OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moya

«Moya» té aquests significats:
* Toponímia:
** Moya (Conca), municipi a la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Moya (Gran Canària), municipi al nord de l'illa de Gran Canària, a les illes Canàries
** Fuentelespino de Moya, municipi a la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Santa Cruz de Moya, municipi a la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Castell de Moya, edifici al municipi de Santa Cruz de Moya
* Biografies:
** Antoni Moya i Ribalta (Castellnou de Seana, 1946), futbolista català de les dècades de 1960 i 1970
** Bienve Moya (Vilanova i la Geltrú, 1944), antropòleg, folklorista i escriptor
** Eduardo Moya Cantillo (Monesterio, 1981), futbolista extremeny que ocupa la posició de defensa
** Esmeralda Moya Torrejón de Ardoz, 1985), actriu i model espanyola
** Eusebio Moya (segles XVIII — XIX), compositor espanyol que fou mestre de capella de la parròquia de Santa María de Madrid
** Gabriel Moya Sanz (Alcalá de Henares, 1966), futbolista madrileny que ocupava la posició de davanter
** Jaume Moya Matas (Barcelona, 1972), diputat al Congrés dels Diputats
** Joan Ramon Moya Garcia (Sant Vicenç dels Horts, 1965), atleta i entrenador català
** José Joaquín Moya Esquiva, polític valencià, alcalde de Bigastre i diputat al Congrés dels Diputats
** Lluís Moya Bareche, economista mallorquí
** Luís Moya (La Corunya, 1960), copilot de ral·lis
** Pol Moya Betriu
** Xavi Moya, boxejador català, campió del món de full contact i kung fu
* Miscel·lània: Setge de Moya, episodi de la reconquesta produït l'any 1183
# Cecilià

Cecilià és el nom dels següents personatges:
* Cecilià, senador romà
* Cecilià Bisbe de Cartago
* Domici Cecilià, amic de Trasea
* Cecilià Magi, pretor romà
# Champignolles (Eure)

Champignolles és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 37 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Champignolles era de 37 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 19 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 18 habitatges eren cases. Dels 13 habitatges principals, 8 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 2 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Champignolles el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 20 persones, 16 eren actives i 4 eren inactives. De les 16 persones actives 13 estaven ocupades (8 homes i 5 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 4 persones inactives 1 estava jubilada, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa immobiliària i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Champignolles hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Champignolles a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Champignolles a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tines de Juan Arnau e Hijo

Les Tines de Juan Arnau e Hijo són unes tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. La construcció se situa pròxima a la font de l'Àlber. Aquesta construcció consta de dues tines i una barraca.

## Descripció

Les dues tines formen un sol cos de planta rectangular. La part inferior dels murs, corresponents a la zona dels dipòsits, es van construir amb pedra amorterada i la part superior, amb pedra seca. Per accedir a les tines existeix una porta comuna que ha perdut la llinda. Sobre els murs s'estén el voladís i finalment la coberta amb pendent a una aigua. La construcció de la coberta és feta amb troncs com a bigues i al damunt hi ha lloses de pedra recobertes amb sorra i pedruscall.
Els dos dipòsits són de planta rectangular. Els brocs de les tines es troben a l'interior de la barraca de la mateixa construcció. A la part superior dels murs hi ha tres finestres, una per a cada parament. L'estat de conservació general és força bo, tot i que la part central de la coberta s'ha esfondrat.
La barraca auxiliar és de forma gairebé rectangular i té una segona cambra adossada. Els murs es van construir amb pedra seca i la coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades. L'entrada està formada per dos muntants verticals i monolítics sobre els quals es recolzen dues llindes. Hi trobem la inscripció "OBRA HECHA DE JUAN ARNAU EIJO - 1911". A la porta de fusta folrada amb xapa posa "JUAN ARNAU E HIJO- 1911". Al parament sud hi ha una finestra. Al seu interior hi ha tres amagatalls, una llar de foc, una menjadora i un banc de pedra. Els dos brocs són a la cambra menor. El seu estat de conservació és força bo.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tines: Juan Arnau e Hijo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Agaríxevo

Agaríxevo (en rus: Агарышево) és un poble de l'óblast de Pskov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 23 habitants. Pertany al districte de Krasnogorodsk.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Corts (Cornellà del Terri)

Corts és un poble del municipi de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany), ubicat al sud del pla de Banyoles i amb 153 habitants l'any 2009. Està situat a la riba dreta de la riera Matamors i ja és habitat en època romana, com ho palesen les restes de terrissa, de teules, d'àmfora (fragment de motlle de ceràmica, amb decoració a base de cercles concèntrics, trobat al jaciment de cal Menut) i les troballes de ceràmica romana gairebé arran de terra, molt a prop de Can Ferraric.
Al veïnat d'Ermedàs s'hi va descobrir un forn romà, del qual se'n conserva l'engraellat i la part inferior, així com un petit local annex on se suposa que s'assecava la ceràmica abans de coure-la. D'aquest forn en sortiria la ceràmica i els recipients d'ús quotidià per a les vil·les esperses arreu de l'actual municipi de Cornellà.
La nombrosa documentació relativa a l'edat mitjana que fins al moment s'ha investigat es refereix bàsicament a l'església parroquial. Així sabem que el temple ja va existir a la segona meitat del segle x, bé que l'edifici primitiu no devia durar molt temps, ja que l'any 1102 trobem que se’n construí un altre de cap i de nou. En aquesta data el bisbe Bernat Umbert donà llicència per a construir l'església de Sant Julià amb el cementiri, en el qual cada parroquià hi podia triar una sepultura.
L'església actual és, per tant, la construïda a la primeria del segle xii i destaca la portada que conté dos arcs en degradació: l'arc exterior es recolza en sengles mènsules que són sostingudes per columnes circulars amb capitells. Té nou dovelles esculturades que representen figures d'animals diversos i fulles així com un crist en majestat, esculpit toscament amb corona imperial i clavat a la creu, representació molt antiga de la crucifixió que fa pensar que ens trobem davant una resta de l'església primitiva. Tanmateix, l'arc interior és decorat amb roses i creus, i amb animals simbòlics.
Té una porta de fusta molt antiga, amb ferramenta cromàtica. A l'interior del temple es conserva un Crist en Majestat, una creu processional i un seguit d'enterraments a terra, coberts amb làpides.

## Referències

* ↑ «.xml Corts (Cornellà del Terri)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cuenca, Pere Bosch i. «La terrisseria romana d'Ermedàs - 18 nov 2018», 01-11-2023. [Consulta: 1r novembre 2023].
Viccionari
# Colibrí de Buffon

El colibrí de Buffon (Chalybura buffonii) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita zones forestals des del centre de Panamà cap al sud fins Veneçuela.

## Subespècies

* C. b. micans Bangs et Barbour, 1922. Des de Panamà central fins al nord-oest de Colòmbia.
* C. b. buffonii (Lesson, R, 1832). Den centre i nord-est de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela.
* C. b. aeneicauda Lawrence, 1865. Del nord de Colòmbia i centre i oest de Veneçuela
* C. b. caeruleogaster (Gould, 1847). Del nord i centre de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Colibrí de Buffon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Campionat d'Espanya de trial 2007

La temporada de 2007 del Campionat d'Espanya de trial fou la 40a edició d'aquest campionat, organitzat per la Reial Federació Motociclista Espanyola. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables, celebrades entre el 4 de març i l'11 de novembre. 4 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Tarragona (25 de març), FCM (16 de setembre), Fede Valenciana (21 d'octubre) i Tona (11 de novembre).

## Classificació final

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Adam Raga | Gas Gas | 131 |
| 2 | Toni Bou | Montesa | 128 |
| 3 | Albert Cabestany | Sherco | 99 |
| 4 | Marc Freixa | Scorpa | 76 |
| 5 | Jeroni Fajardo | Beta | 67 |
| 6 | Dani Oliveras | Sherco | 61 |
| 7 | Takahisa Fujinami | Montesa | 54 |
| 8 | Dani Gibert | Montesa | 50 |
| 9 | Daniel Cuerdo | Gas Gas | 43 |
| 10 | Xavier León | Gas Gas | 40 |

## Categories inferiors

| Categoria | Guanyador | Motocicleta |
| Sènior B | Alfredo Gómez | Gas Gas |
| Sènior C | Francesc Recio | Beta |
| Veterans | Pere Martí | Sherco |
| Júnior | Francesc Moret | ? |
| Cadets | Carles Traviesa | Gas Gas |

## Referències

* ↑ «Spain - 2007» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Pi, Pere. «Resultats oficials dels tres primers classificats de tots els Campionats d'Espanya de trial. Resultats facilitats per la RFME». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 129. ISBN 9788461590353.
* «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor / Trial Clásicas» (PDF) (en castellà). fedemoto.info. RFME, 19-11-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2012].
# Tines de la Pedrera

Tines de la Pedrera és una obra del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La construcció se situa al marge esquerre del camí abans d'arribar a l'ermita de Santa Clara del Palou, al costat d'una antiga pedrera.
Consisteix en una única tina actualment pràcticament inexistent. Només en resta dempeus un curt tram del mur que en constituïa el dipòsit i alguns cairons. La resta ha anat desapareixent progressivament com a conseqüència dels treballs que es duien a terme a la pedrera.

## Referències

* 1 2 «Tines de la Pedrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

### Bibliografia

* Consorci de les Valls del Montcau; Tines de les Valls del Montcau. Parc Natural de Sant Llorenç de Munt i l'Obac. Patrimoni Únic a Catalunya., 2005
# Uraeginthus

Uraeginthus és un gènere d'ocells de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per tres espècies:
* Uraeginthus angolensis - estrilda blava d'Angola.
* Uraeginthus bengalus - estrilda blava galta-roja.
* Uraeginthus cyanocephalus - estrilda blava bec-roja.
# A Cabana (Ferrol)

Santo Antonio da Cabana és una parròquia i localitat situada al sud del municipi gallec de Ferrol, a la província de la Corunya.
L'any 2015 tenia 805 habitants agrupats en 6 entitats de població: A Barca de Arriba, A Cabana, A Cabreira, O Cruce, Montecuruto i Santo Antonio.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística
# Corts (Òlt)

Corts (en francès Cours) és un antic municipi francès, situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.
El municipi tenia Corts com a capital administrativa, i també comptava amb els agregats de la Devesa, la Boissièira, lo Puèg, Martin, Bauilut, lo Puèg de Laur, Gironda, Sent Miquèl de Corts i lo Combelh dels Peirons.
El 2017 es va fusionar amb els municipis veïns de la Ròca dels Arcs i Valrofièr per a formar el municipi de la Ròca, Valrofièr e Corts.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 147 | 158 | 140 | 166 | 214 | 233 | 256 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Pierre Molesin | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 23 octubre 2010].
Viccionari
# Collesalvetti

Collesalvetti és un comune (municipi) de la província de Liorna, a la regió italiana de la Toscana, situat a uns 70 quilòmetres al sud-oest de Florència, 20 quilòmetres al nord-est de Liorna i a 16 quilòmetres al sud de Pisa. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 16.762 habitants.
Collesalvetti limita amb els següents municipis: Cascina, Crespina, Fauglia, Liorna, Orciano Pisano, Pisa i Rosignano Marittimo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 març 2020].
# Museu Eretz Israel

El Museu Eretz Israel (en hebreu: מוזיאון ארץ ישראל) (Muziun Eretz Israel) és un museu històric i arqueològic a Tel-Aviv, Israel. El museu va ser fundat en 1953, compta amb una gran pantalla d'artefactes arqueològics, antropològics i històrics organitzats en una sèrie de pavellons d'exposició en els seus terrenys. Cada pavelló està dedicat a un tema diferent: material de vidre, ceràmica, monedes, coure i més. El museu també compta amb un planetari. El "home i la seva obra" Les característiques de l'ala demostracions en viu d'antics mètodes de teixits, joieria i terrisseria, fleca moldre el gra i pa. Tel Quasile, una excavació en la qual 12 capes diferents de la cultura han estat descoberts, es troba en els terrenys del museu.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Joachim Wtewael

Joachim Anthonisz. Wtewael (Utrecht, h. 1566 - Utrecht, 1 d'agost de 1638) va ser un pintor holandès del manierisme que en la seva maduresa es va aproximar tímidament cap al naturalisme sota la influència de Caravaggio.

## Vida i obra

Fill d'un artesà de vidres pintats, neix cap a 1566 a Utrecht, localitat dels actuals Països Baixos que llavors s'englobava als Països Baixos espanyols. Per aquest motiu s'inclou Wtewael tant a l'Escola flamenca del segle xvi com a l'Escola Holandesa de principis del XVII.
Es va formar sota el corrent del manierisme, dominant a l'època, del qual Hendrick Goltzius era un dels principals valedors. Aquest estil, d'origen italià, era principalment conegut als Països Baixos per fonts indirectes, com gravats procedents d'Itàlia i obres de Bartholomeus Spranger, que treballava a Praga. Això ajuda a explicar que resultés estèticament extravagant i de qualitat desigual, comparat amb el manierisme italià genuí.
Cap a 1586 Wtewael va viatjar a Venècia per a conèixer l'obra de Tintoretto; uns dos anys després va passar per França i consta que va retornar a la seva terra el 1592.
La producció de l'artista, en aquell moment, és d'un manierisme molt marcat: figures allargades a l'estil de Parmigianino i Tintoretto, amb caps menuts i mans de dits llargs en gests amanerats. El color és antinatural, subjectiu i capritxós, molt variat en tons, i s'aplica amb pinzellades metòdiques buscant un esmaltat acabat. Wtewael es va especialitzar en petits formats per a la noblesa i el col·leccionisme, deixant els grans formats per a esglésies.
Exemples d'això són La Sagrada Família amb àngels i sants del Museu Thyssen-Bornemisza (c. 1606-1610) i Andrómeda i Perseo del Louvre (1611). El 1606 es va publicar una sèrie de tretze gravats, Thronum Iustitiae, dissenyats per Wtewael i realitzats per Willem van Swanenburg I.
En certa manera com Abraham Bloemaert, encara que en un menor grau, Wtewael es va mantenir atent al naturalisme tenebrista en la seva etapa madura. Es va allunyar parcialment del manierisme radical i, gràcies a alguns artistes joves que seguien Caravaggio es va apropar al nou tenebrisme. Mantenint el seu gust pels bons acabats i les escenes elaborades va introduir tipus físics més rústics i un color una mica més natural. Exemple d'això és L'adoració dels pastors del Museu del Prado (1625), creguda antigament de Rembrandt. Una altra versió del mateix tema, tractada de forma una mica diferent i considerada anterior, ha estat adquirida pel Museu Legion of Honor de San Francisco.

## Galeria d'obres

* Martiri de Sant Sebastià, 1600 (Museu Nelson-Atkins de Kansas City)
* Venus i Mart descoberts pels déus, 1604 (Getty Center de Los Angeles)
* Escena de cuina, 1604
* Andrómeda alliberada per Perseo, 1611 (Louvre de París)
# Tines de la Resclosa del Ventaiol

Les Tines de la Resclosa del Ventaiol és una obra del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La tina se situa al marge del camí que ressegueix la riera de Mura. Es tracta d'una sola tina de planta circular. La seva part inferior està construïda amb pedra i morter de calç i l'interior del dipòsit és recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs és feta amb pedra sense material d'unió, i s'hi localitzen l'entrada a la tina i dues finestres que donen al camí. L'entrada és de forma rectangular i coronada per una llinda. Sobre els murs s'estén el voladís fet amb pedres més planes. La coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades, sobre la qual s'estén una capa de pedruscall. La coberta ha perdut la llosa superior que feia de clau. El broc es troba al cantó oposat de l'entrada emmarcat per un requadre. El seu estat de conservació és força bo.

## Referències

* ↑ «Tines de la Resclosa del Ventaiol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].

### Bibliografia

* Consorci de les Valls del Montcau; Tines de les Valls del Montcau. Parc Natural de Sant Llorenç de Munt i l'Obac. Patrimoni Únic a Catalunya., 2005
# Violant d'Anjou

Violant d'Anjou, nascuda a Nancy el 2 de novembre de 1428, morta a Nancy el 23 de març de 1483, duquessa de Lorena (1473) i de bar (1480), filla de Renat I, rei de Nàpols, duc d'Anjou, de Bar i de Lorena, comte de Provença, i d'Isabel, duquessa de Lorena.
Es va casar a Nancy el 1445 el seu cosí Ferri II de Lorena (1420 † 1470), comte de Vaudémont. Aquest matrimoni posava fi al litigi que existia entre els pares dels dos esposos, a propòsit de la successió del ducat de Lorena. Van tenir:
* Renat II (1451 † 1508), comte de Vaudémont, duc de Lorena i de Bar
* Nicolau, senyor de Joinville i de Bauffremont, mort cap a 1476
* Pere, mort el 1451
* Joana (1458 † 1480), casada el 1474 a Carles IV, comte del Maine (1436 † 1481),
* Violant, morta el 1500, casada el 1497 amb Guillem II, landgravi de Hesse († 1509)
* Margarida (1463 † 1521), casada el 1488 amb Renat (1454 † 1492), duc d'Alençon; fou declarada beata.
El 1473, a la mort del seu nebot Nicolau de Lorena, va heretar el ducat de Lorena i el va transmetre immediatament al seu fill Renat II. Va fer el mateix el 1480, a la mort del seu pare, amb el ducat de Bar.
# Leporinus uatumaensis

Leporinus uatumaensis és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uatumã al Brasil.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Colleretto Castelnuovo

Colleretto Castelnuovo és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 40 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 316 habitants.
Colleretto Castelnuovo limita amb els següents municipis: Castellamonte, Cintano, Borgiallo i Castelnuovo Nigra.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 27 març 2020].