OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Toussaint Rose

Toussaint Rose (Provins, 3 de setembre de 1611 - París, 6 de gener de 1701), fou un magistrat francès. Va ser secretari del Cardenal Mazzarino i posteriorment de Lluís XIV, abans de ser elegit a l'Acadèmia Francesa el 1675.

## Biografia

Com a "secretari de pluma" era l'encarregat de signar en lloc del rei els documents oficials. Sabia imitar tan bé la signatura de Lluís XIV que alguns documents suposadament signats pel rei podrien ser controvertits. Fou nomenat president de la Chambre des comptes de París el 1661.
Va ser a través de la seva intervenció que el rei es va dictar l'ordenança de 1667, en virtut de la qual l'Acadèmia rebia el nivell dels tribunals superiors. Aquesta fou segurament la raó per la qual ell mateix va esdevenir acadèmic, ja que no havia publicat res fins que hi fou admès el 2 de desembre de 1675, substituint Conrart
Ce fut sûrement la raison pour laquelle il devint académicien, car il n'avait rien publié lorsqu’il fut admis le 2 décembre 1675 i rebut el 12 de desembre per Régnier-Desmarais. Fou del partit dels ancians, i quan es tractava de substituir Colbert, va donar suport a la candidatura de Boileau contra la de La Fontaine; va pronunciar arengues acadèmiques, va fer un discurs davant el rei, el 1679, sobre la pau, i fou un dels sis primers acadèmics que foren admesos als espectacles de la cort.
El duc de Saint-Simon, a les seves memòries, hi explica moltes anècdotes sobre ell.
Va casar-se amb Madeleine de Villiers, filla de Claude, advocat al parlament de París. El gendre del seu fill Louis, el president Antoine Portail fou també, sense grans títols literaris, membre de l'Académie française

## Iconografia

El retrat de Toussaint Rose per François de Troy, que forma part de les col·leccions del museu Carnavalet (E. 5037) és en dipòsit al castell de Versalles.

## Bibliografia

* Marc de Villiers Du Terrage, Un secrétaire de Louis XIV, Toussaint Rose, Marquis de Coye, président de la Chambre des comptes, membre de l'Académie française, París : May et Motteroz, 1891; In-16, 144 p., portrait, avec fac-similé, tableau généalogique
* duc de Saint-Simon, Mémoires, plusieurs références

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Académie française (francès)
# Touré

Touré és el nom dels següents personatges:
* Gnégnéri Yaya Touré o Touré Yaya, jugador de fútbol, centrecampista ivorià.
* Kolo Touré, futbolista professional ivorià.
* Mamam Cherif Touré, ex-futbolista Togolès.
* Samory Touré (1830-1900) fou almamy (sobirà) a Guinea i Mali durant l'imperi anomenat Wassoulou.
* Muhammad Touré, rei soninké de l'Imperi Songhai.
* Kwame Touré o Stokely Carmichael, polític negre trinitenc.
# Tryssogobius flavolineatus

Tryssogobius flavolineatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 2,45 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 28-82 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea i Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Larson, H. K. & D. F. Hoese, 2001. A new genus of small gobiid fish (Teleostei, Gobiidae) from the Indo-West Pacific, with description of two new species. The Beagle (Rec. Mus. Art Galleries N. Terr.) v. 17: 27-36.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 2006. Three new species of the gobiid fish genus Tryssogobius from the Western and South Pacific. aqua, 11 (3): 105-116.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Assemblea Nacional de Sèrbia

L'Assemblea Nacional de la República de Sèrbia (en serbi: Narodna skupština Republike Srbije, en ciríl·lic: Народна скупштина Републике Србије) és el parlament unicameral de Sèrbia. El president és Vladimir Orlić del Partit Progressista Serbi des del 2 d'agost del 2022.
El parlament està compost per 250 diputats elegits per sufragi universal mitjançant eleccions legislatives en representació proporcional amb llistes tancades cada quatre anys.
L'Assemblea exerceix el poder legislatiu de Sèrbia, n'elegeix el cap del govern, modifica la Constitució, elegeix el Tribunal Suprem de Cassació i el governador del Banc Nacional de Sèrbia entre altres funcions.

## Característiques

La seu de l'Assemblea està situada a Belgrad, la capital del país, concretament a l'Edifici de l'Assemblea Nacional Sèrbia. L'edifici va ser construït l'any 1936 i ha estat la seu del Parlament de Iugoslàvia i del Parlament de Sèrbia i Montenegro. Finalment, el 2006, amb la independència de Montenegro i la nova constitució de Sèrbia, es constituí l'actual Assemblea Nacional de Sèrbia, amb seu al mateix edifici.
Almenys el 30% dels parlamentaris han de ser dones, i tots els membres de l'Assemblea gaudeixen d'immunitat parlamentària.
L'òrgan té un president, elegit entre els diputats de la pròpia càmera i un o diversos vice-presidents. El president presideix les sessions, les convoca, les clou i representa la institució en actes oficials.
# Avalanche (videojoc)

Avalanche és una màquina recreativa dissenyada per Dennis Koble i fabricada per Atari Inc. el 1978. L'objectiu és atrapar roques que cauen amb un conjunt controlable de paddles per disminuir en nombre i grandària quan les roques cauen cada cop més ràpidament. El concepte va guanyar un públic molt més ampli quan Activision va publicar una adaptació no autoritzada el 1981 de Kaboom! per a l'Atari 2600.
El port oficial de Dennis Koble de Avalanche per a ordinadors Atari de 8 bits es va vendre a través de l'Atari Program Exchange en lloc dels canals oficials d'Atari.

## Referències

* ↑ «The Giant List of Classic Game Programmers».
* ↑ Atari Inc. (1978). "Avalanche dealer flyer". Nota de premsa. Consulta: 2008-01-25.
* ↑ Yarusso, Albert. «Kaboom!». Atari Age. Arxivat de l'original el 2 febrer 2006. [Consulta: 25 gener 2006].
* ↑ Atari Program Exchange Avalanche

## Enllaços externs

* Avalanche al Killer List of Videogames
# Attica (Indiana)

Attica és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2006 tenia 3.441 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Attica tenia 3.491 habitants, 1.415 habitatges, i 935 famílies. La densitat de població era de 886,8 habitants per km².
Dels 1.415 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,5% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.191 $ i la renda mediana per família de 45.137 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.665 $ mentre que les dones 19.384 $. La renda per capita de la població era de 16.802 $. Entorn del 7% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Attica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Attica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Asclepi (desambiguació)

Asclepi és el nom dels següents personatges:
* Asclepi, déu grec equivalent al deu romà Esculapi, deixeble d'Hermes i de l'egipci Thot i considerat el pare dels coneixements.
* Asclepi, escriptor grec
* Asclepi, metge grec
* Asclepi de Tral·les, filòsof peripatètic grec
* Asclepi d'Empúries, estàtua trobada a Empúries l'any 1909
# Asclepigènia

Asclepigènia (en llatí Asclepigenia, en grec antic Ἀσκληπιγένεια) va ser una filòsofa neoplatònica i mística grega que va viure circa l'any 430 a l'any 485.
Era filla de Plutarc d'Atenes que dirigia l'Escola neoplatònica d'Atenes, que la va instruir, a ella i al seu germà Hieri, preocupant-se sobretot de que coneguessin els textos de Plató i Aristòtil, i també la teúrgia i la mística caldea. A la mort del seu pare va ensenyar a la seva escola. Entre els seus deixebles hi havia Procle.

## Filosofia

Com a filòsofa pagana, va intentar comprendre i dominar el "secret" dels principis de la metafísica, que controlaven l'univers. Va relacionar els principis de la màgia i dels miracles amb la sort i va aplicar el seu coneixement de Plató i Aristòtil a les grans qüestions religioses i metafísiques plantejades per la teoria ètica cristiana. Creia que el destí era potencialment canviable si es coneixia la màgia, la metafísica, la cosmologia i la teúrgia. La seva filosofia s'orientava cap al misticisme i a la contemplació dels misteris de la metafísica platònica i aristotèlica i buscava aconseguir la henosi.

## Referències

* ↑ Waithe, Mary Ellen (ed.). A History of Women Philosophers: I, Ancient women philosophers, 600 B.C. - 500 A.D.. Nova York: Springer Science & Business Media University Press, 1987, p. 9, 201. ISBN 9789024733682.
# Avena fatua

Avena fatua o cugula fàtua, trauca-sacs (en rossellonès) és la cugula més comuna. És una espècie de gramínia considerada una mala herba dels camps de conreu de cereals. És una planta nativa d'Euràsia però s'ha introduït en moltes altres regions temperades del món. Apareix també als Països Catalans però manca a les Balears.

## Descripció

Planta anual. S'assembla molt a la civada, té les tiges erectes i buides que fan de 30 a 120 cm d'alt. Floreix formant panícules. Les espícules fan d'1,8-2,5 cm amb 2-3 flors que es desprenen separadament cadascuna. Les fulles són de color verd fosc i fan un centímetre d'amplada. Les plàntules són piloses. Amb poques plantes d'aquesta cugula ja es causa un dany apreciable en el rendiment dels cereals. Floreix de maig a agost. Es troba des del nivell del mar als 1400 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Photo gallery
# Avena barbata

Avena barbata és una espècie de la civada silvestre. Té llavors comestibles. És una herba autotetraploide diploiditzada. És originària de l'Àsia central i la conca mediterrània. A Amèrica del Nord es considera una espècie introduïda i una mala herba nociva. Està molt estesa a Califòrnia, on s'ha desplaçat a les espècies natives d'herba. Aquesta és una planta anual d'hivern amb tiges primes (tiges) que creixen fins a 60 a 80 centímetres d'alçada màxima, però de vegades créixent més amunt. Les espiguetes eriçades són de 2 a 3 centímetres de llarg, sense comptar l'aresta inclinada que mesura fins a 4 centímetres de longitud. Avena barbata es reprodueix en gran manera per autofecundació en les poblacions naturals, amb molt baixes taxes de fecundació creuada.

## Referències

* ↑ «Avena barbata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ http://jhered.oxfordjournals.org/content/74/5/325.short
* ↑ California Invasive Plant Council
* ↑ http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1212502/
* ↑ http://www.pnas.org/content/69/8/2100.short

## Enllaços externs

* http://calphotos.berkeley.edu/cgi/img_query?query_src=photos_index&where-taxon=Avena+barbata
* http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?8738,8829,8830
# Atwar Bahjat

Atwar Bahjat (Samarra, 7 de juny de 1976 - Samarra, 22 de febrer de 2006) va ser una periodista, reportera i autora iraquiana. La seva producció literària consta del recull poètic La temptació de la violeta (غوايات البنفسج, en àrab) i d'una única novel·la titulada Sepeli blanc (عزاء أبيض, en àrab), en referència a la mort del seu pare quan ella tenia 16 anys. Des d'aquell moment, Bahjat va haver-se d'encarregar del sosteniment econòmic de la família, més concretament de la seva mare i de la seva germana petita, Ithar.
Un cop acabats els estudis universitaris, va col·laborar en diversos diaris i revistes, fins que finalment va establir-se al canal per satèl·lit iraquià Al-Iraqiya com a presentadora de diversos programes culturals. Després de la Invasió d'Iraq de l'any 2003, va passar per diferents canals per satèl·lit, abans d'incorporar-se com a presentadora i reportera a Al-Jazeera. Va acabar renunciant a aquest lloc de feina com a mostra de desacord cap a les crítiques dirigides envers l'aiatol·là iranià Ali al-Sistani a l'emissió The Opposite Direction. Poc després, va incorporar-se al canal Al-Arabiya, on hi va treballar durant tres setmanes fins que, el 22 de febrer de 2006, va ser segrestada i assassinada per un grupuscle anònim mentre cobria l'atemptat de la mesquita al-Askari de Samarra.

## Inicis

Bahjat va iniciar la seva carrera professional escrivint poesia, després d'haver-se graduat en Filologia àrab a la Facultat de Literatura de la Universitat de Bagdad l'any 1988. Membre actiu en les activitats culturals del país, va freqüentar durant un temps les vetllades literàries que se celebraven cada dimecres a la seu de la Unió d'Escriptors Iraquians de Bagdad, i després va col·laborar a la revista AB (مجلة ألف باء, en àrab) i a la secció cultural del diari Al-Jumhuriya (الجمهورية, en àrab). A banda d'això, realitzava aportacions habituals a publicacions diàries i setmanals editades al llarg de la presidència de Saddam Hussein.

## Assassinat

Les informacions respecte a l'assassinat de Bahjat són contradictòries; el que sí que se sap del cert és que, el matí del 22 de febrer de 2006, uns quants integrants armats d'un grupuscle anònim van segrestar-la juntament amb el seu equip mentre cobrien l'atemptat de la mesquita al-Askari, a Samarra, i que l'endemà van trobar el seu cadàver. Segons Màjid Abd al-Hamid, un dels seus companys, la seva mort va ser provocada per impactes de bala. No obstant això, fonts més fiables asseguren que, en realitat, va ser degollada. De fet, un dels membres de la facció armada va realitzar una gravació en què es veia com seccionaven el coll de la periodista. Gràcies a la filtració d'aquest arxiu, les autoritats van poder capturar els responsables de la seva mort. L'11 d'agost de 2008, en una emissió d' Al-Arabiya, un d'ells va explicar els detalls de l'assassinat de Bahjat. Més tard, altres integrants de la facció van declarar que, abans de degollar-la, li havien disparat i l'havien deixat dessagnar-se durant diverses hores.
# Awsan

El regne d'Awsan fou un antic regne d'Aràbia del sud al modern Iemen, a la governació d'al-Bayda, que tenia per capital a Hagar Yahirr al uadi Markha, al sud del uadi Bayhan, de la qual avui queden les ruïnes anomenades Hagar Asfal. Va existir abans del segle vii aC. Al sud de Marib hi havia diverses ciutats estats o tribus independents, i el seu domini se'l disputaven Qataban i Awsan; Sabà va sostenir a aquest darrer regne contra el primer i va fer expedicions contra els petits regnes de Tamna, Radman, Dahas, i altres de situació encara desconeguda, on van deposar als reis per nomenar altres favorables. Sota el rei Karib-il Watar, successor de Yathi-amar, que devia regnar vers el 700 aC, Sabà havia aconseguit l'hegemonia a la plana del Djawf Ibn Nasir i els seus antics aliats Nashan (la principal potència en aquell moment al nord) i Awsan (al sud), van esdevenir els seus potencials rivals i enemics.
El rei d'Awsan va agafar el títol de mukarrib (federador) i va estendre la seva autoritat cap al uadi Bayhan, a l'oest, i cap al uadi Hadramaut a l'est, cosa que va provocar la intervenció del regne de Sabà, que es va aliar a Qataban i Hadramaut, i va derrotar els ausanites, segons una inscripció que informa de la victòria en termes d'un fet de gran importància pels sabeus. El seu territori fou concedit en gran part a Qataban.
D'incipients excavacions es creu que la ciutat va ressorgir al segle ii aC i va existir fins al segle i. L'interior de les seves muralles ocupava una superfície de 160.000 m². El cultius depenien de la pluja (dues vegades a l'any només) i amb els sediments que portaven els uadis es van construir dics o rescloses. Les proves del carboni 14 han demostrat que les rescloses foren abandonades a la meitat del segle I i la població es va dispersar i la ciutat no es va recuperar mai més.
La ciutat tenia influències hel·lenístiques, amb temples, palaus i estructures de rajola, segurament un mercant i un caravanserrall. Un rei d'Awsan fou l'únic rei iemenita que fou considerat un deu i la seva estàtua es conserva en estil grec i vestimenta grega, mentre les d'altres abans que ell anaven vestits a la manera àrab. Les inscripcions d'Awsan estan fetes en llengua cataban. Hagar Yahirr estava a la vora d'un uadi a l'estil d'altres capital subdaràbigues com Ma'in al uadi Djawf, Marib al uadi Adhana, Timna al uadi Bayhan, i Shabwa al uadi Irma.

## Llista de reis
### Primera dinastia

* Martawum
* A Saba vers 700 aC a 200 aC

### Segona dinastia

* Ilsharah I
* ---m Zaihaman
* Ma'adil I
* Yasduqil Fari'um I
* Ma'adil II Salhan ibn Yasduqil Fari'um
* Yasduqil Fari'um II Sharahat ibn Ma'adil Salhan
* Ammiyitha Ghaylan Gashmu
* a Himyar, segle i

## Bibliografia

* Caravan Kingdoms: Yemen and the Ancient Incense Trade Freer Gallery, Washington, 2005. Exhibició d'objectes arqueològics del Iemen Yemen, en el context d'Awsan; catalog.
* Robert Hoyland, Arabia and the Arabs: From the Bronze Age to the Coming of Islam
* Freya Stark and Jane Geniesse The Southern Gates of Arabia: A Journey in the Hadhramaut

## Enllaços externs

* Télédetection archéologique dans la Wadi Markha Arxivat 2010-02-04 a Wayback Machine. (francès)
# Aws ibn Qal·lam

Aws ibn Qal·lam ibn Batina ibn Jumàyhir al-Lihyaní —àrab: أوس بن قلام بن بطينة بن جميهر اللحياني, Aws b. Qallām b. Baṭīna b. Jumayhir al-Liḥyānī—, més conegut simplement com Aws ibn Qal·lam, fou un suposat rei àrab de Hira, de fora de la tribu dels lakhm. Les fonts li donen diverses pertinences tribals i el situen vers el 360, però és evident que l'interregne havia començat força abans. En aquest període fosc la tradició ha creat alguns noms de reis làkhmides que no són altra cosa que noms dels que res se sap i no es poden comprovar.

## Referències

* Enciclopèdia de l'islam, V, 637
# Azul (Buenos Aires)

Azul (per al rierol Azul, que travessa la zona) és la ciutat cap del Partido Azul, situat al centre de la província de Buenos Aires a l'Argentina, 300 km al sud de Buenos Aires. Tenia 67.495 habitants segons el cens de 2019.
Les seves principals activitats econòmiques són l'agricultura i la cria de bestiar per a l'exportació de carn i cuir. Té un sector de serveis dinàmic, més de 2.000 empreses estan registrades a la ciutat.
La ciutat va ser fundada el 16 de desembre de 1832, seguint les ordres del governador Juan Manuel de Rosas per a la construcció d'un fort, San Serapio Mártir del Arroyo Azul, per a protegir-se contra les batudes indígenes. Les subsegüents subvencions a la terra van portar al desenvolupament d'una comunitat estable, i el 1895, Azul va ser oficialment declarat poble per les autoritats provincials. La catedral local, nostra Señora del Rosario, va ser consagrada el 1906.
El portal del cementiri de la ciutat i l'escorxador principal van ser dissenyats per l'arquitecte Francisco Salamone, i contenen elements de l'estil Art déco. Construïts a la fi de la dècada de 1950, aquests edificis van ser alguns dels primers exemples d'arquitectura moderna a l'Argentina rural. La ciutat va ser l'escenari d'un atac a les casernes de l'Exèrcit perifèric per militants d'ERP d'extrema esquerra el 19 de gener de 1974, l'agressió més violenta del seu tipus al país fins a aquell moment.
Azul acull les escoles d'Agronomia i Dret de la Universitat Nacional de Buenos Aires Central. El Teatro Español, fundat a la ciutat l'any 1897, és un dels més importants de la zona central de la pampa, i l'any 1992 va acollir el Ballet Bolxoi.
El Festival Miguel de Cervantes s'hi celebra cada primavera des de l'any 2007, i la Casa Ronco, una biblioteca i museu d'antiquaris, manté les millors col·leccions del país relacionades amb el reconegut escriptor espanyol. La Casa Ronco porta el nom del col·leccionista Bartolomé Ronco. Azul va ser declarada la "Ciutat de Cervantes" d'Argentina per la UNESCO l'any 2007.

## Personalitats

* Bartolomé Ronco (1881-1952) - antiquari, va tenir una de les col·leccions més importants d'obres de Miguel de Cervantes.
* Matías Almeyda (1974) - exjugador de futbol i entrenador.
* Federico Delbonis (1990) - tennista professional.
* Mateo Banks (1872-1949) - primer assassí en massa argentí, va matar sis familiars i dos empleats de la família el 1922.

## Referències

* ↑ «Buenos Aires (Province, Argentina) - Population Statistics, Charts, Map and Location». [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Azul es Turismo», 17-03-2010. Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Teatro Español», 30-04-2010. Arxivat de l'original el 2010-04-30. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Clarín.com. «Azul, donde descansa el Quijote: la UNESCO la declaró 'ciudad cervantina' del país» (en castellà), 26-01-2007. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Axíoc (diàleg)

* Part de la sèrie: Els diàlegs de Plató
* Primers diàlegs:
* Apologia – Càrmides – Critó
* Eutífron – Alcibíades I
* Hípias major – Hípias menor
* Ió – Laques – Lisis
* Transitoris i diàlegs mitjans:
* Cràtil – Eutidem – Gòrgias
* Menexen – Menó – Fedó
* Protàgoras – El convit
* Diàlegs mitjans posteriors:
* La República – Fedre
* Parmènides – Teetet
* Últims diàlegs:
* Timeu – Crítias
* El Sofista – El Polític
* Fileb – Lleis
* Obres d'autenticitat dubtosa:
* Axíoc - Alcíone
* Clitofont – Epínomis - Eríxias
* Demòdoc – Cartes – Hiparc
* Minos – Rivals d'amor – Sísif
* Alcibíades II – Tèages
* Aquesta caixa:
Axíoc és un diàleg socràtic que s'atribueix a Plató, però que es considera fals. Les dates del treball són del període hel·lenístic, primer segle aC. L'autor va ser probablement un platònic, o potser un neopitagòric. Forma part del gènere literari de consol, que era popular en època romana i hel·lenística, encara que no és habitual en ser dirigit a algú que està a prop de la mort, en lloc d'algú que ha perdut un ésser estimat.
En el diàleg, Axíoc ha estat a prop de la mort, i estava espantat per l'experiència, malgrat la seva familiaritat amb els arguments que se suposa que li fan burla de la por a la mort. Sòcrates és cridat al seu costat, i el consola amb una àmplia varietat d'ensenyaments per ajudar Axíoc a donar la benvinguda a la mort i a l'alliberament de l'ànima cap a un lloc millor.

## Referències

* 1 2 3 John Madison Cooper, D. S. Hutchinson, (1997), Plato, Complete works, page 1734. Hackett Publishing.
* ↑ William Keith Chambers Guthrie, (1986), A history of Greek philosophy, page 395. Cambridge University Press