OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista d'alcaldes de Sant Pere de Vilamajor

Llista d'alcaldes de Sant Pere de Vilamajor:
* Josep Planas i Mirambell (1900 - 1903)
* Jaume Pujol i Planas (1903 - 1911)
* Pere Pujol i Calderó (1911 - 1914)
* Josep Pujol i Mas (1914 - 1915)
* Joan Cullell i Sureda (1915 - 1917)
* Pere Pujol i Calderó (1917 - 1923)
* Joan Bruguera i Costa (1923 - 1924)
* Jaume Pujol i Planas (1924 - 1927)
* Josep Arqué i Masifern (1927 - 1927)
* Josep Pujol i Mas (1927 - 1932)
* Pere Otzerans i Bassa (1932 - 1933)
* Sebastià Gibert i Espinosa (1933 - 1934)
* Jacint Ballescà i Pinós (1934 - 1934)
* Salvador Codina i Monfulleda (1934 - 1935)
* Pere Otzerans i Bassa (1935 - 1936)
* Jacint Ballescà i Pinós (1936 - 1936)
* Joan Illa i Morell (1936 - 1936)
* Esteve Auladell i Auladell (1936 - 1937)
* Esteve Arqué i Filbà (1937 - 1937)
* Joan Pascual i Corney (1937 - 1937)
* Jacint Ballescà i Pinós (1937 - 1938)
* Pere Otzerans i Bassa (1939 - 1945)
* Esteve Illa i Safont (1945 - 1947)
* Jaume Pujol i Planas (1947 - 1949)
* Rafael Font i Pou (1949 - 1950)
* Josep Prat i Masó (1950 - 1956)
* Artur Arabia i Ventura (1956 - 1964)
* Joan Bassa i Paituví (1964 - 1965)
* Ramon Batlles i Balmes (1965 - 1966)
* Francesc Casademunt i Concustell (1966 - 1973)
* Esteve Brugera i Arqué (1973 - 1983)
* Josep Brunell i Gómez (1983 - 1995)
* Joan Icart i Clos (1995 - 2003)
* Joan Bruguera i Gras (2003 - 2007)
* Josep Maria Llesuy i Suñol (2007 - 2012)
* Martí Artalejo i Ferrer (2012 - 2015)
* Pamela Isús i Saurí (2015 - ...)

## Referències

* ↑ «Alcaldes de SANT PERE DE VILAMAJOR». Diccionari biogràfic. Alcaldes i alcaldesses del Vallès Orintal. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «Josep Maria Llesuy, nou alcalde de Sant Pere de Vilamajor». Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor, 16-06-2007. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «Pamela Isús Saurí - ERC-AM». Ajuntament de Sant Pere de Vilamajor. [Consulta: 6 febrer 2022].
# Consolat General d'Algèria a Barcelona

El Consolat General de la República Algeriana Democràtica i Popular a Barcelona (en àrab: القنصلية العامة للجزائر ببرشلونة هاتف) és la missió diplomàtica d'Algèria a la ciutat de Barcelona. Es troba al número 6 de l'avinguda del Tibidabo, al districte de Sarrià-Sant Gervasi. D'ençà del 5 de maig de 2023, el cònsol general és Abdelhakim Ammouche.
El consolat general és supervisat per l'ambaixada algeriana a Madrid. La seva jurisdicció abasta les Illes Balears, Catalunya, l'Aragó, Navarra, el País Basc, La Rioja, la província de Burgos i Cantàbria.

## Referències

* ↑ «Organismes. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Lista Consular» (pdf) (en castellà). Ministeri d'Assumptes Exteriors, Unió Europea i Cooperació espanyol, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 2 setembre 2023. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Consulado – Consulado General de Argelia en Barcelona» (en castellà). [Consulta: 3 octubre 2021].
# Chickee

Chikee o chickee ("casa" en muskogi i mikasuki parlat per Seminola i miccosukee) és un refugi aguantat per pals amb un pis elevat, sostre de palla i els costats oberts. Els chickees també són coneguts com a cabanes chickee, palafits, o habitatges de plataforma.
L'estil de l'arquitectura chickee, consistent en una coberta de palla d'arecàcia sobre una estructura de fusta de xiprer dels pantans, fou adoptada pels seminoles durant la Segona (1835-1842) i Tercera (1855-1858) Guerres Seminola quan les tropes dels Estats Units els van empènyer més profundament en territori Everglades i els seus voltants. Abans de la Segona Guerra Seminola, els seminoles havien viscut en cabanes de fusta. Estructures similars foren usades per les tribus del sud de Florida quan els primers espanyols arribaren en el segle xvi. Cada chickee tenia el seu propi propòsit i junts s'organitzaven dins d'una comunitat de tipus campament. Els chickees s'utilitzaven per cuinar, dormir i menjar.

## Ús modern

Els chickees encara s'usen a les viles ameríndies dels Miccosukee als Everglades. Algunes cases de luxe al sud de Florida compten amb edificis d'inspiració chickee com a jardí o estructures al costat de la piscina. Alguns restaurants a Florida segueixen utilitzant aquest disseny exòtic per atreure visitants.
Els chickees també s'utilitzen en àrees fora de pista del Parc Nacional Everglades on els manglars o els grans cossos d'aigua eviten acampar en terra ferma. Fet i mantingut principalment pels campistes fora de pista, aquestes estructures de fusta s'alcen diversos metres per sobre de l'aigua i en general tenen capacitat per quatre o cinc campistes. Aquestes estructures tenen banys portàtils. Alguns "dobles chickees" estan units per una passarel·la i tenen capacitat per a vuit o deu persones.
Hi havia al voltant de vuit a deu chickees en un llogaret. Els chickees són molt útils, especialment en la pluja. Estructures similars, que no fan referència als chickees, són presents més al nord, al Refugi Nacional de Vida Silvestre Okefenokee al sud de Geòrgia.

## Notes

* ↑ Seminole Tribe of Florida - Chickee Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine., accessed August 14, 2009
* ↑ Austin, Daniel W. (1997). "The Glades Indians and the Plants they Used. Ethnobotany of an Extinct Culture." The Palmetto, 17(2):7 -11. Arxivat 2006-05-25 a Wayback Machine., accessed August 30, 2012
* ↑ Lundin, Leigh «Swamped». Ellery Queen. Dell Magazines [Nova York], 8, 01-08-2006. Arxivat de l'original el 2010-11-20 [Consulta: 2 febrer 2010].
# Aminkai

Aminkai (en rus: Аминькай) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 220 habitants. Es troba a 9 km al nord de Txernuixka.

## Referències

* ↑ «Постановление Главы Администрации Чернушинского муниципального района от 9 июня 2005 г. №842 «Об утверждении перечня населённых пунктов Чернушинского муниципального района»». Нормативно-правовые акты Российской Федерации — Министерство юстиции Российской Федерации. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 1r setembre 2012].
# Calventi

Calventi (en llatí Calventius) va ser un gal del poble dels ínsubres originari de Placentia i dedicat al comerç.
La seva filla es va casar amb Luci Calpurni Pisó Cesoní, el pare de Luci Calpurni Pisó Cesoní que va ser cònsol l'any 58 aC. En el discurs de Ciceró contra aquest cònsol (In Pisonem) li va retreure el baix origen de la seva mare, i l'anomenà Caesoninus Semiplacentinus Calventius.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 584.
# Demarcació jueva

La demarcació jueva (en rus: черта оседлости, txertà ossédlosti, 'línia d'assentament') és el nom que rep la regió occidental de la frontera de l'Imperi Rus, on es permetia l'assentament de població jueva. La demarcació s'estenia al llarg de tota la frontera amb l'Europa Central, amb diferents fronteres que van existir des del 1791 fins al 1917 (de facto fins al 1915) en què es va permetre la residència permanent de jueus i més enllà de la qual la residència jueva, permanent o temporal, estava majoritàriament prohibida.
Tot i així, la majoria dels jueus estaven exclosos de la residència en diverses ciutats dins de la Demarcació. A pocs jueus se'ls va permetre viure fora de la zona, inclosos els que tenien estudis universitaris, els ennoblits, els membres dels gremis de comerciants més acomodats i els artesans particulars, alguns militars i alguns serveis associats a ells, inclosos els seus famílies, i de vegades els seus servents.
La demarcació jueva comprenia només un 20 % del territori de la Rússia europea, que correspon a les fronteres històriques de la República de les Dues Nacions i que en l'actualitat són els estats de Lituània, Belarús, Polònia, Moldàvia, Ucraïna i les parts més occidentals de Rússia.
Diverses ciutats incloses en la demarcació en quedaven excloses, de manera que no s'hi permetia l'assentament de jueus. Determinades categories qualificades de jueus podien viure fora de la demarcació, entre ells els que tenien educació superior, els caraïtes, els juhurim, els jueus de Bukharà, els mercaders de la primera guilda o els artesans agremiats.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia Jueva Electrònica». [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ Черта оседлости. (tr. "Settlement line") KEE, vol. 9, col. 1188–1198 eleven.co.il
# Coeficient estequiomètric

Els coeficients estequiomètrics apareixen a les equacions químiques amb la finalitat de mantenir el compliment de la llei de conservació de la massa, la llei de les proporcions definides i mantenir el mateix nombre de cada tipus d'àtoms a reactius i a productes evitant la transmutació d'elements químics. Així si tenim una equació química com la següent:
els nombres sencers α, β, γ i δ són els coeficients estequiomètrics de les substàncies que intervenen a la reacció A, B, C i D. Quan intervenen en altres equacions, per exemple a la llei d'acció de masses, els coeficients estequiomètrics dels reactius són negatius (aquí serien -α i -β) i els dels productes positius (aquí γ i δ).
Si la lectura de l'equació química es fa considerant que es representen molècules, els coeficients estequiomètrics indiquen el nombre de molècules de cada tipus que participen en la reacció química. Si la lectura es fa considerant que es representen mols de les substàncies reaccionants els coeficients estequiomètrics representen el nombre de mols que intervenen en la reacció química. Per exemple:
tenim que reaccionen 3 molècules o mols d'hidrogen, H₂, amb 1 molècula o 1 mol de nitrogen, N₂ per donar-ne 2 molècules o 2 mols d'amoníac, NH₃.

## Referències

* ↑ López, Laura. «Problemes(3)». [Consulta: 14 juliol 2018].
# Alessandro Pessot

Alessandro Pessot (Conegliano, província de Treviso, 1 de juliol de 1995) és un ciclista italià. Actualment milita a l'equip amateur del Cycling Team Friuli.

## Palmarès

* 2017
** 1r al Carpathia Couriers Path i vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Visnea mocanera

Visnea mocanera és una espècie d'arbre petit perenne de la família de les Canellaceae. El seu nom comú canari és mocán o mocanero i el gènere al qual pertany és monotípic. El nom genèric Visnea deriva del nom d'un tal Visne, comerciant de Lisboa interessat en la botànica (?) L'epítet específic mocanera fa referència al seu nom vernacle canari, mocán, del qual s'ha acabat adaptant.

## Morfologia

És un arbre petit que pot fer fins a 8-15 metres d'alçada, l'escorça és de color gris i les branquetes joves són verdes. Les fulles són més aviat petites, de mides: 3-4 x 1-2 cm; de disposició alterna, llises, de forma ovado-lanceolada o el·líptiques, sense glàndules i amb els marges serrats de manera regular. Les flors són pentàmeres, és a dir, amb cinc pètals de color blanc cremós i són oloroses, són bisexuals o hermafrodites, presenten tant gineceu com androceu, és a dir, tots dos sexes en una mateixa flor. Els fruits són càpsules carnoses dehiscents, vermelloses que es van enfosquint a negre a mesura que van madurant.

## Ecologia

És una planta prioritària pel que fa a la seva conservació, ja que en un futur es pot trobar en perill de desaparèixer segons la UICN. És una espècie nativa de les illes Canàries, que també es troba a Madeira, formant part de la vegetació de la regió biogeogràfica de la Macaronèsia. Es tracta d'un endemisme d'aquesta regió i forma part de les espècies relictes del Terciari que s'hi van establir per dispersió aèria o marítima, ja que les illes salvatges no van estar en contacte amb el continent africà. La població està categoritzada com a rara a l'illa de Madeira per la qual cosa se la considera com amenaçada. Les subpoblacions de les illes Canàries semblen estar estables, encara que han patit reduccions en el passat. El seu hàbitat són les laurisilves i els boscos ennuvolats.

## Referències

* ↑ «Visnea mocanera a EOL» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Visnea mocanera a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ Sánchez de Lorenzo-Cáceres, José Manuel. «La flora ornamental de la Región de Murcia - VISNEA MOCANERA» (en castellà). [Consulta: 13 setembre 2021].
* ↑ Gil González, Manuel Luis. «Visnea mocanera» (en castellà), 12-01-2020. [Consulta: 13 setembre 2021].
# Can Prunera (Vallirana)

Can Prunera és una casa al municipi de Vallirana (Baix Llobregat) protegit com a bé cultural d'interès local. La família Prunera construí aquesta casa a principis del segle xix. Era residència d'estiueig i centre d'una gran finca dedicada al cultiu de la vinya. L'habitatge ha sofert moltes reformes interiors. Està habitada pels propietaris (família Prunera) i està en prou mal estat de conservació però sòlida de construcció.
Edifici aïllat de planta rectangular, planta baixa i dos pisos, a més de dos cossos a oest i est, de planta amb galeria correguda i terrat. Les obertures són d'arc carpanell i molt rebaixat a tot l'edifici i de mig punt a la galeria. Presenta balustrada de balustres, motllures, pilastres embegudes i restes d'esgrafiat. La composició que presenta la façana nord és simètricament igual que la descrita per la sud.

## Notes

* 1 2 «Can Prunera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Dendrobranquiats

Els dendrobranquiats (Dendrobranchiata) són un subordre de crustacis decàpodes, el menys nombrós i diversificat, però amb representants molt coneguts, com les gambes i els llagostins, especialment pel seu interès gastronòmic.
Les diferències amb els pleociemats, l'altre subordre, es basen en la forma i l'estructura de les brànquies. Els dendrobranquiats les tenen ramificades com les branques dels arbres. La majoria són nedadores, i habiten des de la zona litoral fins a l'abissal. També tots els dendrobranquiats tenen el cos comprimit lateralment.

## Sistemàtica

El subordre Dendrobranchiata se subdivideix en dues superfamílies y set famílies:

### Superfamília Penaeoidea Rafinesque, 1815

* Família Aristeidae Wood-Mason, 1891
* Família Benthesicymidae Wood-Mason, 1891
* Família Penaeidae Rafinesque, 1815
* Família Sicyoniidae Ortmann, 1898
* Família Solenoceridae Wood-Mason, 1891

### Superfamília Sergestoidea Dana, 1852

* Família Luciferidae de Haan, 1849
* Família Sergestidae Dana, 1852

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 342-343.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Dendrobranchiata». [Consulta: 9 setembre 2021].
# Llengües kordofanianes

Les llengües kordofanianes són una família de les llengües nigerocongoleses parlades bàsicament al Sudan. La seva filiació és controvertida, ja que la majoria d'idiomes que hi pertanyen han estat poc estudiats i s'ha de partir de suposicions lingüístiques. Els diferents llenguatges de la família (uns vint) reben el nom segons la zona on es parlen.
Les característiques comunes d'aquestes llengües es basen en l'aspecte i el mode verbal, que determina en gran part la flexió i la construcció de l'oració, per sobre del temps. Aquests accidents verbals indiquen l'actitud del parlant, si creu que l'acció és real, possible, desitjada, depenent dels sentits o habitual. Els prefixos nominals reforcen aquests matisos.

## Referències

* ↑ Rainer Vossen, Gerrit J. Dimmendaal. The Oxford Handbook of African Languages (en anglès). Oxford University Press, 2020, p. 239. ISBN 0191007374.
# Raimon de Rabastens

Raimon de Rabastens, bisbe de Tolosa de 1202 a 1206, fou co-senyor de Rabastens amb el seu germà Pelfort I de Rabastens. Fill de Pere Raimon I de Rabastens.
Era bisbe de Tolosa poc abans de començar a Croada Albigesa. Va ser acusat de somoníac pels legats papals i substituït per Folquet de Marsella. En realitat, el problema era la seva connivència i afinitat amb els càtars així com les relacions de tota la seva família.

## Referències

* ↑ Nicole M. Schulman. Where Troubadours Were Bishops: The Occitania of Folc of Marseille (1150-1231). Routledge, 2001, p.6566 i 79-80.
* ↑ Encyclopaedia Universalis. «Folquet de Marseille per Charles Camproux». A: Dictionnaire du Moyen Âge, littérature et philosophie: (Les Dictionnaires), 2016.
# Cillorigo de Liébana

Cillorigo de Liébana és un municipi situat en la Comunitat Autònoma de Cantàbria, en la comarca de Liébana. Els seus límits són: al sud amb Potes i Cabezón de Liébana, a l'est amb Lamasón, a l'oest amb Camaleño i Cabrales, i al nord amb Tresviso i Peñarrubia.

## Localitats

| Localitats | Concejo de Bedoya | Concejo de San Sebastián |
| Armaño, 28 hab. Bejes, 72 h. Cabañes, 47 h. Castro-Cillorigo, 57 h. Colio, 63 h. Lebeña, 94 h. Pendes, 56 h. Viñón, 44 h. | Barri de Cobeña, 14 h. Barri de Pumareña, 41 h. Barri de Salarzón, 33 h. Barri de San Pedro, 22 h. Barri de Trillayo, 33 h. Indret d'Esanos, 45 h. | Barris d'Aliezo, 59 h. Barri de Llayo, 2 h. Tama (Capital), 64 h. Indret d'Ojedo, 441 h. |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.476 | 2.039 | 2.353 | 2.214 | 2.439 | 2.350 | 1.888 | 1.656 | 1.347 | 1.266 | 1.103 | 1.221 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 295 | 37,06% | 4 |
| IU | 264 | 33,17% | 4 |
| Ucn | 130 | 16,33% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 386 | 47,36% | 5 |
| PRC | 264 | 32,39% | 3 |
| PSOE | 88 | 10,80% | 1 |
# Viso

* No s'ha de confondre amb enagos.
«Viso o El Viso» té aquests significats:
* Toponímia:
** Poblacions:
*** El Viso (Còrdova), localitat andalusa de la Província de Còrdova
*** El Viso del Alcor, localitat andalusa de la Província de Sevilla
*** El Viso de San Juan, localitat castellanomanxega de la Província de Toledo
*** Viso del Marqués, localitat castellanomanxega de la Província de Ciudad Real
*** Del Viso, localitat argentina al partit del Pilar, Província de Buenos Aires
*** El Viso (Astúries), poble del concejo de Llangréu, Astúries
** Barris:
*** El Viso (Madrid), barri del Districte de Chamartín, a Madrid
** Accidents topogràfics:
*** El Viso de Bamba, turó entre les localitats de Bamba i Sanzoles a la Província de Zamora
*** Cerro del Viso, puig d'Alcalá de Henares (Comunitat de Madrid, Espanya)
** Instal·lacions:
*** Ciudad Deportiva El Viso, complex esportiu on juga els seus partits oficials l'Atlético Malagueño (Málaga B).
*** Estación del Viso, estació ferroviària ubicada en la localitat homònima, al partit del Pilar, Província de Buenos Aires
* Biografies':
** Ernesto José Viso Lossada, pilot veneçolà de carreres automobilístiques (Caracas, 1985)
** Antonio del Viso, polític argentí de la Província de Córdoba, president de la cambra de senadors de la seva Província en 1877 i vicegovernador aquell mateix any.
** Julián Viso (1822 - 1900), jurista i polític veneçolà
# Leopold König

Leopold König (Moravská Třebová, 15 de novembre de 1987) és un ciclista txec, professional des del 2006. Actualment corre a l'equip Bora-Hansgrohe.

## Biografia

En categories inferiors el 2004 va prendre part en els Campionats del món de ciclisme del 2004 que es van disputar a Verona, acabant el 36è en la cursa en línia júnior, guanyada pel seu compatriota Roman Kreuziger.
El 2006 passà a professionals, de la mà de l'equip PSK Whirlpool. Aquell mateix any disputà els campionats del món a Salzburg, acabant el 39è en la cursa en línia sub-23. El 2011 va fitxar per l'equip continental professional Team NetApp, destacant la segona posició final aconseguida a la Volta a Àustria. El 2013 aconseguí el que fins a l'actualitat és la seva principal victòria, en guanyar una etapa de la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau júnior
* 2010
** 1r al Volta a l'Alta Àustria i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de la República Txeca i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
* 2012
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Gran Bretanya
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Califòrnia
** 1r al Tour de la República Txeca i vencedor d'una etapa
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour de la República Txeca
* 2016
** Campió de la República Txeca en contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. 9è de la classificació general
* 2016. 29è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2014. 7è de la classificació general
* 2015. 70è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 6è de la classificació general

## Referències

* ↑ (anglès) Roman Kreuziger campeón del mundo juniors
* ↑ (anglès) Campionats del món de 2006.
* ↑ «Tour d'Autriche». Arxivat de l'original el 2011-09-03. [Consulta: 14 setembre 2012].
* ↑ López-Egea, Sergi «Nibali perd el jersei vermell i cedeix vuit segons a Valverde i Purito». El Periódico de Catalunya, 31-08-2013 [Consulta: 1r setembre 2013].

## Enllaços externs

* Firxa a sitiodeciclismo.net
# Raimon de Durfort

Raimon de Durfort (darrer quart del segle xii) fou un trobador occità. Se'n conserven dos sirventesos.

## Vida

Es conserva una vida conjunta de Raimon de Durfort i Truc Malec que diu que eren els dos cavallers del Carcí. I que feren els sirventesos d'una dama anomenada Aia, aquella que dis al cavallier de Cornil qu'ella no l'amaria si el no la cornava el cul ("aquella que digué al cavaller de Cornil que ella no l'estimaria si no la cornava en el cul"). Efectivament es conserva una sèrie de quatre peces (tres sirventesos i una cobla esparsa) intercanviats entre Raimon de Durfot, Truc Malec i Arnaut Daniel sobre aquesta qüestió. En els sirventesos la dama és anomenada, però, Ena, el cavaller Bernat de Cornil o de Cornés, i el que la dama li havia demanat era que li "cornés" el "corn" (sigui quina sigui, és evident que aquests mots es refereixen a alguna pràctica sexual) cosa que, aparentment, Bernat refusà de fer i aquest és el tema de discussió.
Raimon de Durfort participa amb dos sirventesos en aquesta discussió. En un d'ells anomena Arnaut Daniel com "Arnaut escolier", cosa que confirma la dada que dona la vida d'Arnaut que havia estudiat lletres (amparet ben letras).
La cronologia del trobador s'estableix segons la participació d'Arnaut Daniel, trobador de cronologia coneguda, en la sèrie de sirventesos.

## Obra

* (397,1) Truc Malec, a vos me tenh
* (397,1a) Ben es malastrucx dolens
Les altres intervencions en el debat són:
* (442,1) En Raimon, be·us tenc a grat, de Truc Malec
* (29,15) Pois En Raimons ni Truc Malecs, d'Arnaut Daniel

## Referències

* ↑ Sigui o no aquest el nom real d'algun personatge, és evident que s'ha utilitzat per fer el joc de mots amb el tema del debat
* ↑ Riquer, Vidas y retratos, p. 29
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Raimon de Durfort és el número PC 397]
* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 357
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 68-69 [Reproducció de la vida, amb traducció a l'espanyol, i miniatura del cançoner I]
* Pierre Bec, Burlesque et obscénité chez les troubadours : pour una approche du contre-texte médiéval, París: Stock, 1984
* Lucia Lazzerini, "Cornar lo corn": sulla tenzone tra Raimon de Durfort, Truc Malec e Arnaut Daniel, In: Medioevo Romanzo 8 (1981-1983), pàg. 339-370

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-397/397%20-%20Raimon%20de%20Durfort.htm
* http://www.trobar.org/troubadours/durfort/