OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escites de Zancle

Escites (en grec antic: Σκύθης, llatí: Scythes) fou tirà de Zancle (Sicília) cap a l'any 494 aC.
Heròdot esmenta un Cadme, tirà de Cos que va ser foragitat de la tirania i va anar a Zancle, on es va establir. Suposa que devia assolir la tirania que hauria transmès al seu fill Escites; modernament, però, es pensa que aquest Cadme era fill d'Escites, no pas el pare.
Cap als anys 497/494 aC els habitants de la ciutat de Zancle havien convidat els jonis fugitius de l'invasió persa a venir a Sicília per fundar una colònia que s'anomenaria Cala Acte (grec antic: Καλὴ Ἀκτή, Kalé Akté, 'el cap bell') a la costa nord de Sicília, i l'oferta va ser acceptada per un bon nombre d'habitants de Samos i per alguns fugitius de Milet. Quan els colons van arribar a Locres Epizefiris, van saber que Escites estava en guerra contra els sículs, i els colons van ser convençuts per Anaxilau, tirà de Règion, per aprofitar la seva absència i conquerir Zancle. Escites en veure la seva ciutat atacada va demanar ajut al tirà Hipòcrates de Gela, amb qui tenia un acord. Però Hipòcrates, quan va ser al campament d'Escites, el va empresonar, a ell i al seu germà Pitògenes, i els va enviar presoners a Ínic. A més, va trair els seus aliats, els habitants de Zancle, donant la ciutat als colons de Samos.
Escites es va poder escapar cap a Hímera, i d'allí va anar a Pèrsia, a la cort de Darios I el Gran, que el va rebre amb honors i el va acollir a la seva cort i probablement li va donar la tirania de Cos. Més tard va visitar Zancle acompanyat del poeta Epicarm, però va retornar a Pèrsia on va morir ja vell, posseint grans riqueses i admirat de tothom per la bondat del seu caràcter. Heròdot fa menció d'Anaxilau i d'Hipòcrates, i els qualifica de tirans (τύραννοι), però a Escites li dona el títol de rei (βασιλεύς basileus) o monarca (μούναρχος). Potser va tenir un fill de nom Cadme, que hauria estat també tirà de Cos.

## Referències

* ↑ 1.Scythes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 762-763
# Escipió Africà (desambiguació)

Escipió Africà és el nom dels següents personatges:
* Publi Corneli Escipió Africà, cònsol romà, vencedor a la batalla de Zama (202 aC), motiu pel qual rebé el sobrenom d'Africà
* Publi Corneli Escipió, fill de l'anterior i, ocasionalment, dit també Africà, en referència al pare
* Publi Corneli Escipió Africà Emilià, cònsol romà, conqueridor de Cartago (146 aC), motiu pel qual rebé també el sobrenom d'Africà, i fill adoptiu de l'anterior

## Vegeu també
### En anglès

* Scipio Africanus (en), obra de Charles Beckingham de 1718
* George John Scipio Africanus (en) (1763–1834), esclau africà que esdevengué emprenedor a Anglaterra
* Scipio Africanus Jones (en) (1863–1943), advocat, polític i professor americà
* Scipio Africanus Mussabini (en) «Sam Mussabini» (1867-1927), atleta i entrenador anglès

### En italià

* Scipione Africano (it), vaixell de guerra italià durant la Segona Guerra Mundial
* Scipione l'Africano (it), film italià de 1937
# Encerrados con un solo juguete

Encerrados con un solo juguete (Seix Barral - 1960) Òpera prima del novel·lista Juan Marsé, Encerrados con un solo juguete recull molts dels personatges i escenaris que esdevindran recurrents en l'obra de Marsé. El desarrelament identitari produït per la Guerra Civil Espanyola i la convulsa situació d'uns joves de la postguerra davant la decadència moral articulen el fil argumental de la novel·la. La crítica del moment la va titllar d'interessant mostra de l'objectivisme triomfant de l'època, tot i que l'autor la qualifica de decadent, intimista i subjectiva.
Va resultar finalista del Premio Biblioteca Breve de l'any 1960, que finalment va quedar desert. La novel·la ha estat traduïda al francès per l'editorial Gallimard.

## Referències

* ↑ «Encerrados con un solo juguete - Sinopsis». Página Oficial de Juan Marsé. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2014. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Encerrados con un solo juguete - Traducciones». Página Oficial Juan Marsé. Arxivat de l'original el 27 de juny 2012. [Consulta: 7 febrer 2014].
# Encesa del motor

L ' encesa del motor és un sistema de producció i distribució, en el cas de més d'un cilindre, de l'espurna d'alta tensió necessària en la bugia per a produir l'explosió provocada en els motors de benzina (cicle Otto) ja siguin de 2 o de 4 temps (2T i 4T)

## Constitució

El sistema consta en essència de:
* Bobina d'encesa inductiva d'alta tensió, amb circuit primari i secundari
* Dispositiu d'interrupció del primari en sincronisme amb el cicle del/s cilindre/s
* Dispositiu de connexió i de distribució del corrent d'alta tensió del secundari a la (les) Bugia (es)
* Bugia (es)

## Funcionament

* Bobina: és un transformador inductiu amb nucli de ferro i dos debanats, un de poques espires alimentat amb el voltatge de bateria (12V) des del contacte o primari, i un altre paral·lel amb 1000 vegades més espires, anomenat secundari, genera en el debanament secundari un corrent d'alta tensió, en aquest cas 12.000 V, quan s'interromp bruscament el circuit del primari.
* Dispositiu d'interrupció del primari: antigament mecànic, els anomenats "platins" o ruptor, ha estat gradualment substituït per dispositius electrònics, essencialment transistors de potència amb sincronització electrònica mitjançant sensors en parts mòbils del motor.
* Dispositiu de distribució del corrent d'alta a les bugies: es feia antigament de forma mecànica mitjançant el Distribuïdor, avui dia es fa de forma estàtica, ja que s'agrupen les bugies per parelles en els cilindres els pistons treballen paral·lels, és a dir amb un desfasament de 360° en els seus cicles, i últimament fins i tot acoblant una bobina per bugia, distribuint únicament la funció de tall del primari des de la unitat electrònica de control o de comandament (calculador de la gestió motor)
* A la (les) bugias es produeix entre els seus elèctrodes, dins de la cambra de combustió, un arc de plasma d'uns 2 ms de durada, que encén la barreja prèviament comprimida, generant un augment de pressió considerable el qual s'aprofita en la carrera útil de treball del pistó.

## Possibles avaries

Les degudes a problemes mecànics del sistema, com desajust del ruptor o platins, o del distribuïdor del motor avui dia desapareguts amb l'encesa electrònica integral. Les degudes a problemes elèctrics, com interrupcions o curtcircuits en la bobina. Les degudes a desajustos de l'avanç, com la Detonació (motor alternatiu).

## Vegeu també

* Motor de combustió interna
* Motor de combustió interna alternatiu
* Motor Wankel
* Motor dièsel

## Referències bibliogràfiques

* "Manual de la tècnica de l'automòbil" BOSCH (ISBN 3-934584-82-9)

## Enllaços externs

* Funcionament de l'encesa
# Sgurgola

Sgurgola és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 60 km al sud-est de Roma i a uns 15 km a l'oest de Frosinone.
Sgurgola limita amb els municipis d'Anagni, Ferentino, Gorga i Morolo.
A 1 de gener de 2019 tenia 2.597 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Monarca caranegre

El monarca caranegre (Monarcha melanopsis) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos densos, sovint de ribera a la llarga de les costes orientals d'Austràlia, des del nord-est de Queensland cap al sud fins al sud-est de Victòria.

## Referències

* ↑ «Monarca caranegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Selenops radiatus

Selenops radiatus és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels selenòpids (Selenopidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1819 per Latreille.
Aquesta espècie es troba al Mediterrani, a Àfrica i a Àsia (Índia, Myanmar, Xina). El mascle fa 16,5 mm i la femella 16,5 mm.

## Sinonímies

Segons el World Spider Catalog amb data de 7 de gener de 2019, es reconeixen les següents sinonímies:
* Selenops omalosoma Dufour, 1820
* Selenops aegyptiaca Audouin, 1826
* Selenops annulipes Walckenaer, 1837
* Selenops peregrinator Walckenaer, 1837
* Selenops alacer Blackwall, 1865
* Selenops sansibaricus Gerstäcker, 1873
* Selenops latreillei Simon, 1875
* Selenops aegyptica O. Pickard-Cambridge, 1876
* Selenops malabarensis Simon, 1880
* Selenops birmanicus Thorell, 1895
* Selenops diversus O. Pickard-Cambridge, 1898
* Selenops radiatus peryensis Lessert, 1936
* Selenops radiatus damaranus Lawrence, 1940
* Selenops strandi Caporiacco, 1941
* Selenops montanus Caporiacco, 1947 nec Lawrence, 1940
* Selenops roweri Caporiacco, 1949
* Selenops cordatus Zhu, Sha & Chen, 1990

## Referències

* 1 2 3 (anglès) World Spider Catalog: Selenops radiatus Latreille, 1819 en la família Selenopidae +base de dades. Accés el 5 de gener de 2019.
* ↑ Latreille, P. A. (1819). Articles sur les araignées. Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle, Paris Ed. II, 22.
* ↑ «unibe». Arxivat de l'original el 2016-12-31. [Consulta: 7 gener 2019].
# Achala Basanta

Achala Basanta ('Font eterna') és una muntanya del districte de Cuttak a Orissa (Índia), on estan situades les ruïnes de Majhipur, la residència d'un antic cap tribal hindú.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Antoni Llardén i Carratalà

Antoni Llardén i Carratalà (Barcelona, 1951) és un empresari i enginyer industrial català, president d'Enagás des de 2007.
És enginyer industrial per l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona. Va iniciar la seva carrera a Enginyers Consultors. Al llarg de la seva trajectòria ha ocupat diferents responsabilitats, especialment al sector de les infraestructures i de l'energia. Està casat i té un fill. També va ser membre dels consells d'administració de l'Instituto Nacional de Industria, de l'Institut de Crèdit Oficial, de Telefónica, d'Enresa i de Caixa Catalunya.

## Referències

* ↑ «Antoni Llardén, nuevo presidente de Enagás. El Mundo. 24.01.2007».
* ↑ «Antonio Llardén, el ingeniero de Serra».
* ↑ «Un experto de la energía. Cinco Días. 29.08.2012».
* ↑ Palà, Roger. «Catalunya Caixa va repartir en plena fallida milers d'euros en dietes a càrrecs del PSC i de CiU». Crític, 25-11-2014. [Consulta: 24 gener 2015].
# Doris Salcedo

Doris Salcedo (Bogotà, 1958) és una artista visual i escultora colombiana. Formada a la Universidad Jorge Tadeo Lozano de Bogotà i a la Universitat de Nova York, va estar posteriorment becada per la Fundació Guggenheim i Penny McCal. La seva obra ha estat exposada als museus més prestigiosos del món, entre d'altres, al Museu d'Art Modern de Nova York, a la Tate Modern de Londres, al Centre Pompidou de París, al Museu Reina Sofia de Madrid o al MACBA de Barcelona. L'any 2010 va guanyar el Premi Velázquez d'Arts Plàstiques.
La seva obra està influïda per les seves experiències vitals a Colòmbia, i generalment es compon d'elements comuns com ara mobles de fusta, roba, formigó, gespa o pètals de rosa. Les seves creacions donen forma a temes com el dolor, el trauma o pèrdua, que provenen de la seva pròpia història personal. Diversos membres de la seva família es troben entre els molts desapareguts per causes polítiques en el seu país d'origen i gran part del seu treball tracta del fet que, malgrat hom pot passar un dol per la mort d'un ésser estimat, la seva desaparició deixa un gran forat.

## Referències

* ↑ «Doris Salcedo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Adam Legzdins

Adam Richard Legzdins (28 de novembre de 1986) és un futbolista professional anglès que juga com a porter pel Burnley FC de la Premier League.

## Referències

* ↑ «Birmingham City FC player profiles: Adam Legzdins». Birmingham City F.C.. Arxivat de l'original el 16 de maig de 2017.
# Ayencourt

Ayencourt és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 179 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Ayencourt era de 179 persones. Hi havia 68 famílies de les quals 20 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 28 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 71 habitatges, 68 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 65 habitatges eren cases. Dels 68 habitatges principals, 53 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 7 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 3 en tenien dues, 10 en tenien tres, 19 en tenien quatre i 34 en tenien cinc o més. 58 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 34 habitatges hi havia un automòbil i a 31 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ayencourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 12 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 12 | 50 a 54 | 12 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 12 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 120 persones, 84 eren actives i 36 eren inactives. De les 84 persones actives 75 estaven ocupades (40 homes i 35 dones) i 9 estaven aturades (5 homes i 4 dones). De les 36 persones inactives 10 estaven jubilades, 15 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Ayencourt hi havia 62 unitats fiscals que integraven 161 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.856 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Ayencourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Ayencourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ayelet Shaked

Ayelet Shaked (hebreu: איילת שקד‎), (Tel-Aviv, 7 de maig de 1976) és una política israeliana, activista i enginyera de programari.
Va exercir com a membre de la Kenesset per a La Llar Jueva del 2013 al 2018, any en què es va escindir a la nova formació Nova Dreta que representà a la Kenésset fins al 2019 i actualment hi és en representació de Yamina. Va ser ministra de justícia del 2015 al 2019. Tot i que fins al 2018 representava un partit religiós, Shaked s'identifica com a política laica.
Va començar la seva carrera a la indústria d'alta tecnologia de Tel-Aviv, treballant com a enginyera a l'empresa Texas Instruments. El 2010 va establir el moviment extraparlamentari My Israel amb Naftali Bennett i el va dirigir fins al maig de 2012. El 2019 va establir el partit Nova Dreta juntament amb Bennett. Després que el partit no passés el llindar electoral a les eleccions israelianes d'abril de 2019, Shaked va planejar unir-se al Likud, però Miri Regev no li va permetre fer-ho. Tanmateix, després del fracàs de Binyamín Netanyahu de formar govern de coalició i de la convocatòria de noves eleccions per al setembre de 2019, Shaked va acabar succeint Bennett com a presidenta de la Nova Dreta i després es va convertir en líder de l'aliança Yamina.
Es considera una de les legisladores més actives i influents d'Israel, i va iniciar i redactar lleis que inclouen la llei d'ONG d'Israel de 2016, la seva llei integral contra el terrorisme, una versió de la proposta de llei bàsica sobre Israel com a estat nació del poble jueu, així com una llei que limita les competències de la Cort Suprema israeliana.

## Referències

* ↑ Talks with a Tel Aviv Settler Haaretz, 22.06.2012
* ↑ Meet the most surprising candidate of "Jewish Home" NRG 11/26/2012
* ↑ Michael Bachner. «Squabbling among right-wing parties persists after Netanyahu-Smotrich scrap». The Times of Israel.
* ↑ «Ayelet Shaked to head New Right list». en.globes.co.il, 21-07-2019.
* ↑ Jeremy Sharon. «New Right and URP seal political union deal». The Jerusalem Post, 30-07-2019.
* ↑ «United Right to run under name 'Yemina'». Arutz Sheva, 12-08-2019.

## Enllaços externs

* Ayelet Shaked a la pàgina web de la Kenésset
# Avdéievka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Avdéievka».
Avdéievka (en rus: Авдеевка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 555 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Baelen

Baelen (Baillou en Való, Bååle en ripuarisch) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. El 2007 tenia uns 4110 habitants. La selva del Hertogenwald cobreix la part meridional del municipi i és regat pel Vesdre.

## Història

El primer esment escrit «Bailus» del poble data de 888. Fins a la fi de l'antic règim. Al segle x la parròquia de Baelen comprenia Goé, Limburg, Bilstain, Henri-Chapelle, Welkenraedt, Eupen i Membach, un domini enorme territorialment però poc poblat.
Administrativament formava part de la diòcesi de Lieja però no del Principat de Lieja, formava un dels cinc jutjats del Ducat de Limburg, que des del 1283 va formar una unió personal amb el ducat de Brabant. Al segle xi, el duc Enric I de Limburg va atorgar la jurisdicció de la parròquia a l'abadia de Rolduc, situada avui a Kerkrade als Països Baixos, que en cobrava els delmes i n'anomenava els curats. Al segle dotze, Bilstain, Limburg i Goé van esdevenir una parròquia independent. Després, les parròquies d'Henri-Chapelle (1445), Eupen (1695), Membach (1803) i Welkenraedt (1803) van destacar-se, tot i continuar depenent de l'abat de Rolduc. Fins al Tractat de Versalles de 1919 la frontera oriental del municipi era també frontera d'estat amb Prússia.

## Llengua

Tot i fer part de la Comunitat Francesa de Bèlgica des de 1963, molta gent encara parla un dialecte fronterer germànic. Es troba al límit de tres llengües: el francès, el neerlandès i l'alemany. Les escoles poden demanar un règim de facilitats lingüístiques. L'origen germànic del poble est troba en molts topònims: Membach, De Hoevel, Runschen, Corbusch, Medael, Loussack. Els topònims francesos al centre són més recents.

## Nuclis

* Baelen
* Membach

## Punts d'interès turístic

* L'església Sant Pau del segle xi, de la qual la fletxa cargolada del campaner és molt típica.Església Sant Pau
* El llac de la presa del Gileppe
* La selva del Hertogenwald
* La reserva natural de les Hautes Fagnes o Hohes Venn

## Referències

* ↑ «Raph Gerkens, Historique de Baelen». Arxivat de l'original el 2008-09-28. [Consulta: 24 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Baelen - Lloc web oficial
# Avinguda de Dénia

L'avinguda de Dénia (anteriorment coneguda com a carretera de València) és una llarga avinguda d'Alacant (País Valencià), considerada l'entrada nord de la ciutat. Forma part de la N-332 i permet els accessos amb, entre d'altres, el veí municipi de Sant Joan d'Alacant. Es localitza per complet al barri de Bonavista de la Creu i serveix de límit per als barris del Pla del Bon Repòs i Joan XXIII.

## Descripció

Es tracta d'una carretera d'uns 2,25 km de longitud, amb entre dos i quatre carrils per sentit, separats per una mitjana i amb diversos túnels i passos a nivell en diversos punts. Destaca el pas a nivell que dona origen a la via, que es coneix popularment com scalextric del Postiguet. La carretera enllaça amb altres vies importants, com la Gran Via i l'Via Parc. Diverses construccions rellevants d'Alacant donen a aquest carrer, com l'edifici Excelsior II, La Piràmide (oficialment Edifici Montreal), el centre comercial Plaza Mar 2, el col·legi Calasancio, l'Hospital Internacional Medimar, el col·legi dels jesuïtes, la clínica Vistahermosa o la urbanització Complex Vistahermosa. Així mateix, diverses escultures urbanes se situen al llarg d'aquesta avinguda, com l'estructura tensegrítica Seccions des Aurees, la font en la intersecció amb la Gran Via o l'escultura Abubilla.

## Història

L'avinguda de Dénia va ser remodelada entre els anys 2007 i 2010 entre l'enllaç de la A-70 i el carrer Pare Esplá. El projecte, conegut com a nova avinguda de Dénia, va suposar una inversió de quasi 60 milions d'euros amb els quals es van construir tres passos subterranis, es van afegir voreres a banda i banda i es va realitzar l'enjardinament. A dia de hui, queda pendent d'acabar el tram entre el Carrer Pare Esplá i la rotonda de la Goteta. Aquest tram pendent contempla la construcció de voreres a banda i banda de la calçada i la construcció d'un nou pas de vianants front el Col·legi de Metges.

## Referències

* ↑ «Guía Urbana». w2.alicante.es. Arxivat de l'original el 26 de novembre de 2016. [Consulta: 9 desembre 2016].
* ↑ «SECCIONS DES AUREES: ESTRUCTURA TENSEGRITY EN ALICANTE». www.alicantevivo.org. [Consulta: 9 desembre 2016].
* ↑ «La nueva avenida de Dénia, una infraestructura clave para Alicante». www.diarioinformacion.com. Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 11 novembre 2010].
* ↑ «El Gobierno acabará la obra de la avenida de Dénia con 4,5 millones». www.diarioinformacion.com. [Consulta: 9 octubre 2012].
* ↑ «La Plataforma para la Movilidad de Alicante exige un nuevo paso per a vianants en la avenida de Dénia» (en castellà). www.diarioinformacion.com. [Consulta: 21 juliol 2019].
# Avenc Clos

L'Avenc Clos és un avenc al Coll Sostrell de Begues que forma part del patrimoni cultural de Begues, descrita parcialment per Gabriel Puig y Larraz en 1896 i explorada de manera completa per primer cop en 1922 per Gabriel Amat i Pagés.

## Referències

* ↑ «Mapa de Patrimoni Cultural de Begues». Ajuntament de Begues, 2010. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 desembre 2014].
* ↑ Puig y Larraz, Gabriel. Cuevas y simas de España.
* ↑ Amat i Carreras, Rafel «Sota el Massís del Garraf. Excursions espeleològiques als avencs de Begues. Campanya 1924.». Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya, 363-364, 1925, pàg. 233-267.