brant
* James Gleason: Doc Kilborne
* Henry Stephenson: Don Humberto Balcares
* Margaret Bannerman: Ellamae Scott
* Ethel Griffies: Tia Martha
* Tommy Cook: Pablo Artigo

## Referències

* ↑ The New York Times. The Homestretch (en anglès). The New York Times.
# Herodes II Agripa

Herodes II Agripa -Herodes Agrippa, Ἡρώδης Ἀγρίππας- (27 dC - 99) fou un sobirà jueu fill d'Herodes I Agripa i de Xipros.
Fou educat a la cort de l'emperador Claudi del 41 al 44 i l'any 44, quan tenia només disset anys, morí el seu pare. Claudi no el va enviar a governar els dominis paterns, sinó que va confiar la regència al romà Cuspius Fadus, fins que al cap de poc el regne fou dissolt i Cuspius Fadus nomenat procurator (44-46).
El 48 va morir Herodes Pòlio, rei de Calcis, que tenia el dret de control sobre el temple de Jerusalem i el nomenament del gran sacerdot, i el regne fou cedit a Herodes II Agripa, amb 21 anys. El 52 li foren cedits per Claudi els territoris de la tetrarquia de Basan (Batanea, Auranítida i Traconítida) i l'Abilene, amb el títol de rei, i llavors va renunciar al regne de Calcis en un parent, el cosí Aristòbul Asmoneu. El 55 Neró va afegir al regne les ciutats de Tiberíades i Tariquea a Galilea i Julies i 40 llogarrets de la rodalia, a Perea.
Es va dedicar a embellir Jerusalem i a acabar el mur del Mont del Temple, un objectiu al qual va gastar molts diners, i també altres ciutats, com Beirut, tot i que quedaven fora dels seus dominis. La seva preferència per Beirut el va fer impopular; també va ajudar que va deposar i reposar als grans sacerdots a capritx, i altres fets més concrets.
Quan el poble estava a punt de revoltar-se contra Roma en la primera guerra judeoromana (68) va fer tot el possible per evitar l'aixecament i quant es va produir va fer costat als romans i fou ferit al setge de Gamala el 69. Ocupada Jerusalem l'any 70 es va traslladar amb la seva germana Berenice a Roma, on fou investit com a pretor. A la seva mort als setanta anys el regne fou annexionat a la Província romana de Síria.

## Referències

* ↑ «2700 Year-Old Inscription Found in Archaeological Excavations in the City of David» (en anglès). Israel Antiquities Authority. [Consulta: 22 octubre 2013].
* ↑ Publius Cornelius Tacitus. Tàcit (en anglès). vol.2. A.J. Valpy, 1830, p. 186.
# Art rupestre de Valcamonica

Les incisions rupestres de la Val Camonica situades a la vall del mateix nom, a la Llombardia, a Itàlia, constitueixen la més àmplia col·lecció d'art rupestre a Europa. Estan inscrites a la llista del Patrimoni de la Humanitat des del 1979, i fou el primer lloc italià a ser-hi inscrit.
Els gravats (o petròglifs) estudiats fins ara són uns 300.000, però cada any el nombre en va en augment gràcies a nous descobriments, un testimoni dels camuns, una extraordinària civilització que s'estén des del neolític fins a l'època romana i l'edat mitjana.
| N° | Nom | Municipi | Coordenades |
| 1. | Parco nazionale delle incisioni rupestri di Naquane | Capo di Ponte | 46° 01′ 32″ N, 10° 20′ 57″ E﻿ / ﻿46.02556°N,10.34917°E﻿ / 46.02556; 10.34917 |
| 2. | Parco archeologico nazionale dei Massi di Cemmo | Capo di Ponte | 46° 01′ 52″ N, 10° 20′ 20″ E﻿ / ﻿46.03111°N,10.33889°E﻿ / 46.03111; 10.33889 |
| 3. | Parco archeologico comunale di Seradina-Bedolina | Capo di Ponte | 46° 02′ 00″ N, 10° 20′ 29″ E﻿ / ﻿46.03333°N,10.34139°E﻿ / 46.03333; 10.34139 |
| 4. | Parco archeologico di Asinino-Anvòia | Ossimo | 45° 57′ 19″ N, 10° 14′ 47″ E﻿ / ﻿45.95528°N,10.24639°E﻿ / 45.95528; 10.24639 |
| 5. | Parco comunale delle incisioni rupestri di Luine | Darfo Boario Terme | 45° 53′ 20″ N, 10° 10′ 46″ E﻿ / ﻿45.88889°N,10.17944°E﻿ / 45.88889; 10.17944 |
| 6. | Parco comunale archeologico e minerario di Sellero | Sellero | 46° 03′ 26″ N, 10° 20′ 29″ E﻿ / ﻿46.05722°N,10.34139°E﻿ / 46.05722; 10.34139 |
| 7. | Parco archeologico comunale di Sonico | Sonico | 46° 10′ 7″ N, 10° 21′ 20″ E﻿ / ﻿46.16861°N,10.35556°E﻿ / 46.16861; 10.35556 |
| 8. | Riserva naturale Incisioni rupestri di Ceto, Cimbergo e Paspardo | Ceto (Nadro) Cimbergo Paspardo | 46° 01′ 6″ N, 10° 21′ 10″ E﻿ / ﻿46.01833°N,10.35278°E﻿ / 46.01833; 10.35278 |

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Rock Drawings in Valcamonica» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ «Introduzione all'arte rupestre della Valcamonica su Archeocamuni.it» (en italian). [Consulta: 11 maggio 2009].
# Valromey-sur-Séran

Valromey-sur-Séran és un municipi francès situat al departament de l'Ain i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Es crea l'1 de gener de 2019, amb l'estatus de municipi nou, a partir de la fusió de Belmont-Luthézieu, Lompnieu, Sutrieu i Vieu, que esdevenen municipis delegats.
# Can Bohils

Can Bohils és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres naus, dues plantes i golfes, amb la teulada a dues vessants a laterals amb cornisa catalana. El portal principal és rectangular i presenta una llinda de pedra amb dos anys inscrits, 1601 i 1649, i el text “Antic Manric”. Les obertures de la primera i la segona planta són emmarcades en pedra i ampit motllurat, algunes d'elles estan protegides per reixes de ferro forjat. La del costat dret té un motiu ornamental en forma d'escut a la llinda. Les golfes presenten una finestra trigeminada, d'arcs de mig punt sobre impostes de rajol de factura posterior. Hi ha també un rellotge de sol pintat i el parament és arrebossat. Bona part de la façana i laterals està coberta per una heura, i la casa està envoltada per un jardí tancat amb reixa metàl·lica.
L'edifici ha sofert una important remodelació i l'afegit de cossos amb obertures d'arc de mig punt.

## Referències

* 1 2 «Can Bohils». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Carvili

Carvili (en llatí Carvilius) era un dels quatre reis de Kent durant la Segona invasió de Britànnia per Juli Cèsar l'any 54 aC.
Els quatre reis es van aliar amb el cap dels catuvel·launs Cassivelaune que agrupava també altres tribus britones, i van atacar el campament i el port dels romans en un intent d'alleugerir la pressió de Cèsar sobre el cap dels britons a qui els romana havien assetjat al seu campament situat al nord del Tàmesi. L'atac va fracassar i Cassivelaune es va veure obligat a signar una pau en els termes que li va dictar Cèsar.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar. De Bello Gallico, V, 22,1
# Olinia

Olinia és un gènere d'abrets i arbusts de distribució afromontana, pertanyen a la família Penaeaceae. Olinia són plantes natives d'Àfrica, des de l'occident al sud. Anteriorment es consideraven com l'únic gènere dins la família Oliniaceae però actualment s'inclouen en Penaeaceae junt amb el gènere Rhynchocalyx (anteriorment dins Rhynchocalycaceae) sota l'APG III system.

## Referències

* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III». Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2, 2009, p. 105–121. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x [Consulta: 10 desembre 2010].
# The Honeymoon Machine

The Honeymoon Machine és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Thorpe el 1961.

## Argument

El científic civil Jason Eldridge (Hutton) fa funcionar el Magnetic Analyzer Computing Synchrotron (MACS), un ordinador de vàlvules al vaixell USS Elmira. Ell i el seu amic, el tinent Ferguson Howard (McQueen) s’adonen que, fent servir el MACS per enregistrar les tirades d’una ruleta, l'ordinador pot predir els resultats futurs. Howard i el tinent Beauregard Gilliam (Mullaney) ho comproven en un casino de Venècia vestits de civils amb Eldridge, desafiant les ordres de l’almirall Fitch (Jagger) que manen que els oficials han d’evitar el casino portant uniformes. Planegen utilitzar senyals lluminosos per comunicar-se amb un col·laborador a l’Elmira .
Howard es troba i flirteja amb Julie Fitch (Bazlen), la filla de l'almirall. Eldridge es troba amb anterior xicota Pam Dunstan (Prentiss), per casar-se amb un altre home. El sistema d’apostes és molt eficaç, i els tres homes acumulen centenars de milers de dòlars al casino; els diners donen a Eldridge la confiança per declarar-se a Dunstan. Tanmateix, l'Almirall Fitch veu i investiga els senyals; aviat l'Armada, l’ambaixada dels EUA a Roma, l’ambaixada de l'URSS a Roma, i les autoritats de ciutat de Venècia estan en alerta per una "revolució".
Els jugadors agafen Burford Taylor (Weston), que troba la seva làmpada de senyals, begut per retenir-lo, però Taylor s'escapa i es presenta a l'almirall. Julie Fitch li diu al seu pare que ella i Howard volen casar-se i així el salvarà del judici militar. Els soviètics acusen l'Armada d'utilitzar MACS per robar al casino. Per evitar un incident internacional Howard perd intencionadament la seva última aposta, però un aldarull esclata entre soviètics, americans, i italians al casino. La pel·lícula acaba amb Howard i Fitch celebrant la seva lluna de mel a l'hotel.

## Repartiment

* Steve McQueen: tinent Fergie Howard
* Brigid Bazlen: Julie Fitch
* Jim Hutton: Jason Eldridge
* Dean Jagger: almirall Fitch

## Crítica

Idees no molt brillants ni originals, però ben enganxades pel bon ofici de Richard Thorpe, un veterà de la MGM, a punt de jubilar-se amb quaranta anys de servei. La comèdia no és gran cosa, però resulta agradable i divertida.

## Referències

* ↑ «The Honeymoon Machine». The New York Times.
* ↑ Calderon, pàg. 605

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# Hurma

Hurma era un petit principat de la zona fronterera entre els hitites i Mitanni.
Es devia formar cap a inicis del segle XVI aC i va caure sota influència de Mitanni, fins que a finals del segle xv aC va ser sotmesa a l'Imperi Hitita. Potser l'any 1360 aC el rei Tushratta de Mitanni hi va afavorir una revolta. Subiluliuma I, que probablement encara només era príncep hereu hitita, va anar a la zona i va derrotar els rebels, quan es dirigia a combatre el regne hurrita d'Isuwa. Els supervivents d'aquell territori, i d'altres ciutats i territoris veïns, van haver de refugiar-se en territori hurrita, molts d'ells a la mateixa ciutat d'Isuwa.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 92. ISBN 8446022532.
# Aria dla atlety

Aria dla atlety (en polonès Ària per un atleta) és una pel·lícula psicològica polonesa del 1979 dirigida per Filip Bajon. La història sobre el destí del personatge principal, Władysław Góralewicz, es va inspirar en la biografia del lluitador Stanisław Cyganiewicz i els seus records als rings d'arreu del món.

## Sinopsi

L'acció de la pel·lícula comença a la dècada de 1930, quan Władysław Góralewicz, aficionat a la música d'òpera i al mateix temps antic campió del món de lluita lliure a l'estil francès i lliure americà, presenta la seva impressionant col·lecció de premis a l'òpera. En aquesta ocasió, fa una entrevista i recorda la seva pròpia vida. Juntament amb la seva història, ens remuntem a finals del segle xix, quan Góralewicz, originari de Galítsia, comença a actuar al recinte firal i als circs menors. La seva increïble força, la seva sorprenent elegància de combat i erudició el fan pujar cada cop més a la jerarquia de la lluita lliure.

## Repartiment

* Krzysztof Majchrzak – Władysław Góralewicz
* Pola Raksa – Cecylia
* Bogusz Bilewski – Cyklop Bieńkowski
* Roman Wilhelmi – Bolcio Rogalski
* Wojciech Pszoniak – Siedelmayer, director del circ
* Michał Leśniak – lluitador Specht
* Andrzej Wasilewicz – lluitador Abs
* Czesław Magnowski – germà segon d'Abs
* Wirgiliusz Gryń – Georg Hitzler
* Piotr Skrzynecki – Westman,
* Witold Dederko – ancià del carrer
* Emil Karewicz – Breitkopf
* Ryszard Dembiński – Knapp
* Witold Gruca – coerògraf de Knapp
* Elżbieta Goetel – amiga de Cecylia
* Ryszard Pietruski – cantant de Messalini
* Krzysztof Litwin – amic de Messalini
* Zdzisław Wardejn – capità Popow

## Premis

* Lleó de bronze de Gdańsk al 6è Festival de Cinema de Polònia a Gdańsk - millor debut en direcció - Filip Bajon
* El lleó de bronze de Gdańsk al 6è Festival de Llargmetratges Polonesos a Gdańsk - millor fotografia - Jerzy Zieliński

## Referències

* ↑ Aria dla atlety a filmpolski.pl
* ↑ Aria dla atlety a Akademiapolskiegofilmu

## Enllaços externs

* Aria dla atlety a YouTube
# Cantó de Tolosa-14

El cantó de Toulosa-14 és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, està format per 8 municipis i una part del cap cantonal que és Tolosa de Llenguadoc.

## Municipis

* Castèlginèst
* Aucamvila
* Sent Alban
* Launaguet
* Fenolhet
* Fontbausard
* Ganhac de Garona
* Tolosa de Llenguadoc

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Casa Fernando Pessoa

La Casa Fernando Persona és un espai cultural inaugurat el 30 de novembre de 1993, creat en homenatge al poeta, i concebut com una "casa de poesia". Es troba a Campo de Ourique, en l'edifici on Fernando Pessoa va viure, entre 1920 i 1935, sent el seu darrer domicili.
L'edifici, adquirit per la Càmera Municipal de Lisboa, va ser totalment remodelat per a instal·lar la primera "casa de poesia" de Portugal. La façana original va ser mantinguda, sent tot i que els interiors es van adaptar a la nova funcionalitat de la finca. Diversos dissenyadors portuguesos van ser convidats a crear un mobiliari específic per a la casa. L'únic espai preservat en la seva totalitat és l'habitació que va ser ocupada pel poeta.
La Casa Fernando Persona és un espai cultural polivalent. Disposa d'una biblioteca especialitzada en poesia, espais per a exposicions temporals i per a conferències, activitats culturals, sessions de lectura de poesia, trobades de poetes, conferències temàtiques, tallers, performances musicals, etc.
És també l'espai on es conserven diversos objectes personals del poeta, així com la seva biblioteca personal nacional i estrangera.
La Casa també publica una revista pròpia. La Revista Pessoa, una revista d'assaig que excedeix del camp de la investigació literària.

## Història

Fernando Persona es va trallsadar a viure en aquest edifici ubicat en la Rua Coelho da Rocha n.º16, 1º el 1920, quan la seva mare i els seus germans van retornar definitivament de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Revista Municipal da Câmara Municipal de Lisboa n.º12, 2.º Trimestre de 1985.

## Enllaços externs

* http://casafernandopessoa.cm-lisboa.pt/index.php?id=2233
# Opisthothylax immaculatus

Opisthothylax immaculatus és una espècie d'amfibis de la família Hyperoliidae. És monotípica del gènere Opisthothylax. Habita a Camerun, República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Nigèria, possiblement Angola i possiblement República Centreafricana. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud i rius. Està amenaçada d'extinció per la destrucció d'hàbitat.
# Torre de vuit

«Torre de vuit» té aquests significats:
* 2 de 8 sense folre, castell de gamma extra de 8 pisos d'alçada amb dues persones per pis.
* 2 de 8 amb folre, castell de 8 pisos d'alçada reforçat per un folre al segon pis.
# Huron (Dakota del Sud)

Huron és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 11.893 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Huron tenia 11.893 habitants, 5.263 habitatges, i 3.047 famílies. La densitat de població era de 559,3 habitants per km².
Dels 5.263 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 37,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 21% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.097 $ i la renda mediana per família de 40.234 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.027 $ mentre que les dones 19.921 $. La renda per capita de la població era de 18.275 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 12,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Huron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Huron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aria

* No s'ha de confondre amb Ària.
* Per a altres significats, vegeu «ARIA».
Aria és un municipi de Navarra, a la comarca d'Auñamendi, dins la merindad de Sangüesa. Els seus habitants s'han dedicat tradicionalment a l'agricultura (patata, farratge per al bestiar, cereal...) i a la ramaderia (vaca pirinenca, ovella i egua), activitats ambdues en declivi, el que ha provocat un acusat descens de la població en els últims 50 anys. Arquitectònicament està format per cases familiars formades per una planta d'habitatge, quadra per al bestiar i golfa per a emmagatzemar el farratge. Destaquen les teulades de pendent pronunciat a causa de les abundants nevades, sent alguns d'ells de quatre aigües. També es poden trobar diversos horreos, que són petites construccions sostingudes sobre pilars rematats per pedres circulars destinats antigament a l'emmagatzematge de gra. Alguns dels seus veïns mantenen viu el dialecte de l'euskera propi de la vall (Aezkera), en greu risc de desaparició.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 69 | 68 | 68 | 68 | 70 | 67 | 68 | 68 | 67 | 63 | 61 |
| Fonts: Aria i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Valette

«Valette o la Valette» té aquests significats:
* Valette (Cantal), municipi francès al departament del Cantal
* La Valette (Isèra), municipi francès al departament de la Isèra
* La Valette-du-Var, municipi francès a l'aglomeració de Toló, departament del Var i a la regió de
* Cantó de La Valette-du-Var, cantó francès al districte de Toló (departament de la Var)
* Jean Parisot de la Valette (Quercy, França, 1494? – Malta, 1568), Gran Mestre de l'orde de Malta
* Pierre Adolphe Valette (Saint-Étienne, 1876 - Blacé, 1942), pintor impressionista francès
# Casa Federico Espuny

La casa Federico Espuny és un edifici de Santa Bàrbara (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta baixa i dos pisos, amb façana a tres carrers. La planta baixa està ocupada en la major part per la botiga, modernista, en funció de la qual s'estructurà l'habitatge com aelement secundari.
La fàbrica és de maçoneria ordinària revocada amb encoixinats a la planta baixa i les cantonades i frisos esgrafiats i petites cornises a l'altura de cada planta. Composició regular dels buits, amb nombrosos balcons amb baranes de forja artística. Cornisa i remat amb barana balustrada a tot el llarg de les dues façanes principals.

## Història

Edifici tipus del carrer major de Santa Bàrbara, amb fort caràcter noucentista. Cases mitjaneres unifamiliars d'eixample, amb botiga a la planta baixa i habitatge i magatzem a les plantes superiors. Les dècades del 1890 i 1930 veuen el desenvolupament urbà més considerable del poble i l'establiment al llarg del carrer Major de comerços i serveis, conformant la imatge actual del centre urbà.
Al carrer General Coco, 2: «EF AÑO 1910» esgrafiat a la llinda de la porta

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Federico Espuny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa Federico Espuny». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Barraca XLII (Aiguamúrcia)

La Barraca XLII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca doble, amb dormidor. Presenta una façana principal comunca per a les dues estançes, a la part posterior es pot apreciar l'estructura circular de les dues. El portal situat al mig de la façana dona accés a l'estança principal mitjançant un curt passadís.
Aquesta estança té un diàmetre de 4'10 metres i una alçada màxima també de 4'10 metres. A l'esquerra del portal hi ha l'accés al dormidor és lleugerament ovalat amb un diàmetre de 2'375 metres i té una alçada màxima de 3'10 metres. Les dues estançes tanquen amb falsa cúpula.
A la part posterior hi trobarem una cisterna.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca XLII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].