OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ommastrèfids

Els ommastrèfids (Ommastrephidae) són una família de mol·luscs cefalòpodes de l'ordre Oegopsida. Té una distribució cosmopolita i són pescats de manera intensiva. Una de les seves espècies, Todarodes pacificus, representa al voltant del 50% de tots els cefalòpodes capturats anualment.

## Taxonomia

Aquesta família va ser establerta pel zoòleg danès Japetus Steenstrup el 1857. Està dividida en tres subfamílies, 11 gèneres i 25 espècies:
* Família Ommastrephidae
   * Subfamília Illicinae
      * Gèneres Illex
         * Illex argentinus, Argentina
         * Illex coindetii, aluda
         * Illex illecebrosus,
         * Illex oxygonius,
   * Subfamília Ommastrephinae
      * Gènere Dosidicus
         * Dosidicus gigas,
      * Gènere Eucleoteuthis
         * Eucleoteuthis luminosa,
      * Gènere Hyaloteuthis
         * Hyaloteuthis pelagica,
      * Gènere Ommastrephes
         * Ommastrephes bartramii,
      * Gènere Ornithoteuthis
         * Ornithoteuthis antillarum, Atlàntic
         * Ornithoteuthis volatilis,
      * Gènere Sthenoteuthis
         * Sthenoteuthis oualaniensis,
         * Sthenoteuthis pteropus,
   * Subfamília Todarodinae
      * Gènere Martialia
         * Martialia hyadesii,
      * Gènere Nototodarus
         * Nototodarus gouldi,
         * Nototodarus hawaiiensis, Hawaià
         * Nototodarus sloanii, Wellington
      * Gènere Todarodes
         * Todarodes angolensis, Angola
         * Todarodes filippovae, Antàrtida
         * Todarodes pacificus,
            * Todarodes pacificus pacificus
            * Todarodes pacificus pusillus
         * Todarodes sagittatus, Europea
      * Gènere Todaropsis
         * Todaropsis eblanae,

## Referències

* ↑ John H. Wormuth. «Ommastrephidae: Flying Squids». A: Cephalopods of the World: An annotated and illustrated catalogue of cephalopod species known to date. Vol. 2, Myopsid and Oegopsid Squids. 2. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1976, p. 9–10.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 9 abril 2021].

## Enllaços externs

* Ommastrephidae discussion forum at TONMO.com Arxivat 2006-11-11 a Wayback Machine.
* Tree of Life web project: Ommastrephidae
* Scientific American: Can a Squid Fly Out of the Water?
# Palau consistorial de Cartagena

El Palau Consistorial de Cartagena, també conegut com a Ajuntament de Cartagena, és un dels principals edificis modernistes de la ciutat de Cartagena, obra de l'arquitecte val·lisoletà, Tomás Rico Valarino.

## Característiques

A causa de l'auge que va aconseguir la ciutat a principis del segle xx, l'antiga casa consistorial, d'estil herrerià, del segle xvi, s'havia quedat petita, per la qual cosa en 1900 es comença la construcció del nou palau consistorial sobre el solar de l'antic, obres que finalitzarien en 1907.
Es tracta d'un edifici de planta triangular. La façana està realitzada completament en marbre blanc, i destaquen en la teulada les cúpules de zinc. Tot l'exterior està decorat repetides vegades amb els emblemes de la ciutat: el castell de la Concepció de l'escut de la ciutat, i la corona mural, concedida pel general romà Escipió quan va prendre la ciutat de Carthago Nova.
En el seu interior destaca la gran escala imperial entorn de la qual es troben diverses dependències municipals com el saló de plens i el despatx de l'alcalde. Són ressenyables les obres de fosa com a columnes i llums i la col·lecció de quadres de personatges il·lustres de la ciutat des del segle xviii.

## Ruïna i restauració

A causa de la seva construcció sobre terrenys inestables guanyats al mar i a un deficient sistema de fonamentació, l'edifici va començar a sofrir importants danys estructurals que ho van portar un progressiu procés de ruïna, per la qual cosa en 1995 es va tancar l'edifici i es van escometre obres de restauració.
Diversos problemes legals amb la contracta de les obres van retardar les obres durant onze anys.
En 2006 van finalitzar aquestes obres de restauració i consolidació i, en l'actualitat, l'edifici torna a lluir amb la mateixa esplendor amb el qual va ser inaugurat fa cent anys.
* Façana.
* Coberta sobre la cantonada.
* Escala imperial.
* Coberta sobre l'escala.
* Mènsules amb la corona mural.
# Palau de Caramany

El Palau de Caramany és un edifici al Barri Vell de Girona declarat bé cultural d'interès nacional. És un antic casal senyorial del segle xvi, molt transformat al segle xviii, i restaurat encara als anys 1913-14. Aquesta última restauració consistí en la remodelació dels espais interiors i en el disseny dels esgrafiats de la façana i del pati interior, una de les peces més interessants de la casa. La casa pertanyia originàriament als Caramany i al segle xviii als Andreu. Posteriorment rebé les denominacions de Casa Foixà i Casa Pérez Xifra. El 1913-14 fou molt restaurada per l'arquitecte Rafael Masó.
Hi ha un pati rectangular dins el Palau de Caramany i que relaciona les entrades des dels carrers de Bonaventura Carreras Peralta i Pda. de Sant Domènec. El pati es veu bé des de la galeria d'art Palau de Caramany. Des de la galeria, al costat oposat, s'hi accedeix per un porxo d'arc carpanell que pel costat de la galeria és més curt i té un pilar poligonal. L'altre costat és una galeria a la primera planta, de pedra i amb balcons amb balustrades. Damunt ella hi ha un terrat per la segona planta. La resta de façanes presenten esgrafiats florals de composició simètrica de balcons de llosana de pedra i llinda planera amb guardapols. El terra del pati és de pedra i cal remarcar el pou, amb escut, i la font zoomorfa de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antic Palau Caramany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Palau de Caramany a portalgironi.cat
* Antic Palau de Caramany a catalunya.com
* Casa Pérez Xifra (antic Palau Caramany) a la Fundació Rafael Masó
# Parany fotogràfic

Un parany fotogràfic o càmera trampa és una càmera automàtica que s'utilitza per a capturar fotografies o vídeos d'animals salvatges. S'instal·la en un lloc on s'espera que animals d'interès passin pel camp visual. Quan un sensor de moviment o infraroig detecta la presència d'animals s'activa un mecanisme que pren una foto. Després de cert temps, el propietari hi acudeix per revisar la càmera i recollir els arxius d'imatge. Les càmeres de parany són una eina important en la recerca d'animals rars, tímids o nocturns. En termes generals, aquesta tecnologia no interfereix amb els animals salvatges, però el llum de flaix pot espantar alguns animals. Per aquesta causa, en una mateixa càmera hi ha sensor de llum visible per fotografia diürna i sensor de llum infraroja per fotografia nocturna.

## Incidències

De vegades els mateixos animals poden malmetre la càmera. Si no es camufla perfectament, pot ser robada. Per augmentar l'autonomia de la càmera, la bateria pot carregar-se amb energia fotovoltaica.

## Galeria

* Lleopard a la serralada de Garhwal, Índia.
* Geneta tigrada en Soutpansberg (Sud-àfrica)
* Mare i fill de Gòrals comuns a l'Himàlaia indi
* Porc espí cuacurt en l'Himàlaia indi.
* Conill palustre en els Estats Units d'Amèrica
* Parany fotogràfic casolà, controlat per un telèmetre infraroig. Fa fotos amb un mòdul de càmera web senzill amb una resolució de 320 x 240 píxels amb enfocament manual.
* Tigre de Sumatra captat per un parany. Segons l'usuari de Commons, en destruí tres en una setmana.
* Esquema del paper de l'animal a l'hora d'activar la càmera parany.
* Parany amb carcassa de camuflatge lligat a un troc d'arbre.

## Referències

* ↑ «Resultats per a la cerca "fototrampeig" dins totes les àrees temàtiques». Termcat. [Consulta: 7 octubre 2022].
# Paranà

«Paranà o Paraná» té aquests significats:
* Riu Paranà, a l'Amèrica del Sud
* Estat de Paraná, al Brasil
* Paraná (Argentina), capital de la província d'Entre Ríos
* Paraná Clube, club de futbol brasiler de la ciutat de Curitiba a l'estat de Paranà
# Rinorea crenata

Rinorea crenata és una espècie de planta amb flor que pertany a la família de les Violaceae. Aquesta espècie es troba en un ampli rang altitudinal, al sotabosc dels boscos de terres baixes i com a epífites en boscos nebulosos, és a dir, dels 0 fins als 1000 msnm. Només creix a dos refugis forestals a Chiriquí i Darién a Panamà i pel que sembla també a Costa Rica.

## Taxonomia

Rinorea crenata va ser descrita per S.F. Blake i publicat a Contributions from the United States National Herbarium 20(13): Pàgina 500. L'any 1924. (19 de juliol de 1924).

## Referències

* ↑ a Tropicos
* ↑ http://www.iucnredlist.org/details/30673/0 Àrea de distribució de Rinorea crenata]
* ↑ Rinorea crenata a Tropicos

## Bibliografia

* Hekking, W.H.A. 1988. Flora Neotropica: Violaceae Part I - Rinorea and Rinoreocarpus. New York Botanical Garden, New York. (anglès)
* Hekking, W.H.A. 1988. Violaceae Part 1 - Rinorea and Rinoreocarpus. Flora Neotropica. Monograph 46. The New York Botanical Garden, New York. (anglès)
* Oldfield, S., Lusty, C. and MacKinven, A. (recopiladors). 1998. The World List of Threatened Trees. World Conservation Press, Cambridge, UK. (anglès)
* Standley, P.C. 1940. Flora of Costa Rica. Field Museum of Natural History. Botanical Series 18(1): 1-1616. (anglès)
* The Nature Conservancy. 1996. Natural Heritage Central Database. (Status and distribution data on Latin American plants, developed in collaboration with Latin American Conservation Data Centers and Missouri Botanical Garden). (anglès)
# Rinorea deflexa

Rinorea deflexa és una espècie d'arbust o arbret que pertany a la família de les violàcies. És endèmica a l'oest de l'Equador.
Habita els boscos secs subtropicals o tropicals, entre els 0-500 m. Sovint són freqüents a l'interior i a l'ombra dels boscos de terra ferma. De les sis poblacions ara conegudes, un es protegeix en el sistema d'àrees protegides de l'Equador: a la Reserva Ecològica Manglars Churute, als turons de Pancho Diablo i El Mate, dividits per l'autopista Guayaquil-Naranjal. Pot passar en hàbitats similars a l'interior del Parc Nacional Machalilla. L'espècie també és localment abundant al Bosc protector Cerro Blanco, al voltant de 300 a 350 sobre el nivell del mar, i al bosc petrificat de Puyango, també al voltant d'aquesta altitud. Rinorea deflexa es caracteritza per algunes parts de la vegetació al llarg de la cala del Chirimoyo (Província de Loja) i Los Zábalos (El Oro). Floreix anualment de forma ràpida. Les poblacions de menys de 500 individus es troben amenaçades per la conversió del seu hàbitat en terres de cultiu i les pedreres a Cerro Blanco, incendis provocats pels éssers humans en Manglars Churute i el potencial de la mineria de l'urani a Puyango.

## Taxonomia

Rinorea deflexa va ser descrita per S.F. Blake i publicat a Contributions from the United States National Herbarium 20(13): Pàgina 513, l'any 1924. (19 de juliol de 1924).

## Referències

* ↑ A. Cedeño, com. Obs. És Puyango
* ↑ Rinorea deflexa a Tropicos

## Fonts

* Cedeño, A., Cornejo, X. & Pitman, N. 2004. Rinorea deflexa. 2006 Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Descarregat el 15 d'abril de 2014.
# Rinorea fausteana

Rinorea fausteana és una espècie de planta amb flor que pertany a la família de les violàcies. És endèmica al Camerun. Els seus hàbitats naturals són els boscos de les terres baixes tropicals o subtropicals seques i els boscos montans tropicals o subtropicals secs. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Hàbitat

Rinorea fausteana creix en pastures i en un dens bosc primari perennifoli submontà, a 1100-1500 msnm.

## Descripció

És un arbust de 2 m d'alçada. La inflorescència és de color verd-rosa. Les flors tenen un color rosat.

## Ecologia i conservació

A les muntanyes Bakossi, el seu hàbitat està amenaçat per les contínues operacions de tala il·legal esporàdiques.
La protecció formal dels boscos de les muntanyes Bakossi pot ajudar a preservar aquesta espècie; altres poblacions s'ha de buscar a la zona Banyang-Mbo on actualment està protegida.

## Referències

* 1 2 3 «Rinorea fausteana». IUCN Red List of Threatened Species, 2004. [Consulta: 30 abril 2014].
* 1 2 «Rinorea fausteana». Kew Royal Botanic Gardens. [Consulta: 30 abril 2014].
# Rinorea haughtii

Rinorea haughtii és una espècie de planta amb flor que pertany a la família de les violàcies. És endèmica al nord-oest de Colòmbia on es coneix a partir de tres ubicacions a Nechí i la vall del Riu Magdalena.

## Descripció

Rinorea haughtii és un arbust prim i surten flors de color groc.

## Hàbitat

Aquesta espècie es troba a la selva tropical de terres baixes, entre els 100 i els 500 msnm.

## Referències

* 1 2 Calderón, E. «Rinorea haughtii». IUCN Red List of Threatened Species, 1998. [Consulta: 30 abril 2014].
* 1 2 «Rinorea haughtii». JSTOR Global Species. [Consulta: 1r maig 2014].

## Bibliografia

* Calderon, E. (recopilador) 1997. Lista de plantas Colombianas en peligro. July 1997 Version. Instituto de Investigacino de Recursos Biologicas Alexander von Humboldt. (inèdita). (castellà)
* Hekking, W.H.A. 1988. Violaceae Part 1 – Rinorea and Rinoreocarpus. Flora Neotropica.Monograph 46. The New York Botanical Garden, New York. (anglès)
* Oldfield, S., Lusty, C. and MacKinven, A. (recopiladors). 1998. The World List of Threatened Trees. World Conservation Press, Cambridge, UK. (anglès)
* The Nature Conservancy. 1996. Natural Heritage Central Database. (Status and distribution data on Latin American plants, developed in collaboration with Latin American Conservation Data Centers and Missouri Botanical Garden). (anglès)
* Idárraga-Piedrahita, A., R. D. C. Ortiz, R. Callejas Posada & M. Merello. (editors) 2011.Fl. Antioquia: Cat.2: 9–939. Universidad de Antioquia, Medellín. (castellà)
# Ronquilus jordani

Ronquilus jordani és una espècie de peix de la família dels batimastèrids i l'única del gènere Ronquilus.

## Descripció

* Fa 20 cm de llargària màxima.
* Els mascles són de color taronja al dors i verd oliva opac al ventre amb franges verticals, més fosques i vagues als flancs. Presenten línies fines i grogues longitudinals per sota de la línia lateral i grogues a la part superior de l'aleta pectoral; bandes daurades a sota dels ulls i enmig de les galtes; la part superior del cap i darrere dels ulls de color negre; una taca fosca a l'extrem anterior de l'aleta dorsal, i les aletes pèlviques i la part inferior de les pectorals negres.
* Les femelles són de color verd oliva al dors (més clares al ventre) i amb línies longitudinals grogues als flancs. Tenen l'occípit vermellós; una taca fosca a la part anterior de l'aleta dorsal; les vores de les aletes dorsal i caudal de color taronja brillant, i les aletes pèlviques blanques.
* Cap espina i 41-48 radis tous a l'aleta dorsal.
* Cap espina i 31-34 radis tous a l'aleta anal.
* Aleta caudal arrodonida.

## Depredadors

A Alaska és depredat per Reinhardtius stomias.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 3 i 275 m de fondària) i de clima temperat, el qual viu al Pacífic oriental: les àrees rocalloses des del canyó submarí de Pribilof (el mar de Bering) i l'illa d'Amchitka (les illes Aleutianes) fins a la badia de Monterey (Califòrnia, els Estats Units), incloent-hi la Colúmbia Britànica

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Mecklenburg, C.W., 2003. Family Bathymasteridae (Jordan & Gilbert, 1883) - ronquils. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (6):17. Pàgina 3.
* ↑ Hart, J. L., 1973. Pacific fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 180:740 p. Pàgines 319-320.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* 1 2 Allen, M. J. i G. B. Smith, 1988. Atlas and zoogeography of common fishes in the Bering Sea and northeastern Pacific. NOAA Tech. Rep. NMFS 66, 151 p.
* ↑ Eschmeyer, W. N., E. S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Evermann, B. W. i E. L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360. Pàgines 334.
* ↑ GBIF (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Ronroco

El ronroco és instrument de corda pinçada original de Bolívia de la família dels charangos, mesura aproximadament 80 cm de longitud total i de corda vibrant de fins a 50 cm. Afinació tremp natural però una quarta més baixa i el tercer ordre vuitavat.
Va ser el mestre Mauro Núñez el que va desenvolupar la família dels charangos, entre ells es trobava el ronroco, però existeixen versions camperoles que mostren que els charangos de grans dimensions ja existien des de molt abans. D'altra banda el ronroco és un instrument musical de Cochabamba i Chuquisaca, Bolívia, de la família dels charangos. Està format per cinc cordes dobles. Aquest instrument es caracteritza pel seu so ronc, i per això té aquest nom. Va ser popularitzat per Wilson Bella, germà de Gonzalo i Elmer Bella, membres del grup bolivià Els Kjarkas, igual que el compositor argentí Gustavo Santaolalla.

## Referències

* 1 2 Kuntur-Huasi. «Construcció d'un roncoco» (en castellà). Arxivat de l'original el 26 de juny del 2014. [Consulta: 14 febrer 2021].
* 1 2 La Nacion. «Los instrumentos #08: el ronroco ganador de Gustavo Santaolalla» (en castellà), 07-06-2013. [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Els Temps. «Mor Wilson Bella, un dels fundadors dels Kjarkas», 13-02-2008. Arxivat de l'original el 12 de març del 2014. [Consulta: 14 febrer 2021].
# Palpimanus gibbulus

Palpimanus gibbulus és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels palpimànids (Palpimanidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1820 per Dufour. Es troba al Mediterrani i a Àsia central.

## Referències

* 1 2 Dufour, L. (1820a). Description de six arachnides nouvelles. Annales Générales des Sciences Physiques 4: 355-366.
* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Palpimanus gibbulus Dufour, 1820 en la família Palpimanidae +base de dades
# Palpitació

Una palpitació és una sensació conscient del batec del cor que tradueix una alteració del pols. L'alteració del pols pot consistir des d'alguns batecs anòmals que passen inadvertidament a un ritme cardíac accelerat, quan l'alteració és important les palpitacions poden anar acompanyades de marejos o dificultat per respirar. Les palpitacions són comuns i ocorren en la majoria de les persones amb cors sans. Les palpitacions sense cardiopatia subjacent es consideren generalment benignes. Els atacs poden durar uns pocs segons o hores i poden ocórrer molt poques vegades, o succeir tots els dies.
Els pacients poden notar palpitacions per una consciència "anormal" o "normal". En el primer cas s'interrompen altres pensaments, mentre que el segon gairebé sempre és causada per una concentració de l'atenció en els mateixos batecs. En general, una palpitació pot ser un dels dos tipus de batecs: per una contracció auricular prematura o per una contracció ventricular prematura.
Les palpitacions poden ser causades per:
* Factors psicofísics: Excés d'exercici, estrès, dolor excessiu, ansietat, pànic o com un símptoma del trastorn de pànic, o la manca d'oxigen (hipòxia).
* Malalties:
** arrítmies: per cardiopatia, insuficiència cardíaca, estenosi mitral, etc..
** Altres: disfunció tiroidal (el més freqüent l'hipertiroïdisme), feocromocitoma, malaltia renal, desequilibris electrolítics per magnesi i calci, anèmies, asma.
* Presa de substàncies: adrenalina, alcohol, nicotina, cafeïna, cocaïna, amfetamines i altres drogues.
Gairebé tothom experimenta la consciència de tant en tant del seu cor bategant, però quan es produeix amb freqüència (més de 6 per minut, com a regla general), pot indicar un problema.
Les palpitacions, juntament amb altres símptomes, com sudoració, debilitat, mals de cap freqüents, dolor al pit o marejos, han de ser investigats per un professional mèdic. Quan les palpitacions estan associades amb atacs d'ansietat i pànic, es recomana l'avaluació psicològica.

## Referències

* ↑ Skipping a beat — the surprise of palpitations
# Park Wan Suh

Park Wan Suh (Gapyeong, 20 d'octubre de 1931 - Guri, 22 de gener de 2011) fou una escriptora sud-coreana.

## Biografia

Park Wan Suh nasqué al 1931 a Gaepung-gun, província de Gyeonggi-do, en el que ara és Corea del Nord. Entra a la Universitat Nacional de Seül, però l'hagué de deixar a causa de la Guerra de Corea i la mort del seu germà. Durant la guerra, l'exèrcit de Corea del Nord la separà de la seua mare i del seu germà quan els portà a Corea del Nord. Ella visqué en un poble anomenat Achui, a Guri, als afores de Seül, fins a la seua mort. Park va morir el 22 de gener de 2011 de càncer.

## Obra

Park Wan Suh publicà la primera obra, L'arbre nu, el 1970, quan tenia 40 anys. La seua obra, però, cresqué ràpidament i al 2007 havia escrit quinze novel·les i deu reculls de relats curts. És admirada a Corea i ha guanyat premis literaris com el Yi Sang de 1981, el Premi de Literatura Coreana de 1990 i el Dong-in al 1994. Destaca per fer una dura crítica a la classe mitjana. Potser l'exemple més clar n'és el relat "La incubadora de somnis", en el qual una dona és forçada a avortar fins que té un fill home. Les seves obres més conegudes a Corea són Un mal any a la ciutat, Vesprades que trontollen, L'hivern d'aquell any fou càlid i Encara somies?

## Referències

* ↑ (German) "Südkoreanische Autorin Pak Wanso gestorben": (South Korean Pak Wanso author died), on news.orf.at 22-01-2011
* ↑ "Park Wan Suh" Biographical PDF, LTI Korea, p. 3 available at LTI Korea Library or online at: «Copia archivada». Arxivat de l'original el 7 de juny de 2013. [Consulta: 29 maig 2013].
* ↑ "Writer, Park Wansuh. List: Books from Korea. KLTI Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.
* ↑ Korean Writers: The Novelists. Minmusa Publishing, 2005. (p 213)
* ↑ «Cherished Themes from Park Wan-seo's Literary Life. Korea Focus. Choi Jae-bong». Arxivat de l'original el 18 d'octubre de 2016. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ Colonial Modernity in Korea By Gi-Wook Shin, Michael Edson Robinson p224
* ↑ Korean Writers: The Novelists. Minmusa Publishing, 2005. (p 212)
* ↑ «http://park.org/Korea/Pavilions/PublicPavilions/KoreaImage/e-information/culture/pack.html».

## Enllaços externs

* Ressenya de "Qui es va menjar tot el Shinga?" en KTLIT
* Ressenya de "Qui es va menjar tot el Shinga?" en Financial Times
* Ressenya de "Qui es va menjar tot el Shinga?" en Acta Koreana
* Park Wan-sota en AuthorTrek
* Bibliografia d'obres traduïdes
# Rometta

Rometta (sicilià Ramietta) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2007 tenia 6.523 habitants. Limita amb els municipis de Messina, Monforte San Giorgio, Roccavaldina, Saponara i Spadafora.
Rometta va ser l'últim bastió bizantí de Sicília davant la Conquesta musulmana de Sicília del segle IX, i no va caure fins al 965.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2009- | Roberto Abbadessa | Lista cívica |
| 2014- | Nicola Merlino | Lista cívica |

## Galeria d'imatges

* Porta de Milazzo
* Església mare
* il municipio

## Referències

* ↑ Brett, Michael. The Rise of the Fatimids: The World of the Mediterranean and the Middle East in the Fourth Century of the Hijra, Tenth Century CE (en anglès). 30. Leiden: BRILL, 2001, p. 242 (The Medieval Mediterranean). ISBN 9004117415.