OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kai Nakai

Iratxe Aguilera (Vitòria, 1996), de nom artístic Kai Nakai, és una cantant i compositora basca de música urbana. Canta principalment reggaeton i forma part de la lluita feminista. Algunes de les cantants femenines que té com a referents dins del dit gènere musical són Ivy Queen, Karol G i Becky G.

## Carrera

Va guanyar la Beca Creativa de la Fira de Durango el 2019 amb una proposta de música urbana. Va començar a crear-ne i publicar-ne amb el pseudònim de Kai Nakai el 2020. Aquest nom incideix en la seva identitat: és la suma del mot basc kai 'port, moll' i de l'indonesi nakal 'entremaliat, trapella', derivada de nakai.
Va llançar el seu primer àlbum Baimenik gabe a la Fira del Llibre i del Disc Basc de Durango el desembre del 2020. Va fer-hi el seu primer directe, amb un DJ i les ballarines Maria Roca i AnePe Acedo. La majoria de les cançons van ser escrites per Jon Maia, a més de rebre l'ajut de Chickjuarez pel que fa a la producció musical, de Julen de la Serna en els aspectes audiovisuals, de Támara Aravecia en el camp del disseny gràfic i sempre sota el management de Deep Soda.
| « | Kai Nakai és un projecte molt ambiciós i en el qual compto amb un gran equip. Mirem de fer que sigui de qualitat i apuntem ben amunt. | » |
| — Iratxe Aguilera, «Kai Nakai: reguetón en euskera con Iratxe Aguilera» de Borja Triviño a GasteizHoy. |||
L'any següent, el 2021, va autoproduir-se i publicar un EP titulat Maitia.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Baimenik gabe (2020)

### EPs

* Maitia (2021, autoproduït)

## Referències

* 1 2 Buruaga, Mikel. «Iratxe Aguilera, Kai Nakai: "Dakarguna periferiatik dator; ez da betidanik entzun dugun euskal musika"» (en basc). Alea, 18-04-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* 1 2 Satrustegi, Iñigo. «Askatasunerako deia, doinu dantzagarriekin» (en basc). Berria, 18-04-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Kai Nakai, abeslaria» (en basc). EITB, 27-11-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ Astiz, Iñigo. «Kai Nakai: reggaeton euskaldun eta ahaldundua» (en basc). Berria, 23-11-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ Imaz, Andoni. «Agertokiko hitzak eta ekintzak» (en basc). Berria, 19-12-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* 1 2 Triviño, Borja. «Kai Nakai: reguetón en euskera con Iratxe Aguilera» (en castellà). GasteizHoy, 13-06-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Iratxe Aguilera musikari urbanoarentzat Durangoko 54. Azokako Sormen Beka» (en basc). Diario Vasco, 06-12-2019. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Aizu!» (en basc). www.aizu.eus. Arxivat de l'original el 21 de gener 2021. [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Kai Nakai, Plateruenako oholtza gainean» (en basc). EITB, 05-12-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ Astiz, Iñigo. «Euskal reggaeton ahaldundua» (en basc). Berria, 24-11-2020. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «Maitia» (en basc). Badok, 29-12-2021. [Consulta: 9 juny 2022].
# Kai Reus

Kai Reus (Winkel, Niedorp, 11 de març de 1985) és un exciclista neerlandès, professional del 2006 al 2016. Campió del món i nacional júnior, va debutar amb l'equip Rabobank.
El 2007, durant un entrenament al Coll de l'Iseran, va patir un accident i va romandre onze dies en coma induït.

## Palmarès

* 2003
** Campió del món júnior en ruta
** Campió dels Països Baixos júnior en contrarellotge
** 1r a la Copa del món UCI júnior
** 1r als Tres dies d'Axel
** 1r al Tour de l'Abitibi
** 1r al Tour al País de Vaud
* 2004
** 1r al Triptyque des Barrages
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Guillem Tell
* 2005
** 1r al Tour de Normandia i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi Pino Cerami
** 1r a la Volta a Turíngia i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes del Circuito Montañés
* 2006
** Campió dels Països Baixos sub-23 en ruta
** Campió dels Països Baixos sub-23 en contrarellotge
** 1r al Tour de Normandia i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Volta a Holanda Septentrional
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23
* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Gran Bretanya
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Mi-août en Bretagne
* 2012
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal

## Referències

* ↑ «Kai Reus» (en anglès). Procyclingstats.com. [Consulta: 30 juny 2024].
* ↑ «Reus speaks about accident» (en anglès). Cyclingnews.com, 06-09-2007. [Consulta: 30 juny 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Kongossa

Kongossa (a voltes escrit 'congosa') és un terme popular al Camerun per a referir-se a rumors públics i safareig de veïnat. Aquest mot també s'utilitza a Gabon, Nigèria, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, així com en anglès, en francès, en Pidgin, i en la llengua Krio de Sierra Leone. En un ambient general de pèrdua de confiança en els mitjans de comunicació públics i privats, kongossa roman com una de les fonts principals d'informació al Camerun.
El Kongossa pot ser interpretat com l'equivalent urbà modern del tradicional palaver (llarga discussió) africana, un mecanisme que reafirma lligams socials mitjançant l'intercanvi de notícies entre veïns.

## Referències

* ↑ Moussounda Ibouanga, Firmin «POUR UNE LECTURE DES PARTICULARISMES GABONAIS : CAS DE LA VILLE DE MOUILA». FAITS DE LANGUES ET IDENTITAIRES - Université de Libreville (Gabon), pàg. 22.
# Kindia

Kindia és una ciutat de l'oest de Guinea, capital de la regió i la prefectura homònimes.
El 2008 tenia una població estimada de 181.126 habitants (contra 96.076 habitants el 1996, és a dir, amb un increment mitjà anual del 5,43% durant aquest període de 12 anys), majoritàriament d'ètnia sussu i peul. És la cinquena ciutat més poblada del país, després de Conakry, Nzérékoré, Gueckedou i Kankan.
Allotja el quarter general de les Forces Armades de Guinea.
La ciutat va créixer al voltant de les plantacions de bananers de la regió, arran de la construcció d'una línia fèrria (avui clausurada) en direcció a la capital.
La prefectura de Kindia té una extensió de 9.115 km² i una població estimada de 286.000 habitants.

## Vegeu també

* Regió de Kindia
# Kurumba

Kurumba o Kuruba (plural kurumbes o kurubes) és una tribu primitiva de l'Índia, avui considerats una casta. Viuen principalment a Maharashtra (on són coneguts com a dhangars), [Andhra Pradesh] i Tamil Nadu (on són coneguts també com a kurumans o kurumbars). A altres llocs de l'Índia tenen noms locals. La població de castes de pastors s'estima en més d'un milió i mig.
Derivarien d'un poble de pastors nòmades de la família dravídica, que haurien poblat l'Índia del sud abans de l'època històrica. Els kurumbes van formar un regne conegut com a Kuramba-bhumi, ocupant la costa des del riu Pennar al riu Palar i cap a l'interior fins als Ghats Occidentals; el regne fou eliminat per Adondai, fill il·legítim del cola Kulattungi Chola, i el país conquerit va rebre el nom de Tondamandalam. Els kurumba van oblidar la seva història i van sobreviure a les muntanyes, principalment del nord de Karnataka. Al segle xix hi havia la més gran concentració de kurumbes a l'estat de Pudukota (uns 3600 d'un total de 3800 censats, ja que molts foren considerats d'altres castes al portar nom diferents, o entre castes baixes). La seva religió és l'hinduisme. La seva llengua està emparentada al canarès amb aportacions tàmils.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Kurumsakita

La kurumsakita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom del dipòsit de vanadi de Kurumsak (Kazakhstan), la seva localitat tipus.

## Característiques

La kurumsakita és un silicat de fórmula química (Zn,Ni,Cu)₈Al₈V₂$^{5+}$Si₅O$_{35}$·27H₂O
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kurumsakita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de vanadi de Kurumsak, situat a la localitat d'Aksumbe, dins la província del Turquestan (Kazakhstan). També ha estat descrita a la mina Palhal, situada a la localitat de Branca (Aveiro, Portugal), i a la mina de níquel de la localitat de Bolívia, a l'estat de Nevada (Estats Units). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kurumsakite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2019].
# La història més bella del món

La història més bella del món (La Plus Belle Histoire du Monde) és un llibre de divulgació científica de Hubert Reeves, Joël de Rosnay, Yves Coppens i Dominique Simonet.
Fou publicat el 1996 per l'editorial Seuil i el mateix any, es convertí en un bestseller, vengué més de 300 000 còpies a França i s'ha traduït a més de 25 llengües, entre elles el català.
En ell, el periodista Dominique Simonet explica en tres actes la història de la humanitat i ho fa mitjançant una entrevista a un màxim especialista en la seva matèria. Concretament, en el primer acte entrevista l'astrofísic Hubert Reeves per parlar de l'origen de l'univers. En el segon, el biòleg Joël de Rosnay sobre l'origen de la vida. I en el tercer, l'antropòleg Yves Coppens sobre l'origen de l'home.

## Referències

* ↑ Crítica a L'Express (francès)
* ↑ ISBN 2020505762
* ↑ https://web.archive.org/web/20020328075521/http://www.salon.com/jan97/books2970106.html (anglès)
* ↑ http://www.alliance-us.org/en/Page.Culture.Lecture.Simonnet.aspx Arxivat 2009-07-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ La traducció catalana és de Xavier Dilla i Martínez i fou publicada per primera vegada el març de 1997 per Edicions 62. ISBN 84-297-4256-5

## Enllaços externs

* El llibre a la web de Reeves.
# L'Scooby-Doo! Pirates a la vista!

L'Scooby-Doo! Pirates a la vista! (títol original en anglès, Scooby-Doo! Pirates Ahoy!) és una pel·lícula animada de misteri còmic de 2006. Representa la desena entrega d'una sèrie de pel·lícules d'animació distribuïdes directament a vídeo basades en els dibuixos animats d'Scooby-Doo. Es va estrenar el 19 de setembre de 2006, i va ser produïda per Warner Bros. Animation, tot i que presentava un logotip i els drets d'autor de Hanna-Barbera Cartoons al final. Compta amb la colla de Misteris SA que viatja al Triangle de les Bermudes en un creuer estrany, amb fantasmes, pirates i monstres. S'ha doblat al català.

## Referències

* ↑ «Scooby-Doo! Pirates Ahoy! (DVD)». Amazon.
* ↑ «L'Scooby-Doo! Pirates a la vista!». ésAdir. [Consulta: 9 juliol 2024].
# L'Scooby-Doo: On és, la mòmia?

L'Scooby-Doo: On és, la mòmia? (títol original en anglès, Scooby-Doo! in Where's My Mummy?) és una pel·lícula animada d'aventures estatunidenca de 2005. Representa la novena entrega d'una sèrie de pel·lícules d'animació distribuïda directament a vídeo basades en els dibuixos animats d'Scooby-Doo. a pel·lícula es va emetre per primera vegada a Cartoon Network als Estats Units el 24 de novembre de 2005. Es va llançar en VHS i DVD als Estats Units i Canadà el 13 de desembre de 2005. Va ser produdat per Warner Bros. Animation, tot i que al final presentava un logotip i drets d'autor per a Hanna-Barbera Cartoons. És l'última pel·lícula d'Scooby-Doo que s'estrena en VHS. S'ha doblat al català.

## Referències

* ↑ «Scooby-Doo in Where's My Mummy?». Rotten Tomatoes, 13 December 2005. [Consulta: 2 novembre 2014].
* ↑ «L'Scooby-Doo: On és, la mòmia?». ésAdir. [Consulta: 9 juliol 2024].
# L'embriaguesa de la metamorfosi

L'embriaguesa de la metamorfosi (en la versió original, en alemany, Rausch der Verwandlung) és una novel·la de l'escriptor austríac Stefan Zweig. El títol fa referència a la semblança de l'experiència de la protagonista amb el procés de la transformació d'una eruga en papallona. Ha estat traduït al català, a cura de Quaderns Crema. L'obra, una de les més extenses de l'autor, va ser abandonada i recuperada al llarg d'uns onze anys (1931-1942), i va ser publicada diverses dècades després de ser escrita, en els anys 80.
El crític literari Walter Hinck va dir, sobre la novel·la:
| « | Stefan Zweig demostra novament el seu art per desvetllar les motivacions psicològiques dels actes i comportaments humans. | » |

## Argument

L'acció es desenvolupa en l'any 1926 i narra la història de la transformació interior que experimenta Christine Hoflehner, una funcionària d'una administració de correus, en passar del món de la pobresa en què viu com a austríaca després de la Primera Guerra Mundial a l'esplèndid món dels hotels i de la societat aristocràtica a Suïssa, nació aliena a la tragèdia bèl·lica, per acabar retornant després a la vida miserable d'abans.
El seu desenllaç té similituds amb el desenllaç de la vida del mateix autor.

## Referències

* 1 2 «Stefan Zweig - L'embriaguesa de la metamorfosi». Quaderns Crema. [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ Pedro Antonio Urbina. «La embriaguez de la metamorfosis». acE prensa, 24-01-2001. [Consulta: 7 febrer 2020].
* ↑ confieso que he leído. «La embriaguez de la metamorfosis (Stefan Zweig)», 01-11-2009. [Consulta: 10 abril 2010].
* ↑ «La embriaguez de la metamorfosis» (en castellà). Acantilado.
# L'emperador Qianlong en armadura ceremonial i a cavall

L'emperador Qianlong en armadura cerimonial i a cavall és un retrat eqüestre de l'emperador xinès Qianlong, realitzat amb tinta i colors sobre seda pel missioner jesuïta milanès Giuseppe Castiglione (pinyin: Lang Shinin), durant la seva estada a la cort, el 1739 o el 1758. Es conserva al Museu del Palau Nacional de la República de la Xina.

## Context

Hi ha un conflicte respecte a la data d'acabament d'aquest quadre. Segons el lloc web oficial del Museu del Palau Nacional, la pintura va ser realitzada el 1739 i mostra a l'emperador Qianlong durant el quart any del seu regnat, als 29 anys. Altres fonts estimen que aquesta obra va ser pintada en 1758, quan l'emperador Qianlong tenia 47 anys.
De totes maneres, el moment de la seva realització correspon a una època daurada de l'imperi xinès. Aquesta obra representa la revisió de Qianlong de les tropes de l'exèrcit Qing, seguint la tradició manxú, posant èmfasi en el seu talent en el tir amb arc. L'emperador Qianlong passava revista els seus vuit estendarts cada tres anys .

## Descripció

Tot i que l'obra no està signada, el seu estil i moviments de pinzell es poden atribuir amb certesa a Giuseppe Castiglione .
Es tracta d'un retrat eqüestre de l'emperador Qianlong en armadura, mentre inspecciona a cavall les tropes dels exèrcits Qing. Tot i que els materials utilitzats per a aquesta pintura (seda, pinzell i pigments) són de pintura tradicional xinesa, hi ha diversos elements del conjunt, incloent l'aspecte del cavall, els núvols i el fons amb el seu tractament amb llums i ombres, que ens porten a la formació original del pintor italià. L'aparició de les muntanyes en un segon pla, però, s'ajusta a la tradició estilística dels pintors de la cort de Qing .

## Destí de la pintura

Amb el pas del temps, aquesta pintura es va convertir en la representació més emblemàtica de l'emperador Qianlong.
L'obra es troba al Museu del Palau Nacional de la República de la Xina .

## Notes i referències

* ↑ Hongxing i Zhang, 2002, p. 50.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 The palace museum, 2013.
* 1 2 «Qianlong in armor». https://debtelin.nl.+[Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ «A GOLDEN AGE OF CHINA: QIANLONG EMPEROR (1736–1795)». http://www.ngv.vic.gov.au,+19-01-2015.

## Bibliografia

* Cécile Beurdeley et Michel Beurdeley. Giuseppe Castiglione: a Jesuit painter at the court of the Chinese emperors. C.E. Tuttle Co., 1971, p. 204. ISBN 0804809879.
* Cartier, Michel. Giuseppe Castiglione dit Lang Shining (1688-1766). Éditions Favre, 2004 (Grande écurie de Versaille). .
* Pamela Kyle Crossley. A Translucent Mirror: History and Identity in Qing Imperial Ideology. University of California Press, 1999, p. 272-276. ISBN 9780520234246.
* Hongxing, Zhang. The Qianlong Emperor: Treasures from the Forbidden City. NMS, 2002, p. 192. ISBN 1901663779.

## Enllaços externs

* «The Qianlong Emperor in Ceremonial Armor on Horseback». The Palace museum, 26-09-2013. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2018. [Consulta: 9 novembre 2018].
# LG Optimus L4 II

L'LG Optimus L4 II és un telèfon intel·ligent que ha estat dissenyat i fabricat per l'empresa LG Electronics. Aquest telèfon mòbil forma part de la segona generació de productes fabricats per LG, anomenada LG L-Style. És disponible en color negre i en color blanc.
És un dispositiu de gamma mitjana, sense característiques especials. Aquesta és un característica visible en el seu preu en el moment de llançament: 129 €. Té una mida de 64,7 x 112,5 x 11,9 mm i un pes de 125 grams. El sistema operatiu de què disposa és Android 4.1 Jelly Bean. A més, compta amb la interfície d'usuari Optimus LG. El processador és d'1 GHz 6575 d'un sol nucli Mediatek amb 512 MB de memòria d'accés aleatori i 4 GB de memòria interna, que es pot augmentar mitjançant targetes de memòria microSD i microSDHC de fins a 32 GB.

## Disseny i acabat

L'LG Optimus L4 II té un contorn arrodonit i unes línies netes que fan que s'adapti perfectament a la mà. Aquest disseny és possible gràcies a la innovadora tècnica de tallar les seves peces amb làser. La part posterior del mòbil té un acabat brillant, dotant-lo, així, d'una elegància força perceptible.
Aquest telèfon mòbil disposa d'una possibilitat molt pràctica. Quan la pantalla del mòbil està en repòs i l'usuari rep alguna notificació, una discreta il·luminació que envolta el botó frontal s'engega. Depenent del tipus d'avís que sigui, la llum serà d'un color o d'un altre.
Disposa d'una pantalla de 3,8 polzades amb una resolució de 320 x 480 píxels. A més el seu sistema de colors més reals, IPS display fa que les imatges tinguin una millor nitidesa i una definició que, a grans dimensions, resulta molt millor.
La bateria elèctrica de l'LG Optimus L4 II és de 1700 MHA, que li proporciona una llarga duració i major eficiència. Aquesta millor eficiència l'aconsegueix gràcies al seu poder intel·ligent, que es basa en gestionar automàticament el consum d'energia.
Aquesta funció de mode convidat permet crear una segona contrasenya que, en el moment d'introduir-la en comptes de l'original, permet utilitzar el dispositiu però sense tenir accés a fotografies o altres continguts que l'usuari principal haurà pogut escollir prèviament.
LG Optimus L4 II té connexió WiFi, una entrada d'USB 2.0 HS en la part inferior del telèfon mòbil, i el seu navegador és Android.
La càmera de què disposa aquest dispositiu mòbil és de 3,0 Mpx amb un flaix led que permet fer fotografies amb flaix. LG optimnus L4 II no disposa d'una càmera interior. Una funció molt característica d'LG és la funció cheese, amb aquesta només cal que l'usuari pronunciï paraules com "cheese", "Smile", "Whisky" o "Kimchi" per aconseguir que, un cop el mòbil detecti el so, faci una fotografia.
La funció quikmemo permet fer una captura de pantalla pitjant el botó d'apujar i abaixar el volum simultàniament. A continuació, podem escriure alguna anotació o cometari a sobre, d'aquesta manera tindrem recordatoris en fotos, mapes, etc.
# Larmor-Baden

Larmor-Baden (en bretó An Arvor-Baden) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 947 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 717 | 739 | 751 | 811 | 816 | 954 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1998-1999 | Jean-Marc Guillaume |
| 1999-2001 | Christian Patte |
| 2001-2008 | Bernard Le Boru |
| 2008- | Denis Bertholom |
# La Donsayna

La Donsayna és un periòdic de caràcter satíric i festiu que va ser editat a Madrid per Josep Bernat i Baldoví amb la col·laboració de Josep Maria Bonilla i Pascual Pérez Rodríguez.
La col·lecció està formada per 13 números que van aparèixer entre l'1 de desembre de 1844 i el 23 de febrer de 1845 editats per la impremta madrilenya Sanchiz. El text està escrit en valencià d'espardenya, és a dir, el valencià que es parla quotidianament al carrer, amb castellanització de moltes expressions i el to satíric i irònic heretat dels col·loquis del s. XVIII, i en castellà. Esta dualitat lingüística va aconseguir que es difongués àmpliament entre un ampli sector de lectors. A més, el marcat caràcter satíric amb el qual narrava les diferents situacions diàries de la gent del carrer, va fer que la publicació fóra molt ben acollida.
Degut a la seua acceptació, La Donsayna ha estat molt reeditada ja des de la seua època. A part de l'editada el 1844, el 1845 es tornà a editar per la impremta de Sanchiz, amb una caixa de text major i més il·lustracions. En 1877 apareix una edició facsímil, encara que amb dos pàgines més, que no estan incloses en l'original. En 1910, el setmanari El Sueco distribueix com a suplement una nova edició sense il·lustracions. En 1934, la impremta Palacios, publica una edició en rústica, en la qual s'inclouen a més de les dos pàgines finals, aparegudes per primera vegada en l'edició de 1845, il·lustracions diferents a les que fins ara s'havien publicat en edicions anteriors. En 1972, l'editorial Estel (València) edita un facsímil de l'edició de 1845; i el 1992, París-Valencia (València) reedita en facsímil l'edició de 1910 del setmanari El Sueco.

## Enllaços externs

* Exemplars digitalitzats Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine. disponibles a la Biblioteca Valenciana Digital
* Exemplars digitalitzats disponibles a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes
# La Boïga (Abella de la Conca)

La Boïga és una petita partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Situat al nord-est de la vila d'Abella de la Conca, a la vall alta del riu d'Abella, és just al nord de les ruïnes de Casa Bernardí. Aquesta boïga -terres guanyades al bosc talant arbres per a establir-hi peces de conreu- formava els camps immediats a la masia esmentada.
Està formada per les parcel·les 90 del polígon 1 d'Abella de la Conca, i consta només de 0,3151 hectàrees amb tota mena de terrenys, però amb predomini de conreus de secà, camps d'ametllers i arbres de ribera.

## Etimologia

Tal com explica Joan Coromines, una boïga és una artiga, camp romput o desermat a fi de conrear-lo. És un mot d'origen probablement cèltic, a partir de l'arrel boud- (guanyar, vèncer), procedent de l'indoeuropeu bhoudh-. Es tracta d'un topònim antic, tardomedieval o d'època moderna.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 27 agost 2010].
* ↑ Coromines, 1981.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Boïga". A Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. II Bo-Cu. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa de Pensions "La Caixa", 1981. ISBN 84-7256-191-7.