OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Drac Català

Drac Català, és un personatge de ficció, de Còmic en Català. Va ser el primer superheroi, de l'imaginari nacional català. Es va editar per primera vegada, el maig de l'any 2000, l'autor era Carles Roman.

## Biografia del personatge

Drac Català, va néixer amb el nom de Capità Catalunya, però molt aviat el va canviar pel de Drac Català, va ser el primer heroi autòcton català, a semblança dels seus homòlegs, els superherois dels Estats Units d'Amèrica. Albert Roure, és l'àlter ego de Drac Català, un noi de 25 anys, que abandona la seva vida normal, per convertir-se en un defensor de la llibertat i la justícia, convertint-se així en un hipotètic heroi de còmic.
El seu objectiu és el de combatre els "fatxes", del seu entorn. les seves aventures es desenvolupen a la ciutat de Barcelona, com en altres còmics de superherois, als de Drac Català, i ha molta acció, fantasia, humor, romanticisme, alta tecnologia, dramatisme i crítica social.

### Personatges secundaris

Relació de personatges secundaris.
* Capita Catalunya/ Drac Català.
* Albert Roure.
* Júlia Roure.
* Mònica canals.
* Agent Ramirez.
* Inspectora Climent.

## Trajectòria editorial

Capità Catalunya, va ser el nom del primer superheroi català, editat en format de Comic-Book. Després del primer número, va passar a dir-se Drac Català, això fou per motius legals dons el nom de Capità Catalunya, ja estava registrat, com a nom d'un disc de música. Carles Roman, l'historietista i creador s'autoeditava els còmics. Va ser a partir del número cinc que se'n va fer càrrec l'editorial Promarex. L'autoedició va tenir una distribució limitada. Entre l'any 2000 i el 2003 es varen editar set números, mes un d'especial, on s'explicava els orígens del Drac català.

## Relació de publicacions

| Títol | Editorial | Autor | Data | Preu | Numero |
| Capità Catalunya. | L'enginy (Auto editat per l'autor) | Carles Roman | Maig del 2000 | 295 ptes. | 1 |
| Drac Català. | L'enginy (Auto editat per l'autor) | Carles Roman | Setembre del 2000 | 295 ptes. | 2 |
| Drac Català. | L'enginy (Auto editat per l'autor) | Carles Roman | Gener del 2001 | 295 ptes. | 3 |
| Drac Català. | L'enginy (Auto editat per l'autor) | Carles Roman | Maig del 2001 | 295 ptes. | 4 |
| Drac Català. | Promarex | Carles Roman | Maig del 2002 | 1,80 € | 5 |
| Drac Català. | Promarex | Carles Roman | Gener del 2003 | 1,80 € | 6 |
| Drac Català. | Promarex | Carles Roman | Maig del 2003 | 2 € | 7 |
| Drac Català (especial). | Promarex | Carles Roman | 2001 | | |

## Referències

* 1 2 3 Roman, Carles «Capita Catalunya» (còmic book). Capita catalunya.. L'Enginy [L'Escala], 1, 1, pàg. 2 [Consulta: 2 maig 2014].
* 1 2 Vidal, Jaume «Drac Català». El Punt. Barcelona, 20, pàg. 40 [Consulta: 1r maig 2014].

## Enllaços externs

* Catàleg de còmic en català. Arxivat 2014-03-01 a Wayback Machine.
* Entrevista a l'autor.
* Fitxa a tebeosfera
# 613
## Esdeveniments

* Comença la predicació pública de Mahoma.
* El rei visigot Sisebut dicta disposicions contra els jueus.

## Referèncues

* ↑ Muhammad Mustafa Al-A'zami (2003), The History of The Qur'anic Text: From Revelation to Compilation: A Comparative Study with the Old and New Testaments, pàg. 26 i 27. UK Islamic Academy. ISBN 978-1-872531-65-6
* ↑ «La Hispania visigoda», pàg. 143, Historia 16, Temas de hoy, 1995, ISBN 84-7679-275-1
# Cantó de Saint-Jean-de-la-Ruelle

El cantó de Saint-Jean-de-la-Ruelle és un cantó francès del departament de Loiret, situat al districte d'Orleans. Compta amb el municipi de Saint-Jean-de-la-Ruelle.

## Municipis

* Saint-Jean-de-la-Ruelle

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | M. Creiche | CD, després Divers droite |
| 1976-1982 | Jean-Claude Portheault | PS |
| 1982 | M. Lablée | PS |
| 1982-1988 | Pierre Hanous | RPR |
| 1988-1994 | Jean-Claude Portheault | PS |
| 1994-2001 | Pierre Lamarque | DL |
| 2001- | Christophe Chaillou | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.042 | 12.620 | 16.359 | 17.062 | 16.335 | 16.560 | 16.628 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Revue Catalane

La Revue Catalane fou una publicació mensual fundada el 1907, òrgan de la Société d'Etudes Catalanes, escrita en català i en francès. Succeí com a la Revue d'Histoire et d'Archéologie du Roussillon i fou encapçalada per un grup d'erudits dirigits per en Pere Vidal. Immediatament fou adoptada com a òrgan de la Société d'Études Catalans.
Aquesta revista tenia una tirada de tres-cents exemplars. Cada número comptava amb trenta-dues pàgines i era venut a un franc. Molts intel·lectuals i erudits de Catalunya del Nord com Joan Amade, Emili Boix, Josep Bonafont, Emili Leguiel, Lluís Pastre, Josep Sebastià Pons, Gustau Violet, Manuel de Vergés i de Ricaudy, Pau Berga i altres participaren en l'elaboració de la revista escrivint-hi articles sobre temàtiques d'història, de folklore, de literatura, d'art local, de vocabulari català, de contes, de botànica, d'història natural, o poemes…. Mants articles, de gran qualitat, tractaren de les tradicions, els costums i el tarannà catalans, entre els quals : els crits de carrer, la cuina catalana, el Nadal, les Albades, les danses, els Goigs, el carnaval o la màgia al Rosselló. La revista proposà igualment als seus lectors, per tal de fer-los conèixer la literatura catalana, pàgines escollides entre les obres dels millors autors catalans, per tal que descobreixin la riquesa literària del seu país. El primer número sortí el 15 de gener de 1907. S'hi publicà els noms dels cent dotze primers adherents de la Société d'Etudes Catalanes. Joan Amade, durant molts anys secretari general de la Revue, fou, com el definí Lluís Pastre, "l'ànima" d'aquesta revista. Hi publicà seixanta-sis articles. L'any 1920 els nous dirigents de la S.E.C. decidiren de modificar la presentació de la revista i d'incloure-hi un encartament especial destinat a la publicació de les obres dels poetes francesos del Rosselló. Però el canvi no pogué realitzar-se, sobretot per falta de recursos econòmics. En efecte, la transformació hauria obligat la Revue a apujar el preu de l'abonament fins als dotze francs. A la fi de l'any 1921 s'edità el cent setanta-cinquè i darrer número.
Durant la Primera Guerra Mundial hi tingué una actuació destacada Carles Grandó encoratjant els catalans tant del nord com del sud a allistar-se en l'exèrcit francès. Deixà de publicar-se el 1921.

## Referències

* ↑ «Revue Catalane». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
* Consultar a Internet Archive
# Kindràtove

Kindràtove (en (ucraïnès): Кіндратове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 803 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Aksiurú-Konrat.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Dídac Vilà Rosselló

Dídac Vilà Rosselló (Barcelona, 9 de juny de 1989) és un futbolista professional català que juga com a lateral esquerre.

## Trajectòria esportiva

Format a l'Ametlla C.F. va fitxar pel R.C.D. Espanyol amb vuit anys gràcies a Nico Roselló que el va portar com a entrenador tota la vida. Va debutar amb el primer equip la temporada 2008-2009 en un partit de Copa del Rei contra el FC Barcelona al Camp Nou. La temporada següent va debutar a Primera divisió.
El 28 de gener de 2011 es va fer oficial el seu traspàs a l'AC Milan, per 4 milions d'euros més dos per condicions variables.
La temporada següent, el València CF va arribar a un acord amb l'AC Milan per tal que el jugador fóra cedit al club merengot. Tanmateix, el Vilà no va passar la revisió mèdica, i el cos tècnic valencianista va descartar la seua incorporació per por que la pubàlgia detectada poguera afectar el seu rendiment.
El juny del 2013 el jugador fou cedit al Reial Betis amb una opció de compra de 2 milions d'euros. Després de no jugar massa amb el Betis i de retornar a Milà, el 16 d'agost de 2014 fou novament cedit, aquest cop a la SD Eibar.
L'agost de 2017 va retornar al RCD Espanyol amb un contracte per tres anys, després d'un llarg procés de desvinculació del seu club anterior, l'AEK d'Atenes. El 9 de juny de 2022 l'Espanyol va fer oficial que no renovaria el jugador per a la temporada següent.

## Selecció estatal

El juny de 2011 formà part de la selecció espanyola de futbol Sub-21 que va guanyar el Campionat d'Europa de futbol sub-21 de 2011, celebrat a Dinamarca.

## Palmarès

| Títol | Club | País | Any |
| Copa de Campions de Lliga juvenil | RCD Espanyol Juvenil | Catalunya | 2007-2008 |
| Tercera Divisió | RCD Espanyol B | Catalunya | 2008-2009 |
| Copa Catalunya | RCD Espanyol | Catalunya | 2011 |

## Referències

* ↑ «Dídac Vilà es converteix de manera oficial en nou jugador del Milan per a les pròximes quatre temporades». 324.cat, 03-01-2011. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ El València descarta la cessió de Dídac Vilà (Milan) per una pubàlgia notícia a Ara.cat del 2 d'agost de 2012
* ↑ «El Real Betis incorpora a sus filas a Dídac» (en castellà). Reial Betis, 25-07-2013 [Consulta: 25 juliol 2013].
* ↑ «El Eibar anuncia la cesión por una temporada de Didác Vilá, procedente del Milan» (en castellà). Eibar's official website, 26-08-2014. Arxivat de l'original el 26 d'agost 2014. [Consulta: 26 agost 2014].
* ↑ «L'Espanyol fa oficial el retorn de Dídac Vilà». 324.cat. [Consulta: 30 agost 2017].
* ↑ Rodríguez, Roberto «Diego López y David López no seguirán en el Espanyol». La Vanguardia, 09-06-2022 [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «La Rojita: ¡Sí, sí, sí, la Eurocopa ya está aquí!» (en castellà). Diari As, 27-06-2011. [Consulta: 19 maig 2013].

## Enllaços externs

* Dídac Vilà Rosselló a BDFutbol
# Lamiopsis temmincki

Lamiopsis temmincki és una espècie de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 170 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan fins a Tailàndia, Xina i Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Müller, J. & F. G. J. Henle 1838-1841. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Berlin. Plagiostomen: i-xxii + 1-200, 60 pls.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Isehara

Isehara (伊勢原市, Isehara-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Kanagawa, a la regió de Kanto, Japó. Segons dades de 2015, la ciutat té una població estimada de 99.539 habitants, i una densitat de població de 1.792 habitants per km². L'àrea total d'Isehara és de 55,52 km².

## Geografia

El municipi d'Isehara està situat en la zona muntanyosa del centre de la prefectura de Kanagawa. Una gran part de la ciutat es troba dins del Parc Quasinacional de Tanzawa-Ōyama. El terme municipal d'Isehara limita amb els d'Atsugi al nord; amb Hiratsuka al sud i amb Hadano a l'oest.

## Història

L'àrea de l'actual Isehara estava formada per diversos shōens grans de la província de Sagami durant el període Kamakura. Durant el període Edo, passà a formar part del domini d'Odawara, tot i que grans porcions del terreny eren tenryōs controlats pel shogun Edo a través de hatamotos.
Després de la restauració Meiji, l'àrea passà a formar part del districte d'Ōsumi, i esdevingué el poble d'Isehara l'1 d'abril de 1889. El 26 de març de 1896, el districte d'Ōsumi i el districte de Yurugi es van fusionar per formar el districte de Naka. El poble comença a experimentar un creixement ràpid després de la inauguració de l'estació d'Isehara en la línia d'Odakyu Electric Railway l'1 d'abril de 1929. El 21 de desembre de 1954, el poble va expandir-se mitjançant la fusió del poble veí d'Oyama i tres viles més. L'àrea d'Isehara va expandir-se encara més el 30 de setembre de 1956 a l'annexar una porció de la vila veïna d'Okazaki. Isehara esdevingué ciutat l'1 de març de 1971.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | ND | 26.984 | 43.751 | 70.052 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 89.567 | 99.544 | 101.052 | 102.073 | - | - | - |

## Economia

Isehara és una ciutat dormitori per Yokohama i Tòquio. Acull també la seu i diverses plantes d'Amada Co, una companyia que manufactura eines de maquinària, així com de Maru-Chan, un fàbrica de fideus instantanis.

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Elèctric Exprés d'Odawara (Odakyū)
** Isehara

### Carretera

* Nacional 246

## Agermanament

* - Chino, Nagano, Japó, des del 21 de gener de 1986
* - La Mirada, Califòrnia, EUA, des del 21 de setembre de 1981

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=14214
* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 «市の紹介 (Introducció a la ciutat)» (en japonès). Ajuntament d'Isehara. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ Statistics Bureau of Japan

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Isehara (japonès)
# Cap d'Urdet

El Cap d'Urdet és una muntanya de 2.240 metres que s'aixeca a l'extrem oriental de la Serra del Verd, entre els Tres Collets i el coll de Pradell.
És el tercer cim en altura de la serra. Del pic es deriva, cap a l'est, la Serra de les Comes fins al Coll de Gósol i cap al sud una llarga carena cap al Pujalt i el coll de la Creu de Jovells. És partió dels termes municipals de Gòsol, al Berguedà, i la Coma i la Pedra, al Solsonès. Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 276087001).

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Bibliografia

* Mapa Vall de Lord, Esc. 1:25.000., ed. Alpina.
# Gómez-Acebo & Pombo

Gómez-Acebo & Pombo és un despatx d'advocats espanyol fundat per Ignacio Gómez-Acebo Duque de Estrada i Fernando Pombo García el 1971. La seva seu principal es troba a Madrid.
El despatx va facturar 61,9 milions d'euros el 2012. Es troba dins la llista FT Law 50 2012 del Financial Times, la qual agrupa els despatxos d'advocats més innovadors d'Europa.

## Referències

* ↑ http://www.expansion.com/2013/02/04/juridico/1359995783.html
* ↑ http://rankings.ft.com/innovativelawyers/gomez-acebo--pombo/ft-law-50-2012#ft-law-50-2012 Arxivat 2013-12-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (castellà) (anglès)
# Revue des études anciennes

La Revue des Études Anciennes (abreujada com a REA) és una revista universitària creada l'any 1899, publicada per la Universitat Bordeaux-Montaigne i dedicada a l'estudi de l'Antiguitat.

## Història

L'any 1879, Louis Liard i Auguste Couat, de la Universitat de Bordeus, funden els Annales de la Faculté des Lettres de Bordeaux. L'any 1885, les universitats de Bordeus, de Tolosa, de Montpeller i d'Ais de Provença s'associen per crear la Revue des Universités du Midi, de la qual Georges Radet esdevé encarregat l'any 1897. L'any 1899, la revista s'escindeix en dues publicacions : la Revue des Études anciennes i la Revue des Lettres françaises et étrangères, reunides administrativament a l'entitat Annales de la Faculté des Lettres de Bordeaux et des Universités du Midi. Un Bulletin hispanique comença a aparèixer el mateix any al si del mateix grup. La Revue des Lettres françaises et étrangères cessa la seva activitat des del 1900, mentre que les dues altres publicacions s'éditen encara avui. Cobrint des de la història, la literatura, la filologia, l'arqueologia i l'epigrafia, fins als estudis sobre l'Orient antic així com tots els altres àmbits i disciplines de l'antiguitat, la REA és editada aleshores per la llibreria Féret et Fils, on també s'hi troba la redacció.
Georges Radet, director de la REA fins a l'any 1940, s'ocupa sobretot de la secció d'antiguitat clàssica des de 1905, mentre Camille Jullian s'encarrega de l'àmbit galorromà fins a l'any 1933, any on Albert Grenier el succeeix en aquest càrrec. L'any 1941, la redacció de la revista és transferida a la Facultat de Lletres. William Seston era director gerent de la revista aquell mateix any. A continuació, Pierre Boyancé n'esdevé director de 1942 a 1945. A partir de 1947, el degà de la Facultat de Lletres esdevé el director ès qualités dels Anals, i es modifica l'estructura de la REA : el seu director pren el títol de secretari gerent i un comitè de redacció, comprenent un president i cinc membres, és creat per assistir-la. Després del canvi d'estructura de la universitat de Bordeus l'any 1968, la Universitat Bordeaux III (anomenada a partir de 2014 Université de Bordeaux-Montaigne) s'encarrega de la publicació de la REA. Christophe Pébarthe n'ha estat el director entre 2009 i 2021.

## Publicacions

La Revue des Études Anciennes és la principal revista publicada per la redacció de la REA. S'hi afegeixen diversos Butlletins des del començament del XX. La REA organitza igualment la publicació de números especials i de volums puntuals.

## Referències

* 1 2 Page « Notre Histoire » sur le site de la REA. Page consultée le 20 avril 2011.

## Enllaços externs

* Lloc web de la Revue dels études anciennes
* Números en línia de la REA disponibles a Gallica, 1898-1940
# Kurun-Uriakh

Kurun-Uriakh (en rus: Курун-Урях) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2019 tenia 5 habitants. Pertany al districte rural d'Aiano-Maiski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Economia de Macau

Les activitats econòmiques principals de Macau són el turisme (que va créixer molt en quantitat, amb l'arribada de xinesos després de 1999) i l'explotació de casinos (font del 70% dels impostos). Després de l'obertura de l'exploració de casinos a la competència estrangera el 2001, el territori va atreure centenars de milions de dòlars en inversions estrangeres, tornant Macau el principal centre de joc del món.
En oposició a Hong Kong, que és bastant industrialitzada i 50 vegades major en extensió territorial, Macau té com destaqui industrial solament el sector tèxtil. Malgrat haver estat aconseguida per la crisi asiàtica de 1998 i per la recessió mundial de 2001, la seva economia va créixer un 9,5% el 2002. Amb el terme del monopoli sobre els casinos, tres grans empreses van obtenir llicència per explotar el joc, comprometent-se a invertir US$ 2,2 mil milions.

## Referències

* ↑ «CIA The World Factbook». Arxivat de l'original el 2015-10-16. [Consulta: 26 octubre 2009].
# La Rambla (Còrdova)

La Rambla és un municipi de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 7.199 | 7.229 | 7.266 | 7.299 | 7.330 | 7.362 | 7.389 | 7.376 | 7.415 | 7.410 |

## Història

Sobre el lloc que ocupa La Rambla es va assentar un poblat prehistòric en el lloc anomenat "La Minilla", on fa alguns anys es van trobar uns gots campaniformes amb més de 4.000 anys. Posteriorment s'assentaria una ciutat romana que amurallaría la població i sobre aquesta els musulmans fundarien AL-RAMLA (que significa arenal). En 1480 la tinença del seu castell va ser atorgada a Gonzalo Fernández de Còrdova, "El Gran Capità". Però el 6 de febrer de 1521 La Rambla va viure l'esdeveniment històric més important durant el regnat de Carles I, al reunir-se en ella les ciutats anticomuneres d'Andalusia per a ratificar al Rei. La Rambla era vila de reialme pertanyent a la jurisdicció de Còrdova. En 1647 Felip IV li permet nomenar alcalde major, però cinc anys més tard el lliurament al Comte Duc d'Olivares, l'hereu del qual, el marquès d'El Carpio, la va vendre el 1677 als marquesos d'Almodóvar, més tard senyors de La Rambla.

## Personatges il·lustres

* Alejandro Lerroux

## Enllaços externs

* La Rambla - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* La Rambla Arxivat 2020-11-26 a Wayback Machine. - FAEMER - Federació d'Associacions d'Empresaris de la Rambla
* Associació d'Empresaris del Metall de la localitat Arxivat 2019-05-22 a Wayback Machine.
# A Ship Comes In

A Ship Comes In és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Howard, estrenada el 1928. Louise Dresser fou nominada a l'Oscar a la millor actriu el 1929 per la seva actuació.

## Argument

A "A Ship Comes in", els productors donen una lleugera bufetada a l'evidència circumstancial i es sumen a la poca credibilitat de la seva història mostrant com un anarquista pateix una malaltia mental després que la seva bomba ha causat mort i lesions. És un altre un d'aquells estranys guions mecànics sobre els quals algú s'ha entusiasmat, perquè reeixien a obtenir els serveis d'intèrprets com Louise Dresser, Rudolph Schildkraut i Robert Edeson, dirigits per William K. Howard. Aquesta història comença d'una manera feliç, però quan Peter Pleznitz ha complert a Amèrica cinc anys i ha obtingut els seus papers de nacionalització finals, es decideix que el sofriment empaitarà els seus passos. Tot s'arranja d'una manera més artificial, primer quan un anarquista col·loca una bomba de rellotgeria en una caixa en lloc d'un pastís que Pleznitz havia de donar al Jutge que li havia aconseguit els seus papers; declaren Pleznitz culpable del delicte de fer explotar les habitacions del Jutge i de matar un secretari. Finalment apareix l'anarquista, malalt mental que veu els rellotges marcant les set, l'hora que havia posat la seva bomba. Aquesta malaltia no és prou per fer confessar l'assassí, fins que és atropellat per un automòbil i només abans de morir explica la seva culpabilitat. Pleznitz és alliberat, felicitat pel jutge, i és rebut per la seva dona. Pleznitz, profundament agraït amb el seu país adoptat, pregunta pel seu fill que havia anat a França per lluitar.

## Repartiment

* Rudolph Schildkraut: Peter Pleznik
* Louise Dresser: Sra. Pleznik
* Milton Holmes: Eric
* Linda Landi: Marthe
* Lucien Littlefield: Dan Casey

## Referències

* ↑ filmaffinity. A Ship Comes In (en castellà). filmaffinity.
* ↑ HALL, MORDAUNT. The New York Times. A Ship Comes In (en anglès). The New York Times, 4 de setembre de 1928.