OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Garneau-Québecor

El Garneau-Québecor, (codi UCI: GQC) és un equip ciclista professional quebequès amb categoria Continental. Creat el 2000 per dedicar-se a la promoció del ciclisme en edats infantils. A partir del 2006 la formació ja té un equip per a juvenils en busca de nous talents de cara el Jocs Olímpics de 2008. El 2012 amb l'arribada del patrocini de l'empresa Québecor, permet que l'any següent obtingui la llicència UCI i pugui competir als circuits continentals.

## Principals victòries
### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2016 :
2017 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Amèrica Tour. Aquesta taula presenta les classificacions de l'equip als circuits, així com el seu millor corredor en la classificació individual.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 12è | Bruno Langlois (68è) |
| 2014 | 12è | Janvier Hadi (16è) |
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 30è | Adam Farabaugh (199è) |
| 2014 | 9è | Pierrick Naud (40è) |
| 2015 | 31è | Jason Lowndes (137è) |
| 2016 | 13è | Bruno Langlois (40è) |
| 2017 | 20è | Bruno Langlois (39è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2013 | 115è | Rémi Pelletier-Roy (660è) |
| 2014 | 33è | Pierrick Naud (1057è) |

## Referències

* ↑ «Louis Garneau has announced its sponsorship of the Garneau Optik team». cyclingnews.com, 30-04-2006 [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2015-11-27 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Revue des études grecques

La Revue des études grecques és una publicació de l'"Association pour l'encouragement des études grecques en France". El primer número de la revista veié la llum el mes de març de l'any 1888, a París. La seva periodicitat és trimestral, tot i que en algunes èpoques fou semestral. Encara avui, continua editant-se.

## Enllaços externs

* Revue des études grecques - Lloc web oficial
* http://reg.u-bordeaux3.fr/bdd/index.php Arxivat 2012-02-11 a Wayback Machine.
# Casa al carrer Josep Anselm Clavé, 4

La Casa al carrer Josep Anselm Clavé, 4 és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres, situada al nord del nucli antic. El projecte, inscrit plenament en els paràmetres noucentistes, fou elaborat per J. Vilaseca i, originalment, preveia que la planta baixa presentés una porta d'accés, flanquejada per dos finestrals, no obstant això, finalment un d'aquests finestrals fou adaptat també com a porta. El parament d'aquesta planta baixa està conformat per plaques horitzontals i dovelles a saltacavall culminant les obertures. El cos principal de la façana, amb dos nivells d'obertures, està conformat per tres cossos verticals delimitats per pilastres toscanes i rematats a la part superior per una cornisa motllurada. Els cossos laterals presenten sengles obertures protegides per balcons, mentre el cos central presenta dues obertures per nivell, unides per una sola balconada però amb una reixa de ferro que actua com a separació, dividint l'edifici en dos i revelant el fet que es tracta d'un edifici pluridisciplinar. Per damunt de la cornisa superior encara hi ha un últim cos, sobrealçat al centre amb decoració de caràcter geomètric, però sense els tres finestrals que preveia el projecte original. Aquest cos central està rematat de forma triangula per una cornisa motllurada que s'adiu amb la que al seu torn culmina els cossos laterals.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Josep Anselm Clavé, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Buruixkhanda

Buruixkhanda, de vegades escrit Burushkhanda o Purushanda, era una antiga ciutat-estat al centre d'Anatòlia situada al sud del riu Kızılırmak. No es coneix la seva situació exacta, però es creu que era al sud-est del Llac de la Sal.
Els textos coneguts diuen que cap a l'any 1800 aC va passar a mans d'Anitta, un governant hitita que la va incorporar als seus territoris, ja que sembla que el regne de Buruixkhanda era un important rival del regne de Kussara d'on era rei Anitta. Textos hitites posteriors diuen que Anitta va iniciar una guerra contra Buruixkhanda i el seu rei es va rendir als hitites. Segons aquestes narracions, quan Anitta va iniciar la batalla, el rei enemic li va portar regals, un tron i un ceptre, que simbolitzaven el seu dret a governar aquell territori. Anitta va portar amb ell al rei de Buruixkhanda a Nesa, la seva capital, i "el va fer seure davant seu a la dreta", és a dir, el va considerar un vassall privilegiat amb dret de reunir-se amb ell a la seva cort, en reconeixement de la seva rendició voluntària. Probablement Buruixkhanda va deixar d'existir, i les seves terres van ser incorporades a territori hitita.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. The kingdom of the Hittites. Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 24-27, 39. ISBN 9780199279081.

## Bibliografia

* Imperi Hitita (anglès)
# Brandon Thomas Llamas

Brandon Thomas Llamas (Santanyí, 4 de febrer de 1995) conegut esportivament com a Brandon, és un futbolista professional mallorquí que juga de davanter al PAOK.
Va debutar com a professional amb el RCD Mallorca.

## Palmarès

Osasuna
* Segona Divisió: 2018–19

## Referències

* ↑ «El Sevilla deja moribundo a Caparrós» (en castellà). Marca. [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].

## Enllaços externs

* Brandon a BDFutbol
* Brandon, Fitxa a Soccerway
# Mozartita

La mozartita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom en honor de Wolfgang Amadeus Mozart, ja que el mineral va ser descobert 200 anys després de la seva mort.

## Característiques

La mozartita és un silicat de fórmula química CaMn$^{3+}$(SiO₄)(OH). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mozartita pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

És un mineral rar que es pot trobar en alguns dipòsits de manganès metamorfosats. Va ser descoberta a la mina Cerchiara, a Borghetto Vara, a la província de La Spezia (Ligúria, Itàlia). També ha estat descrita a la mina Kamisugai, a la prefectura d'Ehime (Japó), així com a les mines N'Chwaning II i Wessels, als camps de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica). Cal tenir en compte que moltes mostres comercialitzades com a mozartita procedents de l'Índia són en realitat apofil·lita amb denses inclusions de celadonita i altres argiles, sense proves de tractar-se de veritables mozartites.

## Referències

* ↑ «Mozartite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Antonio Spallino

Antonio Spallino (Como, 1 d'abril de 1925 - Carimate, 28 de setembre de 2017) fou un tirador d'esgrima i polític italià, especialista en floret i espasa, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de plata en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla d'or, mentre en la del floret individual guanyà la de bronze.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del món d'esgrima, tres d'or, una de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1949 i 1958. El 1951 guanyà una medalla d'or als Jocs del Mediterrani disputats a Alexandria.
Una vegada retirat se centrà en la política local, primer com a regidor d'urbanisme (1965-1970) i després com a alcalde de Como (1970-1985), sempre a les files de Democràcia Cristiana. Entre 1988 i 1996 fou president del Panathlon Club.

## Referències

* ↑ «Lutto a Como, addio all’ex sindaco Antonio Spallino». espansionetv. [Consulta: 28 setembre 2017].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Antonio Spallino». [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Spallino il sindaco dei comaschi». La Provincia di Como, 06-04-2015 [Consulta: 6 abril 2015].
* ↑ Proceedings of the XVII Congress of Panathlon International
# Gela Babluani

Gela Babluani, (en georgià: გელა ბაბლუანი) nascut el 1979 a Tbilisi (Geòrgia, aleshores a l'URSS), és un director i guionista georgià establert a França des de 1996.

## Biografia

Fill del director georgià Temur Babluani., ha residit a França des dels 17 anys.
El seu primer llargmetratge, 13 Tzameti va ser premiat a la 62a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, on va rebre el Lleó del Futur, premi a la millor primera obra i el Premi Luigi De Laurentiis. També va guanyar el Gran Premi del Jurat a la millor pel·lícula de ficció estrangera al Festival de Cinema de Sundance de 2006.
L'Héritage, el seu segon llargmetratge, el tema del qual és la visió dels turistes francesos sobre una mena de vendetta tradicional a Geòrgia — va guanyar el Premi Especial del Jurat el 28 de gener de 2007 al Festival de Cinema de Sundance de 2007.
El 2010, va estrenar el remake estatunidenc de la seva pròpia pel·lícula 13 Tzameti, 13, protagonitzada per Alexander Skarsgård, Jason Statham i Mickey Rourke.

## Filmografia

* 2002 : À fleur de peau, curtmetratge
* 2005 : 13 Tzameti, llargmetratge
* 2006 : L'Héritage (llargmetratge codirigit amb el seu pare Temur Babluani)
* 2010 : 13
* 2017 : Money

## Referències

* ↑ Reverse Shot
* ↑ «13 (Tzameti)». Cineuropa. [Consulta: 18 setembre 2023].
* ↑ Cinema Strikes Back Arxivat 2012-07-15 a Wayback Machine.
* ↑ Fleming, Michael (2008-11-04). «Winstone, Liotta join Babluani's '13'». Variety. Arxivat de l'original el 2008-12-08.
# Rhaebo blombergi

Bufo blombergi és una espècie d'amfibi que viu a Colòmbia i a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bolívar, W., Coloma, L.A., Ron, S. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Bufo blombergi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Casa al carrer Major, 11 (la Llacuna)

La casa al carrer Major, 11 és un edifici de la Llacuna (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'un pis golfes que ha estat bastant reformada. Actualment l'entrada principal es realitza a través d'un portal d'arc rebaixat adovellat, però gairebé a la cantonada de la façana es poden veure encara les dovelles del que fou un arc de mig punt adovellat i que ara és una simple porta.
Al primer pis hi ha una balconada correguda amb porters d'un arcs motllurat, esculpit en un sol bloc de pedra.

## Història

Pels arcs de les portes del balcó potser es pot datar en els segles XVI-XVII la casa, però, pot ser més antiga i fou reformada.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Major, 11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Brewsterita-Ba

La brewsterita-Ba és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom per David Brewster (1781-1868), físic escocès, qui va estudiar les propietats òptiques dels minerals i de l'estronci.

## Característiques

La brewsterita-Ba és un silicat de fórmula química (Ba,Sr)[Al₂Si₆O$_{16}$]·5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la brewsterita-Ba pertany a «09.GE - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de tetraedres de T$_{10}$O$_{20}$» juntament amb els següents minerals: clinoptilolita-Ca, clinoptilolita-K, clinoptilolita-Na, heulandita-Ca, heulandita-K, heulandita-Na, heulandita-Sr, heulandita-Ba, estilbita-Ca, estilbita-Na, barrerita, stel·lerita i brewsterita-Sr.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a les mostres de dos indrets: la mina Cerchiara, a Borghetto Vara (La Spezia, Itàlia), i la pedrera Gouverneur Talc Company No. 4, al comtat de Lewis (Nova York, Estats Units). També ha estat descrita a Escòcia, Noruega, Irlanda, França i Canadà.

## Referències

* ↑ «Brewsterite-Ba» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2019].
# Márta Egerváry

Márta Egerváry (Budapest, 24 de març de 1943) és una nedadora hongaresa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la cursa dels 400 metres estils del Campionat d'Europa de natació de 1962, així com set medalles d'or i una de bronze a les Universíades. També guanyà 41 campionats hongaresos en diferents categories.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1960, 1964 i 1968, sent el millor resultat la sisena posició en els 4x100 metres estils dels Jocs de 1960.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 20 juliol 2020].
* 1 2 «Olympedia – Márta Egerváry». [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ Kozák, Péter. Ki kicsoda a magyar sportéletben : sportolók, edzők, sportvezetők, sportújságírók, sportorvosok, sportszakemberek. [Szekszard]: Babits, 1994-1995. ISBN 963-495-007-8.
# Saint-Pierre-de-Varennes

Saint-Pierre-de-Varennes és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 826 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1980- | Dominique Ravault | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 499 | 532 | 502 | 636 | 830 | 830 | 826 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Alfredo Muiños Simón

Alfredo Muiños Simón (Saragossa, 25 d'octubre de 1924 - Barcelona, 27 de febrer de 2009) fou un metge saragossà. Es va especialitzar en oftalmologia, i més específicament en tractaments de lesions de la part posterior de l'ull, així com despreniments de retina. Persona innovadora, va ser l'encarregat d'oftalmologia de l'Institut Barraquer de Barcelona.
Entre 1963 i 1964 també va ser president de l'Associació d'Oftalmologia de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears. També fou Acadèmic honorari de la Reial Acadèmia de Medicina de Saragossa. Entre alguns dels seus pacients de renom, hi havia Joan de Borbó i Battenberg, amb qui compartia afició per la navegació aquàtica. El 1965 va obtenir el títol de capità de yat.

## Premis i reconeixements

* Medalla de Plata de l'Institut Barraquer
* Gran Creu d'Alfons X el Savi.
* Creu al Mèrit Naval

## Referències

* ↑ «Alfredo Muiños Simón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alfredo Muiños Simón Diari el Punt. 02/03/2009. Consulta 23/08/2010.
* ↑ DE BENITO, Emilio Alfredo Muiños, oftalmólogo enamorado del mar El País. 02/03/2009. Consulta 23/08/2010

## Enllaços externs

* Alfredo Muiños Simón | Galeria de Metges Catalans
# Antoni López Massó

Antoni López Massó (Terrassa, Vallès Occidental, 1943) és un escriptor català.
López Massó s'havia dedicat al comerç fins a la jubilació, tot i que en el seu temps lliure havia llegit molt, va debutar amb la seva primera novel·la el 2013, amb la qual va guanyar el Premi Carlemany per al foment de la lectura, dotat amb 10.000 euros, que li fou atorgat a Andorra la Vella, un premi finançat pel Govern andorrà, el Grup 62 i la Fundació Enciclopèdia Catalana i que el va donar a conèixer en el món literari. La novel·la guanyadora titulada "L'home dels ulls grisos" s'inspira en la història que un malalt de càncer va explicar al mateix autor, quan aquest col·laborava com a voluntari a Oncolliga. El pacient, de la Fundació Oncolliga, a qui l'Antoni va acompanyar com a voluntari, era un nen deportat a Rússia durant la Guerra Civil que va formar part dels serveis d'espionatge russos i més endavant va ser agent de la CIA.
Després del seu debut amb la novel·la premiada, el 2014 va publicar la seva segona novel·la, ‘La Dama de Vallparadís’, l'argument de la qual gira al voltant del viatge històric que Blanca de Centelles, l'última "castlana" del castell, va realitzar a Àustria a 1313. La seva tercera novel·la fou ‘Cristina’. El 2019 va publicar la seva quarta novel·la, ‘Blanc sobre negre’, que s'endinsa en el món dels vaixells negrers que viatjaven fins a Cuba per treballar en les plantacions de canya de sucre.

## Referències

* ↑ «Antoni López Massó guanya el Premi Carlemany per al Foment de la Lectura amb la seva primera novel·la». Diari ARA, 26-11-2013 [Consulta: 25 gener 2019].
* 1 2 3 «Antoni López Massó, Premi Carlemany». El Periódico, 26-11-2013 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Un autor novell, Antoni López Massó, guanya el Premi Carlemany». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 26-11-2013 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «"La dama de Vallparadís", en el Castell Cartoixa». Diari de Terrassa, 25-05-2018 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ Palos, Santi «"Cristina": una querida egarense de los años del pistolerismo». Diari de Terrassa, 05-08-2017 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Antoni López Massó publica la novel·la ‘Blanc sobre Negre’». Terrassa Digital, 07-01-2019 [Consulta: 25 gener 2019].
# Frohmuhl

Frohmuhl (en alsacià Frohmíl) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 208 habitants. Limita amb Puberg i Hinsbourg a l'est, Struth i Tieffenbach al sud-oest i Weislingen al nord-oest.
Forma part del cantó d'Ingwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes de Hanau-La Petite Pierre.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 240 | 241 | 206 | 199 | 200 | 208 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Gaston Dann | UMP |
# Rhaebo

Rhaebo és un gènere d'amfibis de la família dels bufònids amb 3 espècies que es troben als Andes.

## Taxonomia

* Autor i nom binomials
* Rhaebo atelopoides (Lynch & Ruiz-Carranza, 1981)
* Rhaebo colomai (Hoogmoed, 1985)
* Rhaebo olallai (Hoogmoed, 1985)

## Referències

* «Amphibian Species of the World 5.1 - Andinophryne». [Consulta: 11 abril 2008].
# Orlovka (Omsk)

Orlovka - Орловка (rus) - és un poble de l'óblast d'Omsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.275 habitants. Pertany al districte rural de Mariànovka.

## Referències

* ↑ Почвенная карта России
* ↑ Топографическая карта Омской области
# Brewsterita-Sr

La brewsterita-Sr és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom per l'element dominant i per David Brewster (1781-1868), físic escocès, qui va estudiar les propietats òptiques dels minerals i de l'estronci.

## Característiques

La brewsterita-Sr és un silicat de fórmula química (Sr,Ba,Ca)[Al₂Si₆O$_{16}$]·5H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la brewsterita-Sr pertany a «09.GE - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de tetraedres de T$_{10}$O$_{20}$» juntament amb els següents minerals: clinoptilolita-Ca, clinoptilolita-K, clinoptilolita-Na, heulandita-Ca, heulandita-K, heulandita-Na, heulandita-Sr, heulandita-Ba, estilbita-Ca, estilbita-Na, barrerita, stel·lerita i brewsterita-Ba.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Strontian, a les Terres altes d'Escòcia, al Regne Unit. Posteriorment també ha estat descrita a diversos indrets de Noruega, a la Colúmbia Britànica (Canadà) i a l'estat de Nova York (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Brewsterite-Sr» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2019].
# Mètode proteic

Els mètodes proteics són les tècniques que s'utilitzen per a estudiar proteïnes.

## Llista de mètodes proteics

Hi ha mètodes genètics per a estudiar proteïnes, mètodes per a detectar-ne, mètodes per a aïllar-ne i purificar-ne, i altres mètodes per a determinar-ne l'estructura i el funcionament, que sovint requereixen una purificació prèvia de les proteïnes.

### Mètodes genètics

* traducció conceptual: moltes proteïnes no són mai seqüenciades directament, però es coneix la seva seqüència d'aminoàcids per la "traducció conceptrual" d'una seqüència coneguda d'ARNm. Vegeu codi genètic.
* la mutagènesi dirigida permet produir noves variants de proteïnes i analitzar com els canvis estructurals alteren el funcionament de les proteïnes.
** la inserció d'etiquetes proteiques com ara les etiquetes de polihistidina. Vegeu també proteïna de fluorescència verda.
* evolutiu; anàlisi de canvis seqüencials en diferents espècies mitjançant programari com ara BLAST.
* es poden identificar les proteïnes implicades en les malalties humanes relacionant al·lels amb malalties i altres fenotips, utilitzant mètodes com ara el càlcul de la puntuació L0D.

### Detecció de proteïnes

* microscòpia, immunotinció de proteïnes
* immunoprecipitació, Immunoprecipitació de proteïnes
* Transferència Western
* Espectrofotometria
* Assaig enzimàtic

### Purificació de proteïnes

* Aïllament de proteïnes
** Mètodes de cromatografia
* Extracció i solubilització de proteïnes
* Mètodes de determinació de la concentració de proteïnes, mètode de Bradford
* Solucions de proteïna concentrada
* Electrofòresi amb gel
** Electrofòresi amb gel en condicions desnaturalitzants
** Electrofòresi amb gel en condicions no desnaturalitzants
** Electrofòresi amb gel en 2D
* Electroenfocament

### Estructura de les proteïnes

* Difracció de raigs X
* Espectroscopia mitjançant ressonància magnètica nuclear de proteïnes

## Interaccions proteïna-ADN

* Chip on chip
* Seqüenciació de xips

## Altres mètodes

* Intercanvi hidrogen-deuteri
* Espectrometria de masses
* Dinàmica molecular
* Predicció d'estructura de proteïnes
* Seqüenciació de proteïnes
* Alineament estructural
* Ontologia de les proteïnes
* Petja peptídica
* Tècnica d'unió a lligand
* etiquetatge metabòlic
** etiquetatge amb isòtops pesants
** etiquetatge amb isòtops radioactius
# Alfredo Ovando Candía

Alfredo Ovando Candía (Cobija - Pando, 6 d'abril de 1918 - La Paz, 24 de gener de 1982) va ser un militar i polític bolivià, president de facto de la República de Bolívia en dues ocasions (1966 i 1969). Sent encara un nen va ingressar en el Col·legi Militar de l'Exèrcit sent després Voluntari a la Campanya del Chaco en el Grup Denominat "Tres Passos al capdavant". Sent comandant en cap de l'Exèrcit bolivià el 1964, va col·laborar per enderrocar al president Víctor Paz Estenssoro i el 1969 al president Luis Adolfo Siles. Va ser ambaixador de Bolívia a Espanya.
El seu govern va prendre mesures com la nacionalització del petroli i l'expropiació a la Gulf Oil Co., que va permetre que Bolívia sigui propietària dels seus propis recursos, i la instal·lació de la primera fonedora d'estany al país. Al mateix temps va aplicar mesures socials importants com ara les campanyes d'alfabetització.

## Referències

* ↑ «Alfredo Ovando Candía» (en castellà). biografiasyvidas.com, 20-02-2010. [Consulta: 30 juny 2013].