OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Municipis del Japó

* Divisions administratives del Japó
* Nivel regional
* Regions (地方 chihō)
* Nivell prefectural
* Prefectures (都道府県 todōfuken)
* Nivell subprefectural
* Subprefectures (支庁 shichō)
* Ciutats designades (政令指定都市 seirei-shitei-toshi)
* Districtes (郡 gun)
* Nivell municipal
* Ciutats nucli (中核市 chūkaku-shi)
* Ciutats especials (特例市 tokurei-shi)
* Ciutats (市 shi)
* Barris especials (特別区 tokubetsu-ku)
* Viles (町 chō / machi)
* Pobles (村 son / mura)
* Nivell submunicipal
* Districtes urbans (区 ku)
* Barris (町丁 chōchō)
El Japó té tres nivells de govern: estatal, prefectural, i municipal. L'estat està dividit en 47 prefectures. Cada prefectura consisteix en nombrosos municipis. Hi ha quatre tipus de municipis al Japó: ciutats, viles, pobles i ku especials (el ku de Tòquio). En japonès, aquest sistema és conegut com a shichosonku (市町村区).

## Municipis bàsics

Ciutats (市 shi, i els ku especials 特別区 tokubetsu-ku), viles (町, pronunciat també chō o machi), i pobles (村, pronounciat tant son com mura) són els municipis bàsics.
Shi i tokubetsu-ku, chō i machi, son i mura són sinònims, la diferència només resideix en la pronunciació de lectura. En la llengua parlada els municipis només són anomenats pel seu nom, sense el sufix, llevats d'algunes excepcions com Shinshu-shinmachi i Shinmachi, tots dos en la Prefectura Nagano.
L'estatus d'un municipi, si és poble, vila o ciutat és decidit pel govern de la prefectura. Generalment, un poble pot ser recategoritzada com a ciutat quan la població supera els 50.000 habitants i a la inversa, una ciutat pot ser recategoritzada (tot i no haver-hi obligatorietat) a vila o poble quan la seva població davalli per sota d'aquesta xifra. La ciutat amb menys població és Utashinai, amb només sis mils habitants quan Otofuke, una vila de la mateixa prefectura té prop de 40.000 habitants.
Una shi pot tenir diverses subdivisions administratives conegudes com a ku (区). Aquestes entitats, emperò no són municipis. L'única excepció és el cas de Tòquio que tenen característiques especials.
Seguidament hi ha les ciutats més grans:
* Fukuoka, la més poblada de la regió de Kyushu.
* Hiroshima, la ciutat manufacturera de Chugoku regió de Honshu
* Kobe, un port important del Mar Interior, ubicada al centre de Honshu a prop d'Osaka.
* Kitakyushu, una ciutat de més d'un milió d'habitants a Kyushu.
* Kyoto, la capital del país.
* Nagasaki, un port de l'illa de Kyushu
* Nagoya, centre de la indústria automobilística
* Osaka, una vasta ciutat manufacturera a la costa del Mar Interior de Honshu
* Sapporo, la ciutat més gran de Hokkaido
* Sendai, el principal centre del nord-est de Honshu
* Yokohama, una ciutat portuària del sud de Tokyo
Cal destacar que Tokyo no és realment una ciutat. La Prefectura de Tokyo comprèn 23 special ku, cada un dels quals es podria considerar una ciutat per si mateixa.
Vegeu Llista de ciutats del Japó per a una llista completa.
Totes les grans ciutats són senyalades per ordenança governamental.
# Municipis del Cantó de Zug

Els Municipis del cantó de Zug (Suïssa) són, l'any 2008, 11 i contràriament al que passa amb altres cantons, en aquest no s'agrupen en cap districte.

## Municipis

| Nom | Núm. OFS | Població (2007) | Superfície (km²) | Densitat (hab./km²) |
| Baar | 1701 | 20936 | 24.83 | 843.17 |
| Cham | 1702 | 13730 | 17.71 | 775.27 |
| Hünenberg | 1703 | 8121 | 18.45 | 440.16 |
| Llac d'Ägeri | 9270 | 0 | 7.26 | 0.00 |
| Llac de Zug | 9178 | 0 | 24.33 | 0.00 |
| Menzingen | 1704 | 4282 | 27.50 | 155.71 |
| Neuheim | 1705 | 1940 | 7.92 | 244.95 |
| Oberägeri | 1706 | 5203 | 30.03 | 173.26 |
| Risch-Rotkreuz | 1707 | 8341 | 14.86 | 561.31 |
| Steinhausen | 1708 | 8642 | 5.05 | 1711.29 |
| Unterägeri | 1709 | 7752 | 25.59 | 302.93 |
| Walchwil | 1710 | 3370 | 13.55 | 248.71 |
| Zug | 1711 | 24854 | 21.61 | 1150.12 |
| Total | | 107171 | 239 | 449.00 |
# Muntanyes Altun

Les muntanyes Altun o Altyn-Tagh, Astyn-Tagh, Aerjin Shan (en xinès: 阿尔金山; Altyn Tag significa 'muntanya d'or' en llengua túrquica; Shan vol dir 'muntanya' en xinès) són una part de la serralada al sud de Lop Nor. Aquestes muntanyes són al nord-oest de la Xina separant la conca del Tarim de l'altiplà tibetà. La tercera part occidental és part de Xinjiang mentre que les parts orientals formen part de la frontera entre Qinghai al sud i Xinjiang i Gansu al nord. Les muntanyes Altun són el lloc més al nord on viu la pantera de les neus. Altun Shan també és el nom d'una muntanya de 5.830 metres, situada a l'est, que forma part de la serralada.
A l'oest hi ha les muntanyes Kunlun. A l'oest, aquesta serralada separa del desert Kumtagh i el desert de Gobi. Hi ha un gran nombre de conques endorreiques; els dos llacs principals són salins protegits per una reserva nacional. Al nord, hi passava la ruta de la Seda. Al sud hi ha els cims més alts.
Els sis cims més alts són: Ak Tag (6.748 m), Sulamutag Feng (6.245 m), Yusupu Aleketag Shan (6.065 m), Altun Shan (5.830 m), Muzluktag (5.766 m) i Kogantag (4.800 m).

## Referències

* ↑ Li, Bosheng. Mountain geoecology and sustainable development of the Tibetan Plateau. Springer, 2000, p. 230–231. ISBN 0-7923-6688-3. «Chapter 11, Nature Conservation»
* ↑ Peakbagger.com. «Altun Shan», 01-11-2004.
* ↑ Peaklist. «Sinkiang - Xinjiang 53 Mountain Summits with Prominence of 1,500 meters or greater».

## Bibliografia

* National Geographic Atlas of China, 2008.
* Meng, Qing-Ren; Fang, Xiang. Investigations into the tectonics of the Tibetan plateau. Geological Society of America, 2008, p. 1–3. ISBN 0-8137-2444-9. «Cenozoic tectonic development of the Qaidam Basin in the northeastern Tibetan Plateau» .
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* Zheng, Mianping. An introduction to saline lakes on the Qinghai-Tibet plateau. Springer, 1997, p. 229. ISBN 0-7923-4098-1. .

## Enllaços externs

* NASA photos of Ayakkum Lake Arxivat 2011-06-10 a Wayback Machine. and surrounding area.
# Muntanyes Baikal

Les muntanyes Baikal o serralada Baikal (en rus: Байкальский хребет) s'aixequen a la riba nord-oest del llac Baikal al sud de Sibèria, Rússia. L'Altiplà de la Sibèria Central està limitat al sud per les Muntanyes Sayan i les muntanyes Baikal.
Les muntanyes Baikal són l'origen del riu Lena i estan densament forestades.
El cim més alt és el Mont Cherskyn (2572 m) que rep el nom de l'explorador polonès, Jan Czerski.

## Notes

* ↑ «Biakado-Lensky». Center for Nature Conservation - Wild Russia. [Consulta: 23 octubre 2006].
* ↑ «Images of the Baikal from various sources». [Consulta: 23 octubre 2006].

## Enllaços externs

* Baikal Mountains Arxivat 2007-07-15 a Wayback Machine.
* The Republic of Buryatia Arxivat 2006-09-27 a Wayback Machine.
* Photo Arxivat 2007-04-30 a Wayback Machine.
* Photos of lake and mountain areas
# Carolina García

Carolina García (Argentina) és la directora de sèries originals de Netflix.
Nascuda a Argentina, es va criar a Califòrnia, on va emigrar amb els seus pares i dos germans. Es va formar per ser ballarina des dels 4 anys, i també va estudiar per ser cantant. No obstant això, veient la sèrie de ficció 24, protagonitzada per Kiefer Sutherland, va decidir que volia entrar a la indústria de l'entreteniment. Va iniciar-se en aquest món com a becària a 20th Century Fox Television, on va estar nou anys. En aquest període va anar ascendint fins a arribar a gerent de Programació Actual. Des del 2016 és directora de sèries originals de Netflix. Ha supervisat sèries d'èxit com Stranger Things i altres per ampliar el repertori de sèries llatinoamericanes com "The Chilling Adventures of Sabrina", "13 Reasons", "Atypical" i "Raising Dion". El 2021 la BBC la va incloure a la llista de les 100 dones més inspiradores.

## Referències

* 1 2 3 «Quiénes son las 100 Mujeres elegidas por la BBC para 2021» (en castellà). BBC News Mundo.
* ↑ «Una tucumana entre las 100 mujeres más influyentes para la BBC» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Página12. «Las dos argentinas que integran la lista de 100 Mujeres de la BBC para 2021 | Carolina García y Alba Rueda», 1638882607. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Venesio, Soledad «Carolina García, la argentina detrás de qué series originales produce Netflix» (en castellà). La Nación [Buenos Aires], 14-12-2021. ISSN: 0325-0946.
* ↑ «Las mujeres latinas más destacadas de este 2021 para BBC» (en castellà), 08-12-2021. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Muiris Ó Súilleabháin

Muiris Ó Súilleabháin (pronunciació irlandesa:; Maurice O'Sullivan 19 de febrer de 1904 – 25 de juny de 1950) fou un escriptor irlandès, famós per les seves memòries de joventut a l'illa Great Blasket i a An Daingean, comtat de Kerry, a la costa occidental d'Irlanda.

## Escrits

Fiche Blian ag Fás fou publicat en gaèlic irlandès i anglès el 1933. Com una de les últimes àrees d'Irlanda on l'antiga llengua i cultura irlandeses s'havien mantingut sense canvis, l'illa Great Blasket tenia un gran interès per a aquells que busquen narracions tradicionals irlandesos. Ó Súilleabháin fou persuadit d'escriure les seves memòries per George Thomson, un lingüista i professor de grec que havia arribat a l'illa a escoltar i aprendre irlandès. Fou Thomson qui l'encoratjà a entrar en la guàrdia en comptes d'emigrar a Amèrica com feien els joves. Thomson edità i muntà el llibre de memòries, i també va curar la traducció a l'anglès amb ajuda de Moya Llewelyn Davies.
Mentre Fiche Blian ag Fás fou rebuda amb gran entusiasme de la crítica, inclòs E.M. Forster, els seus elogis tenien a vegades un to condescendent. Forster va descriure el llibre com un document de supervivència d'una cultura "neolítica". Aquest interès és lligat a les nocions romàntiques de l'irlandès primitiu, i quan Ó Súilleabháin intentà trobar un editor per al seu segon llibre, Fiche Blian faoi Bhláth (Vint anys de creixement), va trobar poc interès, ja que la narració s'apartava del to romàntic i tradicional de l'anterior.
Dylan Thomas començà, però no va acabar un guió cinematogràfic de Twenty Years a'Growing.

## Vida personal

Després de la mort de la seva mare quan ell tenia sis mesos va ser criat en una institució a An Daingean (Kerry). Als vuit anys va tornar a l'illa Great Blasket a viure amb el seu pare, el seu avi i la resta dels parents, on va aprendre la llengua nadiua. El 1927 marxà a Dublín on ingressà a la Garda Síochána i fou destinat a la Gaeltacht de Conamara, on va contactar amb Thomson. El 1934 Ó Súilleabháin deixà la guàrdia i s'establí a Conamara. Ó Súilleabháin es va ofegar el 25 de juny de 1950, mentre nedava per la costa de Conamara.

## Treballs publicats

* Fiche Bliain ag Fás. First. Baile Átha Cliath: Clólucht an Talbóidigh, 1933., p. 381.
   * Twenty anys a'Growing (en anglès). Trans. Moya Llewelyn Davies & George Thomson.. Nova York, USA: Viking Books., 1933., p. 303.
   * Vingt ans de jeunesse (en francès). traduit de l'anglais par Raymond Queneau.. París, França: Gallimard..

## Referències

* 1 2 3 Stewart, Bruce. «Muiris O Súilleabháin (1904-50)». Ricorso, 2010.
* ↑ Thomas, Dylan. «A film script of Twenty years a-growing : from the story by Maurice O'Sullivan». Arxivat de l'original el 2018-10-04. [Consulta: 29 març 2012].
* ↑ «Muiris Ó Súilleabháin (Maurice O'Sullivan): 1904 - 1950». Irish lives remembered. Arxivat de l'original el 2012-08-04. [Consulta: 30 juny 2013].
# Willem van Moerbeke

* Per a altres significats, vegeu «Moorbek».
Willem van Moerbeke (Moerbeke, 1215 - Corint, 1286 (<20 d'octubre de 1286)) Guillem de Moerbeke en català, va ser un frare dominic flamenc reconegut per traduir moltes obres d'autors clàssics.
Va viure a Viterbo i va participar en el Concili de Lió II. El 1277 va estar nomenat bisbe de Corint, un enclavat del ritu llatí al territori ortodox.
Tomàs d'Aquino va encarregar-li d'una traducció completa de l'obra d'Aristòtil. A les seves traduccions, fetes a partir del text original grec, va corregir molts errors de traductors anteriors que van utilitzar traduccions de segona mà en sirià. La seva obra manté una importància tot i avui, com que molts dels originals dels texts que va traduir van perdre's.

## Obra

Per demanda de Tomàs d'Aquino, segons s'assumeix tot i que les fonts documentals no són clares, emprengué la traducció de les obres d'Aristòtil i la revisió d'algunes traduccions ja existents. Fou el primer traductor de Política (1260). La raó de la petició va deure's al fet que les còpies llatines en circulació tenien el seu origen a Espanya (Gerard de Cremona) i procedien de l'escola àrab d'Averrois i a través de versions sirianes traduïdes a l'àrab des del grec original. Aristòtil es convertí després de totes aquestes traduccions en una font d'errors teològics i filosòfics a mercè de successives malinterpretacions. L'obra de Moerbeke fou l'estàndard clàssic des d'aleshores. Al segle xiv Henricus Hervodius reconegué el valor de la seva durabilitat: eren literals (de verbo in verbo), fidels a l'esperit del grec i sense elegància. Moltes de les traduccions de Moerbeke sobrevisqueren àdhuc a la pèrdua dels originals grecs, evitant la desaparició de nombrosos texts d'Aristòtil.
Guillem també va traduir tractats matemàtics d'Heró d'Alexandria i d'Arquimedes. Fou també molt important per exemple la seva traducció dels Elements Teològics de Procle (1268), atès que aquest pensador era una de les fonts fonamentals del neoplatonisme del segle xiii.
La Biblioteca Vaticana manté una col·lecció de còpies de Guillem de Moerbeke de les seves traduccions del matemàtic hel·lè Arquimedes amb comentaris d'Etoci que foren fets el 1269 a la cort papal de Viterbo. Guillem consultà dos dels millors manuscrits grecs d'Arquimedes, avui dia desapareguts.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «William of Moerbeke» (en anglès). The Catholic Encyclopedia. New Advent LLC. [Consulta: 27 maig 2024].
* ↑ Aristòtil. Política. Comentada per Joan Alberich i Mariné. Barcelona: RBA, 2014, p. 37. ISBN 9788482646916.
# Hephaestus tulliensis

Hephaestus tulliensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 11-12 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 7-10 radis tous a l'anal.
* En comparança amb Hephaestus fuliginosus, aquesta espècie no té la banda fosca a la base de l'aleta pectoral.

## Reproducció

Els mascles assoleixen la maduresa sexual en arribar als 13 cm de llargària i la reproducció té lloc entre el juliol i l'octubre.

## Alimentació

Menja una àmplia gamma de macroinvertebrats (com ara, crustacis i insectes terrestres i aquàtics) i algues.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est de Queensland (Austràlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ De Vis C. W., 1884. New Australian fishes in the Queensland Museum. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 9 (pt 2). 389-400.
* ↑ De Vis, C. W., 1884. New Australian fishes in the Queensland Museum. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 9 (pt 2): 389-400.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Stoke-on-Trent

Stoke-on-Trent (sovint abreujat Stoke) és una ciutat de Staffordshire, Anglaterra, que forma una connurbació de gairebé 19 km de llargada amb una superfície de 93 km². Juntament amb Newcastle-under-Lyme i Kidsgrove, Stoke forma l'anomenada àrea urbana de The Potteries. Aquesta, al seu torn, sumada amb l'àrea rural de Staffordshire Moorlands, forma North Staffordshire, que el 2001 tenia 457,165 persones.
La connurbació és policèntrica, formada per la federació a principis del segle xx de sis pobles originalment separats i diversos llogarrets. El lloc del qual el poble federat (que no fou ciutat fins a 1925) prengué el nom va ser Stoke-upon-Trent, ja que era on es trobava l'administració principal i l'estació de trens més important. Després de la unió, Hanley esdevingué el centre de comerç principal de la ciutat, tot i els esforços per evitar aquest fet del seu rival Burslem. Els tres altres pobles que formaren la ciutat són Tunstall, Longton i Fenton.
Stoke-on-Trent és considerada la casa de la indústria de la terrissa d'Anglaterra i és sovint conegut com a The Potteries (les terrisseries). Antigament va ser un centre eminentment industrial, però avui en dia destaca més el sector terciari i els centres de distribució. La ciutat és una autoritat unitària amb alcalde escollit directament. Després d'un referèndum el 2008, però, el sistema polític de la ciutat podria canviar.
# Willem de Sitter

Willem de Sitter (Snits, 6 de maig de 1872 - Leiden, 20 de novembre de 1934) va ser un matemàtic, físic i astrònom neerlandès.
Nascut a Sneek, Williem De Sitter va estudiar matemàtiques a la Universitat de Groningen, on va treballar per al laboratori astronòmic. Entre 1897 i 1899 va treballar a l'Observatori de la Ciutat del Cap a Sud-àfrica. El 1908 va ser nomenat professor d'Astronomia a la Universitat de Leiden, també va ser director de l'Observatori d'aquesta ciutat des de 1919 fins a la seva mort.
De Sitter va fer les seves principals contribucions al camp de la Cosmologia física. El 1932 va ser coautor juntament amb Albert Einstein d'un treball, en el qual argumentaven que pot existir grans quantitats de matèria que no emetin llum, actualment coneguts com a forats negres. També va destacar pel concepte d'Univers De Sitter, una solució per a la teoria de la relativitat general d'Einstein en la qual no hi ha materia i una constant cosmològica positiva. Això resulta en una expansió exponencial, Univers buit. De Sitter també va ser famós per la seva investigació del planeta Júpiter. Va morir el 20 de novembre de 1934 a Leiden.

## Referències

* ↑ «Willem de Sitter». Encyclopædia Britannica [Consulta: 8 juny 2017].

## Enllaços externs

* Biografia de Willem de Sitter Arxivat 2010-07-26 a Wayback Machine.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Willem de Sitter» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Suite per a violí i piano (Britten)

La Suite per a violí i piano, op. 6, és una suite composta per Benjamin Britten. La primera actuació de l'obra completa es va donar el 13 de març de 1936 com a part d'una emissió de la BBC. L'estrena en públic va tenir lloc el 21 d'abril de 1936 al Casal del Metge de Barcelona, amb Antoni Brosa i Vives al violí i el mateix compositor al piano, en el marc del Festival de la Societat Internacional de Música que aquell any es va celebrar a la capital catalana.

## Moviments

* Introduction: Andante maestoso
* March: Allegro alla marcia
* Moto perpetuo: Allegro molto e con fuoco
* Lullaby: Lento tranquillo
* Waltz: Alla valse, vivace e rubato

## Representacions

El 17 de desembre de 1934 es va interpretar de forma incompleta, els moviments 1, 3 i 4, al Wigmore Hall de Londres, Henri Temianka el violí i Betty Humby el piano. Originalment publicada el 1935 com una suite completa, tres moviments del grup es van publicar més tard a principis de 1976 (March, Lullaby i Waltz) i es van anomenar 'Tres peces per a violí i piano, de la Suite op. 6 '. Britten també va organitzar March, Lullaby i Waltz per a viola i piano el gener de 1935.

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en anglès). Boosey. [Consulta: 9 agost 2018].
* ↑ «Informació del concert» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 9 agost 2018].
* ↑ Enciclopèdia Espasa, suplement 1979-80, pàg 78
* ↑ «Informació» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 9 agost 2018].
* ↑ «Dades de l'obra» (en anglès). Britten Thematic Catalogue. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2018. [Consulta: 9 agost 2018].
# Suites angleses

Amb el nom de Suites angleses, BWV 806–811, coneixem un grup de sis suites escrites pel compositor alemany Johann Sebastian Bach per a clavicèmbal i generalment considerades com les primeres de les divuit suites (les altres són les sis Suites franceses, BWV 812-817 i les sis Partites, BWV 825-830) que Bach va compondre per a aquest instrument.

## Història

Les Suites angleses foren compostes segurament alhora que les Suites franceses. El seu nom encara avui segueix essent un misteri, ja que no contenen cap tret que pugui identificar-se com a "anglès" i de fet comparteixen amb aquestes darreres l'afinitat amb les danses franceses. Forkel, el primer biògraf de Bach, va provar de donar una justificació per al nom d'aquest recull pretenent que el compositor volia destinar les peces a un noble anglès, possibilitat aquesta de la qual no en resta cap prova documental.
Tradicionalment s'havia donat com a data de composició de les sis suites els anys 1718 a 1720, època en què el compositor residia a Cöthen. Investigacions més recents, tanmateix, suggereixen que foren escrites abans, cap als volts de 1715, quan Bach vivia encara a Weimar.
Coincideixen les Suites angleses amb els dos altres reculls bachians esmentats en l'estructura general de cadascuna de les peces, que segueix una sèrie de danses i moviments, i en el tractament que fa Bach de les ornamentacions. La inclusió d'un preludi per a cadascuna de les suites, tanmateix, les allunya de la tradició derivada de la suite francesa, exemplificada en l'obra de compositors com Johann Jakob Froberger i Georg Böhm, per exemple, en què els moviments de dansa (Alemanda, Courante, Sarabanda i Giga) se succeeixen de manera estricta, sense l'ús de preludi.

## Les sis Suites angleses

* 1a suite en la major, BWV 806
    Preludi, Allemande, Courante I, Courante II, Sarabanda, Bourrée I, Bourrée II, Giga
Preludi (?·pàg.)
Allemande (?·pàg.)
Courante I (?·pàg.)
Courante II (?·pàg.)
Sarabande (?·pàg.)
Bourrés I i II (?·pàg.)
Giga (?·pàg.)
* 2a suite en la menor, BWV 807
    Preludi, Alemanda, Courante, Sarabanda, Bourrée I, Bourrée II, Giga
* 3a suite en sol menor, BWV 808
    Preludi, Alemanda, Courante, Sarabanda, Gavota I, Gavota II, Giga
* 4a suite en fa major, BWV 809
    Preludi, Alemanda, Courante, Sarabanda, Minueto I, Minueto II, Giga
* 5a suite en mi menor, BWV 810
    Preludi, Alemanda, Courante, Sarabanda, Passepied I, Passepied II, Giga
* 6a suite en re menor, BWV 811
    Preludi, Alemanda, Courante, Sarabanda, Gavota I, Gavota II, Giga

## Enregistraments destacables
### Al clave

* Kenneth Gilbert, (Harmonia Mundi, 1981)
* Gustav Leonhardt, (Virgin, 1984)
* Colin Tilney, (Music&Arts, 1993)

### Al piano

* Glenn Gould (Sony, 1977)
* Ivo Pogorelić (Deutsche Grammophon, 1985)
* Andràs Schiff (Decca, 1988)
# Sklandrausis

L'sklandrausis és un plat tradicional de la gastronomia letona que té origen livonià. Es tracta d'un pastís dolç fet amb sègol, massa, farcit amb patata o pastanaga i assaonat amb alcaravia. Es pot servir com a entrant o com a plat principal i és típic de moltes celebracions en aquest país. El 2013 va ser reconegut com a especialitat tradicional per la Comissió Europea.

## Referències

* ↑ «Sklandrausis: Latvian Vegetable Tart». food.com.
* ↑ Straumanis, Andris. «European Commission designates sklandrausis as traditional speciality». http://latviansonline.com.
# Sklabiňa

Sklabiňa és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2011 tenia 600 habitants.
# Xipiu diademat

El xipiu diademat (Poospiza rubecula) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls a ambdues vessants dels Andes del nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Xipiu diademat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)