OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aleksandr Vesselovski

Aleksandr Nikolàievitx Vesselovski —rus: Алекса́ндр Никола́евич Весело́вский, també transcrit Alexander Vesselovsky— (Moscou, 16 de febrer de 1838 - Sant Petersburg, 23 d'octubre de 1906) fou un lingüista i teòric literari rus que va establir les bases dels estudis de Literatura Comparada.

## Trajectòria

Fill d'un general, va tenir com a tutor a Fiódor Busláev, i va estudiar a la Universitat Estatal de Moscou de 1854 a 1858. Després d'una breu estada a Espanya en qualitat de tutor del fill de l'ambaixador rus, Vesselovski va continuar la seva educació amb Heymann Steinthal a Berlín i Praga, i va passar tres anys treballant en biblioteques italianes. Al seu retorn a Rússia, va ser professor a Moscou i Sant Petersburg i va ser triat membre de l'Acadèmia de Ciències de Sant Petersburg el 1876.
Els primers estudis de Vesselovski en literatura medieval italiana el van portar a pensar que moltes trames i figures literàries van ser portades a Europa des d'Orient a través de l'Imperi Romà d'Orient. Examinant la literatura des del punt de vista genètic, Aleksandr Vesselovski i el seu germà Aleksei (1843-1918) van intentar construir una teoria totalitzadora sobre l'origen i desenvolupament de la poesia. El 1899, el més gran dels germans va argumentar que «la font i arrel sincrètica dels gèneres poètics» pot ser rastrejada fins als jocs populars ritualitzats i els càntics folklòrics.

## Influència

A la Unió Soviètica, Vesselovski i els seus seguidors van ser criticats per la seva «etnografisme», que permetia a l'«estudi de les fonts créixer fins a un grau d'hipertròfia, i que dissol, per tant, el caràcter específic del treball literari en una col·lecció d'influències».
Els formalistes de Sant Petersburg van compartir a grans trets una visió crítica de la teoria de Vesselovski, encara que s'ha suggerit que la doctrina de Vesselovski va ser en realitat un punt a partir del qual van evolucionar «de manera lineal, si bé polèmica».
Encara que el seu treball ha estat generalment oblidat pels investigadors occidentals (probablement per la manca de traduccions), Vesselovski ha estat considerat com «un dels estudiosos més instruïts i originals que ha donat Rusia» i «el representant més significatiu dels estudis comparatistes en l'acadèmia russa i europea del segle XIX».

## Referències

* ↑ Eleazar Meletinsky. The Poetics of Myth. Routledge, 1998. Page 139.
* ↑ Rachel Polonsky (English Literature and the Russian Aesthetic Renaissance. Cambridge University Press, 1998. Page 17) citant: Jauss, Hans Robert. Toward an Aesthetic of Reception. University of Minnesota Press, 1982.
* ↑ Dragan Kujundzic. The Returns of History: Russian Nietzscheans After Modernity. SUNY Press, 1997. Pàg. 8.
* ↑ Gogol from the Twentieth Century: Eleven Essays, ed. Robert A. Maguire. Princeton University Press, 1974. Pag. 39-40.
* ↑ Rachel Polonsky (English Literature and the Russian Aesthetic Renaissance. Cambridge University Press, 1998. Page 17) citant Sravnitelnoe literaturovedenie, de Viktor Zhirmunsky, p. 84.
# Robert Hippolyte Chodat

Robert Hippolyte Chodat (4 de juny de 1865, Moutier – 28 d'abril de 1934) va ser un botànic suís i professor i director de l'institut botànic de la Universitat de Ginebra.
Estudià medicina a ginebra on més tard va ser lector de farmàcia. L'any 1908 va ser nomenat rector de la Universitat de Ginebra.
Chodat va ser una autoritat en la família botànica Polygalaceae. L'any 1914, amb Emil Hassler (1864-1937), recollí plantes de la Regió Oriental del Paraguai. L'any 1933 va guanyar la Linnean Medal.

## Algunes publicacions

* Monographia Polygalacearum, vol.1- 1891, vol.2- 1893
* 1898-1907 : Plantae Hasslerianae (with Emil Hassler)
* Etude Critique et Experimentale sur le Polymorphisme des Algues, 1909
* La Végétation du Paraguay. Résultats Scientifiques d'une Mission Botanique Suisse au Paraguay, (with Wilhelm Vischer 1890-1960).
* La biologie des plantes: Les plantes aquatiques, 1917

## Referències

* Robert Chodat, Dictionaire Historique Suisse (DHS)
* HUH- Index of Botanical Publications

## Notes

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Original title: Plantae Hasslerianae soit énumération des plantes récoltées par le Dr. Émile Hassler, d'Aarau (Suisse) et déterminées par le Prof. Dr. R. Chodat avec l'aide de plusieurs collaborateurs, Bull. Herb. Boissier (1898-1907).
* ↑ CHODAT, R. (1898-1902). Plantae Hasslerianae [...]. Première partie. Université de Genève, Institut de Botanique, Genève.
* ↑ CHODAT, R. & E. HASSLER (1902-1907). Plantae Hasslerianae [...]. Deuxième partie. Université de Genève, Institut de Botanique, Genève.
* ↑ RAMELLA, L. & P. PERRET (2003a). La obra Plantae Hasslerianae de R. Chodat & E. Hassler : un análisis bibliográfico. Candollea 58: 399-406.
* ↑ RAMELLA, L. & P. PERRET (2003b). Editores, autores y autoridades en la obra Plantae Hasslerianae de R. Chodat & E. Hassler. Candollea 58: 407-427.
# Els problemes de la Sally

Els problemes de la Sally (títol original en anglès The Fuller Brush Girl) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lloyd Bacon i estrenada l'any 1950. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una història rocambolesca sobre contrabandistes, productes de bellesa i assassinats que té per protagonista la pèl-roja Lucille Ball.

## Comentaris

Comèdia boja amb guió de Frank Tashlin, que amb astúcia posa un ull al cinema còmic mut (hi ha Slapstick per parar un tren) i preconitza el seu immediat futur de glòria amb Jerry Lewis. Ve a ser una prolongació de The fuller brusch man, un altre guió de Tashlin, dos anys anterior, al servei de Red Skelton.

## Repartiment

* Lucille Ball: Sally Elliot
* Eddie Albert: Humphrey Briggs
* Carl Benton Reid: Mr. Christy
* Gale Robbins: Ruby Rawlings
* Jeff Donnell: Jane Bixby
* Jerome Cowan: Harvey Simpson
* John Litel: Mr. Watkins
* Fred Graham: Rocky Mitchell
* Lee Patrick: Claire Simpson
* Arthur Space: Insp. Rodgers

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els problemes de la Sally. esadir.cat.
* ↑ «The Fuller Brush Girl». The New York Times.
# Yoichi Doi

Yoichi Doi (Kumamoto, Prefectura de Kumamoto, Japó, 25 de juliol de 1973) és un exfutbolista japonès. Va disputar 4 partits amb la selecció japonesa.

## Referències

* ↑ 土肥洋一介紹 (東京綠茵)
* ↑ «365日FC東京 <第17回> 土肥の日本タイ記録おめでとう». Arxivat de l'original el 2004-10-29. [Consulta: 9 juny 2024]. - 東京中日スポーツ (2004年10月27日)

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Brooklyn Heights (Ohio)

Brooklyn Heights és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.558 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brooklyn Heights tenia 1.558 habitants, 594 habitatges, i 437 famílies. La densitat de població era de 339,9 habitants/km².
Dels 594 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.847 $ i la renda mediana per família de 62.424 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.689 $ mentre que les dones 33.182 $. La renda per capita de la població era de 27.012 $. Aproximadament l'1,5% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brooklyn Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brooklyn Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Acció en circulació

Accions en circulació en finances són aquelles accions emeses per una empresa i detingudes per un inversor (que ha de ser una altra que l'empresa emissora).
Sota certes condicions jurídiques, una empresa pot redimir les seves pròpies accions. En aquest cas, aquestes accions deixen d'estar en circulació, i aleshores es parla d'accions en reserva (treasory stocks).
L'obligació d'informació financera de les empreses públiques que cotitzen també garanteix la publicació de les accions emeses i en circulació. Els informes solen estar disponibles a la secció de relacions amb inversors del lloc web de les empreses.

## Referències

* ↑ Yahoo Finance
* ↑ «Public traded company web sites and total shares». Arxivat de l'original el 2014-11-19. [Consulta: 17 novembre 2014].
# Emparedament

* Per a altres significats, vegeu «Emparedat».
L'emparedament és una forma d'empresonar una persona, normalment de manera perpètua, que consisteix a tancar el condemnat en un espai completament tancat, sense cap sortida. Això inclou el càstig de confinament en llocs extremadament estrets, com l'interior d'un taüt. Quan s'usa com a mètode d'execució, el presoner s'abandona allà per tal que mori d'inanició o deshidratació. Aquesta forma de pena capital és diferent de ser enterrat amb vida, en la qual la mort es produeix per asfíxia.
Hi ha exemples d'emparedament com a mètode d'execució, en el qual es busca la mort del condemnat per inanició. Les vestals verges a l'antiga Roma podien ser condemnades a emparedament si trencaven els seus vots de castedat i a l'antiga Pèrsia està ben documentada aquesta pràctica com a condemna per a lladres, fins i tot fins al segle xx. Hi ha algunes evidències ambigües d'aquesta pràctica, en la variant de tancament en caixes o taüts, a Mongòlia.
No obstant això, s'han testificat o relatat incidents isolats d'emparedament, encara que no com a tradicions habituals, en nombroses bandes i èpoques del món, sigui durant guerres o processos revolucionaris, o com a mètode de sacrifici humà ritual en algunes cultures. Així mateix, hi ha nombroses històries d'emparedaments en la llegenda o el folklore, en les quals apareix com una forma de pena de mort. Les troballes de restes humanes que de tant en tant s'han produït darrere de parets o en habitacions abandonades d'immobles antics semblen evidències de pràctiques sacrificials o formes de càstig. Per altra banda, l'emparedament voluntari va ser una forma d'anacoretisme femení existent durant l'edat mitjana.

## Referències

* ↑ Dowling (2001), Vestal Virgins-Chaste keepers of the flame
* ↑ John Fryer (1698), p.318
* ↑ New Zealand Herald (1914), p.7
# Bauer Bodoni

Bauer Bodoni és una variació, dissenyada per Heinrich Jost i Louis Hoell, del tipus de lletra Bodoni. Es tracta d'una interpretació de la sèrie original de tipus de lletra Bodoni dissenyades per Giambattista Bodoni (1740-1813) en 1798. La nova versió recuperada va ser llançada en 1926 per la foneria Bauer Type Foundry.
Segons la classificació Vox-ATypI (Association Typographique Internationale) pertany a la classe de les didones dins el grup de les modernes.

## Característiques

La característica essencial d'aquesta tipografia és el contrast molt destacat entre els traços gruixats i els fins. També destacar una forta modulació vertical amb traços terminals molt prims i enquadrats.

## Comparativa Bauer Bodoni vs Bodoni

Entre les versions de la Bodoni existents avui dia, la més aconseguida potser és la Bauer Bodoni. Les seves formes són més semblants a les originals i tenen una elegància i delicadesa que no tenen les altres versions.

## L'evolució d'un tipus clàssic

Els tipus d'estil modern utilitzats per Giambattista Bodoni van suposar una innovació radical en l'escena tipogràfica europea a partir de 1787.
Durant el segle XX hi va haver diverses iniciatives de recuperació de la lletra Bodoni, incloent les de Linotype (1914-1916) i Monotype (1921). La versió de Bauer és una de les més fidels a l'original del segle xviii. Heinrich Jost, director artístic de la foneria Bauer (Frankfurt) des de 1922, es va fer càrrec del seu disseny buscant uns resultats similars als de Bodoni per una època on el paper, les tintes i els mètodes d'impressió havien canviat. Per al tallat dels motlles per als tipus va confiar en la destresa del gravador Louis Hoell.
* Bodoni, Giambattista. Impressor i tipògraf italià (1740-1813)

## Què s'ha dit de la Bodoni

| « | "La lletjor sufocant de la lletra Bodoni, el tipus més il·legible mai dissenyat, amb els seus absurds gruixos i prims, ha estat en la seva majoria relegada a treballs que professen l'utilitarisme (encara que, per què l'utilitarisme ha d'utilitzar tipus illegibles? No ho entenc." | » |
| — William Morris |||

## Referències

* 1 2 3 Judy Allan Typography http://judyallanbookdesign.com/pages/articles.html Arxivat 2011-02-04 a Wayback Machine.
* 1 2 Perfect, Christopher. Guia Completa de la Tipografía (Títol original:'The Complete Typographer'). Blume:, 1994. ISBN 84-8076-090-7 (pàgina 114)
* ↑ Bierut, Michael. Looking closer 3: classic writings on graphic design (en anglès). Allworth Communications, 1999, p.3. ISBN 1581150229. «The sweltering hideousness of the Bodoni letter, the most illegible type that was ever cut, with its preposterous thicks and thins, has been mostly relegated to works that do not profess anything but the baldest utilitarianism (though why even utilitarianism should use illegible types, I fail to see)»

## Enllaços externs

* Myfonts Arxivat 2010-11-22 a Wayback Machine. (anglès)
* Letrag (castellà)
* Unos tipos duros (castellà)
* Rightreading (anglès)
* Vídeo. Exemples que fan ús de la Bodoni (anglès)
# Robert Stawell Ball

Robert Stawell Ball o, simplement, Robert Ball (1840-1913) va ser un matemàtic i astrònom irlandès professor de la Universitat de Cambridge i molt conegut per la seva labor divulgativa de l'astronomia.

## Vida i Obra

Ball era fill del naturalista irlandès Robert Ball. A partir de 1857 va estudiar al Trinity College (Dublín), on va obtenir una beca el 1860 i es va graduar el 1865, especialitzant-se en matemàtiques i física. Entre 1865 i 1867 va treballar com tutor dels fills de William Parsons, comte de Rosse, tenint accés al magnífics telescopis del comte. El 1867 va ser nomenat professor de mecànica del recent inaugurat Royal College of Science de Dublín. En retirar-se Franz Brünnow el 1874, va ser nomenat astrònom reial d'Irlanda i professor d'astronomia de la universitat de Dublín en la seva substitució. Els càrrecs portaven aparellats la direcció del observatori de Dunsink.
Finalment, el 1892 va ser nomenat catedràtic d'astronomia de la universitat de Cambridge, càrrec que va mantenir la resta del seus dies. També va ser president de la Royal Astronomical Society (1897-1899) i de la secció de matemàtiques de la British Association for the Advancement of Science (1899-1900).
A part de la seva teoria dels cargols (1876) per explicar la dinàmica dels cossos rígids, Ball va ser l'estrella del circuit de les conferències d'astronomia a partir de 1890. A més de ser un showman reconegut que esquitxava d'humor les seves conferències, també les omplia d'il·lustracions adequades a l'edat de la seva audiència.
També va escriure nombrosos llibres divulgatius, el més famós del quals, The history of the Heavens (1886), es va reeditar nombroses vegades malgrat el seu preu prohibitiu.

## Referències

* ↑ Chapman, 2002, p. 208, diu que és a l'església de St. Giles.
* ↑ Lightman, 2007, p. 398.
* ↑ Chapman, 2007, p. 201.
* ↑ Marché, 2007, p. 89.
* ↑ Lightman, 2007, p. 399.
* ↑ Lipkin i Duffy, 2002, p. 1-11.
* ↑ Lightman, 2007, p. 401.
* ↑ Chapman, 2007, p. 204-205.
* ↑ Lightman, 2007, p. 404.
* ↑ Chapman, 2002, p. 207.

## Bibliografia

* Chapman, Allan «Sir Robert Stawell Ball (1840-1913): Royal Astronomer in Ireland and astronomy's public voice» (en (anglès)). Journal of Astronomical History and Heritage, Vol. 10, Num. 3, 2007, pàg. 198-210. ISSN: 1440-2807.
* Lightman, Bernard. Victorian Popularizers of Science: Designing Nature for New Audiences (en (anglès)). The University of Chicago Press, 2007. ISBN 978-0-226-48118-0.
* Lipkin, H.; Duffy, J. «Sir Robert Stawell Ball and methodologies of modern screw theory» (en (anglès)). Journal of Mechanical Engineering Science, Vol. 216, Num. 1, 2002, pàg. 1-11. DOI: 10.1243/0954406021524828. ISSN: 0954-4062.
* Marché, Jordan D. «Ball, Robert Stawell». A: Thomas Hockey (ed.). Biographical Encyclopedia of Astronomers (en (anglès)). Springer, 2007, p. 89. ISBN 978-0-387-31022-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Robert Stawell Ball» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Yoichiro Nambu

Yoichiro Nambu (japonès: 南部 陽一郎; Nambu Yōichirō) (Fukui, Japó, 18 de gener de 1921-Osaka, 15 de juliol de 2015) fou un físic i professor universitari estatunidenc d'origen japonès que fou guardonat amb el Premi Nobel de Física l'any 2008.

## Biografia

Va néixer el 18 de gener de 1921 a la ciutat de Fukui, població situada a la prefectura del mateix nom. Després d'estudiar a la seva població natal va traslladar-se a la ciutat de Tòquio per estudiar física a la Universitat Imperial de Tòquio, on es graduà el 1942. El 1949 va esdevenir professor a la Universitat de la Ciutat d'Osaka, convertint-se en uns dels més joves d'aquest centre. El 1952 va traslladar-se als Estats Units d'Amèrica convidat per l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, i el 1958 es convertí en professor de la Universitat de Chicago. Instal·lat en aquesta ciutat, el 1970 aconseguí la nacionalitat nord-americana.

## Recerca científica

Interessat per la física subatòmica va proposar l'anomenada "càrrega de color" de la cromodinàmica quàntica, i treballà en els principis de trencament espontani de simetria electrofeble dins del model estàndard de partícules fonamentals. Així mateix va descobrir que el model de doble ressonància podia explicar-se amb la teoria de cordes de la mecànica quàntica, sent un dels màxims exponents d'aquesta teoria. A ell se li déu el nom de l'acció Nambu-Goto (juntament a Tetsuo Goto) i els bosons sense massa sovint són anomenats bosons Nambu-Goldstone. Igualment, va desenvolupar el model de Nambu-Jona-Lasinio amb el físic italià G.Jona-Lasinio.
L'octubre de 2008 fou guardonat amb el Premi Nobel de Física pel descobriment del mecanisme de la ruptura espontània de simetria en la física subatòmica. Compartí el premi amb els japonesos Makoto Kobayashi i Toshihide Masukawa.

## Referències

* ↑ «Nambu Facts» (en anglès). Nobel Prize, 2008. [Consulta: nov. 2015].
# Bru Barnoya i Xiberta

Bru Barnoya Xiberta (Girona, 15 de maig de 1808 - Girona, 9 de febrer de 1888) fou un arquitecte gironí amb càrrec d'arquitecte municipal de la Girona (1838-1847). De la seva tasca arquitectònica sobresurt la urbanització del carrer del Progrés i voltants i el projecte de plaça porticada de Sant Francesc, que el converteixen, junt amb Martí Sureda Deulovol, en els màxims representants a Girona de l'arquitectura neoclàssica.
Provinent d'una família amb gran tradició artística des del segle xvii, és fill del fuster-agrimensor i mestre d'obres Lluís Barnoya Matlló. Va estar casat amb Josefa Neyra de Gorgot de Fonsdeviela. El 1836 entra a formar part de l'Ajuntament de Girona, i de 1838 a 1841 actua com a arquitecte municipal sense nomenament, càrrec que obté de la ”Academia de San Fernando” el 1841, i en el que roman fins a 1847. En aquests anys endega múltiples projectes en diferents llocs de la ciutat com la construcció del carrer del Progrés (actual carrer Nou, 1842-1846), el projecte del Molí de Dalt al carrer de la Séquia i la represa de Montfullà per a la societat «La Gerundense» i el projecte de plaça porticada de Sant Francesc (porxos del carrer Sant Francesc) a part de la remodelació de molts carrers.
El 1843 forma part del govern superior polític de la província de Girona. L'any 1844, com a secretari del consistori municipal, és nomenat membre de la Comissió Provincial de Monuments i jutge d'impremta fins a 1846. Aquest mateix any forma societat amb Francesc Xavier Rubalcava i Joan Vila, per a la creació d'“un gimnasio que sirva de educación preparatoria para todas las carreras».
El 1847 és nomenat agrimensor i mestre de l'Escola Normal Superior, càrrec pel que deixa el d'arquitecte municipal exercint no obstant d'arquitecte particular fins a 1872. Els seus col·laboradors foren els mestres d'obres Josep Reinal, Narcís Llach Carbó, Francesc, Joan i Theodor Bartomeu, Jeroni Martí i Joan Oliveras; els fusters Joaquim Jaquet i Narcís Illa i el serraller Josep Bosch.
El 1849 és nomenat director de Camins Veïnals de la Província i a partir del curs 1859-1860 és el director de l'Escola Normal. També actua com a inspector d'escoles d'ensenyament primari.

## Referències

* 1 2 3 Molí i Frigola, Montserrat «Els Arquitectes del segle xix a la província de Girona: Bru Barnoya i Xiberta». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins 22 365-371, 1974.
* ↑ Josep Lluís Barrasa i Rosario Calero «Escoles i ensenyament a mitjan segle xix al Baix Llobregat». Materials del Baix Llobregat, 9, 2003. Arxivat de l'original el 2015-10-24 [Consulta: 6 novembre 2015]. Arxivat 2015-10-24 a Wayback Machine.
# Acció del 9 d'agost de 1780

La acció del 9 d'agost de 1780, captura del doble comboi anglès de 1780 o batalla del cap de Santa Maria (1780) es va produir en el marc de la Guerra d'Independència dels Estats Units, quan partint de la informació proporcionada pels serveis d'intel·ligència espanyols, una flota combinada hispanofrancesa al comandament del director general de l'Armada Espanyola, Luis de Córdova y Córdova, va aconseguir capturar gairebé sense resistència i quan encara no s'havien separat a dos combois anglesos, un amb destinació a l'Índia i un altre amb destinació a Amèrica, que carregats de tropes, pertrets i armes es dirigien a donar suport a les guerres colonials angleses a ultramar.
Les pèrdues van suposar per al Regne Unit el major desastre logístic de la seva història naval, superant fins i tot al sofert pel comboi PQ 17, perdut davant forces alemanyes més d'un segle i mig després, durant la Segona Guerra Mundial. El nombre de vaixells i homes capturats, així com la quantitat de més d'un milió de lliures esterlines en lingots i monedes d'or que van passar a mans espanyoles, van provocar fortes pèrdues en la borsa de Londres, el que va perjudicar greument les finances per poder sostenir les llunyanes guerres que lliurava.

## Referències

* ↑ The London Encyclopaedia, Or Universal Dictionary Of Science, Art, Literature And Practical Mechanics, Comprising A Popular View Of The Present State Of Knowledge, Vol X (en anglès). Thomas Tegg Publishing, 1829, p.483.
* ↑ The encyclopaedia of London,
* ↑ Guthrie, William. A New Geographical, Historical And Commercial Grammar And Present State Of The World.Complete With 30 Fold Out Maps - All Present (en anglès). J. Johnson Publishing, 1808, p.354.
* ↑ Ramsay, David. Universal History Americanized, or an Historical View of the World from the Earliest Records to the Nineteenth Century, with a Particular Reference to the State of Society, Literature, Religion, and Form of Government of the United States of America. Vol. VI (en anglès). M.Carey and son, 1819, p.184.
* ↑ Bisset, Robert. The History of the Reign of George Iii. to Which Is Prefixed, a View of the Progressive Improvement of England, in Prosperity and Strength, to the Accession of His Majesty. Vol III (en anglès), 1820, p.46.

## Bibliografia

* La revista militar: diari d'art, ciència i literatura militar, Volum 8 1851]
* web todoababor