OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atlas Shrugged

Atlas Shrugged (literalment 'Atlas s'encongí d'espatlles') és una novel·la de la filòsofa/escriptora russoestatunidenca Ayn Rand, publicada als Estats Units l'any 1957. Aquesta novel·la fou la darrera obra de ficció d'Ayn Rand, abans de dedicar-se únicament a la filosofia. La novel·la té 645.000 paraules i de 1.000 a 1.368 pàgines, segons edicions; és també una de les novel·les més llargues que mai s'han escrit.

## Contingut

El tema bàsic de la novel·la és «la importància de la ment raonadora de cada individu en la vida humana». És una història altament filosòfica i al·legòrica. Aquest llibre conté una varietat de temes que van ser la base de la filosofia objectivista. Ha arribat a ser considerat un dels llibres més influents de la història de la humanitat. Segons The contested legacy of Ayn Rand, més individus passen a ser llibertaris per haver llegit Atlas Shrugged que per qualsevol altre motiu.
L'obra tracta d'una vaga, però d'empresaris, de persones innovadores i individualistes que es rebel·len contra una contínua i castradora intervenció col·lectivitzadora i reguladora. Sense aquests individus, la societat s'enfonsa.
Debi Ghate i Richard E. Ralston han publicat l'estudi de la novel·la Why businessmen need philosophy: the capitalist's guide to the ideas behind Ayn Rand's Atlas shrugged (2011).
No n'existeix cap edició en llengua catalana.

## Referències

* ↑ SCIABARRA, Chris Matthew. Ayn Rand: the Russian radical. University Park, PA: Penn State Press, 1995
* ↑ The contested legacy of Ayn Rand
* ↑ COMES, Melcior. "La rebel·lió d'Atlas". dBalears.cat, 12 de març de 2009, http://dbalears.cat/actualitat/opinio/la-rebel-lio-d-atlas.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Why businessmen need philosophy: the capitalist's guide to the ideas behind Ayn Rand's Atlas shrugged. New York: New American Library, 2011.
# Maria Salvatori

Maria Salvatori (morta el 1647 a Castelnuovo, Itàlia) també coneguda com "La Mercuria", va ser una dona acusada de bruixeria i culte a Satanàs.
El 26 d'octubre de 1646 va ser arrestada i acusada d'artesania de bruixes. Havia estat sospitosa de fetillera durant molt de temps. Va ser acusada de no empassar-se el pa sacramental a l'eucaristia, sinó que el guardava per a la bruixeria. També va ser acusada d'haver causat que d'embruixar a la Marquesa Bevilacqua amb l'ús d'encanteris. Durant la tortura a la que se la va sotmetre, va assenyalar a la vídua Domenica Camelli i la seva filla, Lucia Caveden, com a bruixes. Salvatori va afirmar que utilitzaven Lucia perquè fes els encanteris sobre la marquesa. Ella va mencionar també que Delaito Cavaleri era un nigromant i un adorador de Satanàs.

## Referències

* http://www.executedtoday.com/category/why/witchcraft/
* http://www.stregamorella.it/storia_Romanazzi.htm Arxivat 2012-08-29 a Wayback Machine.
# Maria Salvador Calzada

Maria Salvador Calzada (Palafrugell, 7 de maig de 1951) és una professora catalana jubilada. Filla de Lluís Salvador Cuevas i Angelina Calzada Roura, es va casa amb Antoni Lledó Crosa el 21 d'octubre de 1972, i amb dos fills: la Diana i en Màrius.
Va estudiar a l'Escola Torres Jonama de Palafrugell, i més tard va obtenir una beca del patronat de l'Escola d'Arts i Oficis, concretament la beca anomenada "Amics de Llafranc" destinada a cursar estudis de batxillerat a l'acadèmia Joan Farga, que en l'actualitat és l'escola Sant Jordi. Un cop va finalitzar aquests estudis de batxillerat, va obtenir una altra beca per cursar la carrera de magisteri a l'Escola de Magisteri de Girona.
Ha sigut mestra a diferents escoles de Palafrugell i de l'entorn baix empordanès. Va iniciar-se com a mestra a Palafrugell l'any 1969, com a substituta. Es va jubilar el 2011 després de 42 anys de professió.
És membre de l'Associació Flora Catalana des de l'any 2019. S'ha presentat diverses vegades a les llistes municipals per Esquerra Republicana de Catalunya, donant suport a les llistes encapçalades per Sergi Sabrià Benito i Josep Piferrer Puig. A les eleccions de 2007 anava a la posició 18 de la llista, i el 2011 era la segona suplent, i al 2015 anava a la posició 18 de la llista.

## Referències bibliogràfiques

* ↑ «Movimiento Parroquial». Revista de Palafrugell, 01-10-1972, pàg. 21.
* ↑ «Patronato de la Escuela de Artes y Oficios. Becas de Estudios». Revista de Palafrugell, 01-06-1962, pàg. Pàgina 15.
* ↑ «Relación de beneficiarios de becas para estudios de Segunda Enseñanza y notas obtenidas por los mismos en el Curso Escolar 1964-65». Revista de Palafrugell, 01-06-1965, pàg. 6.
* ↑ Revista de Palafrugell, 01-06-1968, pàg. 28.
* ↑ Revista de Palafrugell, 01-09-1969, pàg. 25.
* ↑ «Información». Revista de Palafrugell, 01-06-1971, pàg. 21.
* ↑ «Es jubilen...». Institut Frederic Martí Carreras, 01-06-2011, pàg. 38-43.
* ↑ «Associació Flora Catalana», 2018.
* ↑ «llistes electorals que es presenten a Palafrugell el 22 de maig». Revista de Palafrugell, 01-05-2011, pàg. 10.
# Maria Salvo Iborra

Maria Salvo Iborra (Sabadell, 27 de maig de 1920 - Barcelona, 16 de novembre de 2020) va ser una activista antifranquista catalana.

## Biografia

El seu avi fou un migrant aragonès i el seu pare treballà com a fuster ebenista, però cap dels dos tenia militància política. La seva mare era originària de Cornudella de Montsant i treballava com a minyona a Barcelona. Quan tenia set anys es traslladà amb la família a Les Corts, i amb tretze ja treballava de portera a l'edifici on vivien. El 1935 va començar a sovintejar els centres culturals d'Esquerra Republicana de Catalunya, però influïda per la xicota del seu germà gran va ingressar finalment a les Joventuts Socialistes Unificades de Catalunya (JSUC).
En esclatar la Guerra Civil espanyola era militant de la Unió General de Treballadors (UGT) i va treballar en un taller de roba que havien col·lectivitzat la Confederació Nacional del Treball i la UGT. El 1938 fou nomenada secretària de Propaganda del Comitè de Barcelona de les JSUC i participà en la defensa de la Segona República Espanyola. El 29 de gener de 1939 va sortir cap a l'exili, però fou empresonada als camps de concentració de Le Pouliguen i Moisdon-la-Rivière a la Bretanya, d'on en va sortir el novembre de 1939 per ser lliurada a la Guàrdia Civil a Bilbao.
Fou detinguda amb tres noies més el 1941 a Madrid mentre feia d'enllaç amb la resistència i fou tancada en una cel·la d'aïllament, amb tan sols 21 anys, a la presó de les Corts, on a causa de les tortures que patí ja mai no va poder ser mare. El 1943 fou traslladada a la presó de Predicadores, a Saragossa, i després a la presó de dones de Ventas. El febrer de 1946 fou jutjada i condemnada pel règim de Franco a 30 anys de presó, la major parts dels quals els passà a la presó de Segòvia. També van condemnar el seu germà a onze anys per ser qui era.
De nou al carrer el 1957, fou desterrada a Santander, però tornà clandestinament a Barcelona, on milità activament al Partit Socialista Unificat de Catalunya i també al moviment feminista. Un cop recuperada la democràcia, fou presidenta de l'Associació Catalana d'Expresos Polítics i fundadora el 1997 de l'Associació Les Dones del 36. La seva biografia és reflectida al volum El daño y la memoria, de l'historiador Ricard Vinyes.
Maria Salvo va morir a Barcelona el 16 de novembre de 2020 a l'edat de 100 anys.

## Referències

* 1 2 «Mor als 100 anys la lluitadora antifranquista Maria Salvo», 16-11-2020. [Consulta: 17 novembre 2020].
* 1 2 Obiols, Isabel. «Ricard Vinyes reconstruye la biografía de la antifranquista Maria Salvo». El País, 02-11-2004. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ Montanyà, Xavier. «Maria Salvo i la lluita de les dones del 36». Vilaweb, 23-11-2020. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ Soledad Bengoechea Les dones del PSUC Ed. Els arbres de Fahrenheit. p. 101-102. Disponible en versió PDF
* ↑ Martínez, Domènec «Maria Salvo ja ha fet 100 anys!». Diari de Sabadell, 9-10 juny 2020, pàg. 11.
* ↑ Romaguera, Àlex. «Vam ser derrotats, però no vençuts». Directa, 02-09-2016. [Consulta: 19 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Relat de la seva estada a la presó
# Baile na Finne

Baile na Finne (en anglès Fintown) és una vila d'Irlanda, al comtat de Donegal, a la província de l'Ulster. Es troba a la Gaeltacht an Láir, a l'oest del comtat. Té 296 habitants, dels quals el 59% són parlants de gaèlic irlandès. El punt més alt és l'Aghla (589 m) i les muntanyes Screig, la principal atracció de les quals és l'an Mhuc Dhubh, l'únic ferrocarril de via estreta operatiu a Donegal, ell Cumann Traenach na Gaeltachta Láir, que corre al llart del Lough Finn. La vila rep el nom per una dona mitològica, Finngeal, que s'ofegà en el llac després d'intentar salvar el seu germà ferit Feargamhain.

## Referències

* ↑ http://www.commissioner.ie/downloads/An_tOrdu_Logainmneacha_(Ceantair_Ghaeltachta)_2004.pdf Irish Placenames Order 2004
* ↑ http://www.antraen.com/index.php Fintown Railway website
* ↑ http://www.dun-na-ngall.com/fintown.html Arxivat 2012-07-28 a Wayback Machine. County Donegal on the Net

## Enllaços externs

* Fiach Arts Arxivat 2011-02-03 a Wayback Machine.
* Fintown Railway
* Irish language study 2006
# Marta Fernández i Farrés

Marta Fernández i Farrés (Barcelona, 21 de desembre del 1981) és una exjugadora de bàsquet catalana.
Es formà al Col·legi Sant Josep Obrer de Mallorca i s'incorporà al centre formatiu Segle XXI la temporada 1997-98. Fitxà pel Dorna Godella la temporada 1999-00, amb el qual debutà a la primera divisió de la Lliga femenina. Amb el club valencià aconseguí guanyar tres campionats de Lliga i tres Copes de la Reina. El juny del 2004 va fitxar pel Club Bàsquet Femení Universitari de Barcelona, denominat aleshores UB Barça, amb el qual es proclamà campiona de Lliga la temporada 2004-05. L'estiu de 2007 jugà a Los Angeles Sparks de la WNBA.
El mateix any va signar amb el seu actual equip, el Wisła de Cracòvia de la lliga polonesa. Va jugar les seues darreres quatre temporades al Perfumerías Avenida de Salamanca. El març del 2008 va participar en l'All Stars de l'Eurolliga femenina com a titular de l'equip europeu.
Internacional amb la selecció espanyola, fou campiona d'Europa en categoria júnior (1998). Amb l'absoluta disputà 120 partits internacionals entre 2000 i 2012. Participà als Jocs Olímpics d'Atenes 2004, finalitzant en sisena posició, i aconseguí guanyar quatres medalles de bronze, una al Campionat del Món de 2010, dues als Campionats d'Europa de 2003 i 2005, i una als Jocs Mediterranis de 2001

## Palmarès
### Clubs

* 1 Supercopa d'Europa femenina de la FIBA: 2011
* 5 Lligues espanyoles de bàsquet femenina: 2000-01, 2001-02, 2003-04, 2004-05, 2012-13
* 6 Copes espanyoles de bàsquet femenina: 2001-02, 2002-03, 2003-04, 2011-12, 2013-14, 2014-15
* 6 Supercopa d'Espanya de bàsquet femenina: 2003-04, 2004-05, 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2014-15.
* 1 Lliga polonesa de bàsquet femenina: 2007-08
* 1 Copa polonesa de bàsquet femenina: 2008-09
* 2 Supercopes poloneses de bàsquet femenina: 2008-09, 2009-10

### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze als Campionats del Món de bàsquet femení: 2010
* 2 medalles de bronze als Campionats d'Europa de bàsquet femení: 2003, 2005

## Referències

* ↑ «Marta Fernández i Farrés». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Tenerife Palma, Tony. «Marta Fernández se retira». Diario de Mallorca, 06-05-2015. [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ «Marta Fernández jugarà aquest estiu amb Los Angeles Sparks de la WNBA». Esports3, 13-02-2007. [Consulta: 12 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marta Fernández - FIBA Archive
* Fitxa de Marta Fernández - FEB
* Fitxa de Marta Fernández - Selección Femenina Absolita
# Martí Cama i Prats

Martí Cama i Prats (Palafrugell, 1864 – Reims, 1914) fou un industrial surer amb fàbriques a Palafrugell i Reims i president de La Taponera, fou el primer a comercialitzar el tap de xampany de dues peces (Gèminus) i impulsà i presidí la Cambra Oficial de Comerç d'Espanya a París.

## Referències

* ↑ «Martí Cama i Prats». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mario Fernando Magalhaes Da Silva

Mário Silva és un futbolista portuguès, que ocupa la posició de defensa. Va nàixer a Paranhos el 24 d'abril de 1974.
Ha militat al Boavista i FC Porto del seu país natal, així com a França (Nantes), Espanya (Recreativo de Huelva i Cadis CF) i Xipre (Doxa).
# Mario Echandi Jiménez

Mario Echandi Jiménez (17 de juny de 1915, San José, Costa Rica) va ser president de Costa Rica des de 1958 fins a 1962.
Va ser fill de Alberto Echandi Montero i Josefa Jiménez Rucavado. Va casar amb Olga De Benedictis Antonelli. Va cursar estudis en el Liceu de Costa Rica i a l'Escola de Dret, on es va graduar de Llicenciat en Lleis.

## Primers càrrecs públics

Va ser Agregat Militar en missió especial a Panamà el 1940, ambaixador de Costa Rica als Estats Units d'Amèrica, les Nacions Unides i la OEA (1949-1950), Ministre de Relacions Exteriors i Cultura (1950-1952) i Diputat per San José (1953-1955).

## President de la República

El 1958 va ser elegit president de la República, càrrec que va exercir de 1958 a 1962. El president Echandi va obtenir 102.851 vots com a candidat del partit Unió Nacional, Franciso J. Orlich candidat del partit Alliberament Nacional va obtenir 94.778 vots i Jorge Rossi Chavarría va obtenir 23.910 vots pel partit Independent. Aquest últim partit estava constituït per ex-membres del partit Alliberament Nacional (Partido de Liberación Nacional). Un any abans de l'elecció va haver-hi una escissió en aquest partit i un grup dels seus partidaris encapçalats pel llicenciat Jorge Rossi van deixar les seves files.
Durant el seu govern es van aprovar algunes lleis importants, com la llei d'Aguinaldo, es va fundar el Servei Nacional d'Aqüeductes i Clavegueram l'Institut de Terres i Colonització (ITCO), la Llei de Protecció i Desenvolupament Industrial, es va crear el primer Pla Vial, que el seu objectiu era construir una xarxa de carreteres i camins al país segons un planejament previ. I es van trencar relacions diplomàtiques amb Cuba a causa de la política d'afusellaments del règim de Fidel Castro.

## Reconciliació Nacional

Durant el seu govern es va permetre que l'expresident Rafael Ángel Calderón Guardia retorni i que els seus seguidor strobin condicions per organitzar-se.

## Referències

* 1 2 3 Historia de Costa Rica, Monge Alfaro, Carlos. edición #16, Imprenta Trejos, 1980, página 304
* ↑ Historia de Costa Rica, Monge Alfaro, Carlos. edición #16, Imprenta Trejos, 1980, página 305
# Baker (Louisiana)

Baker és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 13.793 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Baker tenia 13.793 habitants, 4.971 habitatges, i 3.782 famílies. La densitat de població era de 675 habitants/km².
Dels 4.971 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 21,4% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.151 $ i la renda mediana per família de 38.621 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.791 $ mentre que les dones 22.177 $. La renda per capita de la població era de 14.920 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 15,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Baker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Baker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Baker (Montana)

Baker és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 1.695 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Baker tenia 1.695 habitants, 694 habitatges, i 455 famílies. La densitat de població era de 761 habitants per km².
Dels 694 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.893 $ i la renda mediana per família de 42.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.667 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 17.461 $. Aproximadament el 7,7% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Baker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Baker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Atamant (desambiguació)

Atamant (grec antic: Άθάμας) és un personatge de la mitologia grega, rei d'Orcomen. També és el nom d'altres personatges de l'antiga Grècia:
* Atamant, fundador mític de Teos, a l'Àsia Menor, i descendent, segons la tradició, del rei Atamant
* Atamant de Posidònia, filòsof pitagòric grec
* Atamant, personatge de la mitologia grega, fill d'Enopió
# Atammik

Atammik (conegut antigament com a Atangmik) és una localitat de Groenlàndia que pertany a la municipalitat de Qeqqata. Se situa a la vora de l'Estret de Davis. En 2005 comptava amb una població de 190 habitants.
Es tracta de l'assentament més al sud del municipi. L'empresa de processament de peix local Royal Greenland va tancar en juliol de 2010.

## Població

La població d'Atammik es va mantindre relativament estable les últimes dues dècades, però ha disminuït en els últims anys.

## Referències

* 1 2 «Population January 1st by gender, age and place of birth 1977-2017-Statistikbanken». Statistikbanken. Arxivat de l'original el 2016-10-19 [Consulta: 30 novembre 2017]. Arxivat 2016-10-19 a Wayback Machine.
* ↑ «RG's fabrik i Atammik lukket», 18-07-2010. Arxivat de l'original el 2010-07-18. [Consulta: 30 novembre 2017].
# Atamant de Posidònia

Atamant (grec antic: Άθάμας) fou un filòsof pitagòric grec natural de Posidònia (Magna Grècia) que és esmentat per Climent d'Alexandria.

## Referències

* ↑ Runia, 1995, p. 62.

## Bibliografia

* Runia, D. Philo and the Church Fathers: A Collection of Papers (en anglès). BRILL, 1995. ISBN 978-90-04-31299-9.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 - cros individual masculí

El cros individual masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics de París de 1924. La prova es va disputar el 12 de juliol de 1924 i hi van prendre part 38 atletes de 10 nacions diferents. Era la tercera i darrera vegada que aquesta prova formava part del programa olímpic.

## Resultats

Els tres primers classificats de cada nació d'aquesta prova eren tinguts en compte per la competició per equips.
Les extremes temperatures, properes als 40 °C, van fer que sols 15 atletes finalitzessin la prova.
| Posició | Atleta | Temps |
| 1 | Paavo Nurmi (FIN) | 32:54.8 |
| 2 | Ville Ritola (FIN) | 34:19.4 |
| 3 | Earl Johnson (USA) | 35:21.0 |
| 4 | Ernie Harper (GBR) | 35:45.4 |
| 5 | Henri Lauvaux (FRA) | 36:44.8 |
| 6 | Arthur Studenroth (USA) | 36:45.4 |
| 7 | Carlo Martinenghi (ITA) | 37:01.0 |
| 8 | August Fager (USA) | 37:40.6 |
| 9 | Len Richardson (RSA) | 37:46.0 |
| 10 | Gaston Heuet (FRA) | 37:52.0 |
| 11 | James Henigan (USA) | 38:00.0 |
| 12 | Heikki Liimatainen (FIN) | 38:18.0 |
| 13 | Fabián Velasco (ESP) | 39:07.6 |
| 14 | Miguel Peña (ESP) | 41:34.0 |
| 15 | Maurice Norland (FRA) | 41:48.3 |
| — | José Andía (ESP) | DNF |
| — | Arthur Sewell (GBR) | DNF |
| — | John Gray (USA) | DNF |
| — | Robert Marchal (FRA) | DNF |
| — | Edvin Wide (SWE) | DNF |
| — | Väinö Sipilä (FIN) | DNF |
| — | Sven Thuresson (SWE) | DNF |
| — | John Benham (GBR) | DNF |
| — | Verne Booth (USA) | DNF |
| — | John Ryan (IRL) | DNF |
| — | Sidon Ebeling (SWE) | DNF |
| — | Gösta Bergström (SWE) | DNF |
| — | Eino Rastas (FIN) | DNF |
| — | André Lauseig (FRA) | DNF |
| — | Jesús Diéguez (ESP) | DNF |
| — | Carlo Speroni (ITA) | DNF |
| — | Amador Palma (ESP) | DNF |
| — | Eero Berg (FIN) | DNF |
| — | Eddie Webster (GBR) | DNF |
| — | Lucien Dolquès (FRA) | DNF |
| — | Joseph Williams (GBR) | DNF |
| — | Alfredo Gomes (BRA) | DNF |
| — | Miquel Palau (ESP) | DNF |

## Referències

* ↑ «Athletics at the 1924 Paris Summer Games: Men's Cross-Country, Individual». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 22 agost 2018].

## Bibliografia

* Olympic Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 17 març 2008].
# Mariano Antonio Collado González-Pinuela

Mariano Antonio Collado González-Pinuela (Llorca 1796 - Barcelona 27 de juny del 1853)

## Biografia

Mariano Antonio Collado González-Pinuela va ser un jutge i traductor, rector de la Universitat de Barcelona del 1850 al 1853.
El 1816 es va graduar a València, on l'any 1820 fou nomenat Alcalde del Crim. Un any més tard fou enviat a l'Audiència d'Astúries. Cal esmentar que fou regent de l'Audiència Territorial d'Albacete entre 1844 i 1845. Posteriorment, el 1847 entrà com a soci a l'Ateneo Científico y Literario de la Corte. Tres anys més tard fou elegit rector de la Universitat de Barcelona, càrrec que exercí fins a l'any 1853. Va morir a Barcelona el dia 27 de juny de 1853.

## Publicacions

* Fénelon de Salignac de La Mothe, François; Collado, Mariano (traductor). Aventuras de Telémaco: Seguidas de las de Aristonoo (en castellà, traduït del francès). València: Libreria de Casiano Mariana, 1843.
* Arrzola, Lorenzo; Collado, Mariano Antonio; et alii. Enciclopedia española de Derecho y Administración o Nuevo Teatro Universal de la Legislación de España e Indias (en castellà). 5 volums. Madrid: Antonio Rius y Rossell, 1848-1952. . Text complet en línia: volum 1, volum2, volum3, volum 4 i volum 5

## Referències

* ↑ «Joaquina Gregoria de Alós» (en castellà). Geneall, portal de genealogia.
* ↑ «Biblioteca de Traducciones Españolas». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ Catàleg d'autoritats Universitat de Barcelona. «Mariano Antonio Collado González-Pinuela». Centre de Recursos per a l'Aprenentatge i la Investigació (CRAI) de la Universitat de Barcelona, 26-07-2013. Arxivat de l'original el 2014-11-10. [Consulta: 10 novembre 2014].
* ↑ Palomeque Torres, Antonio. La Universidad de Barcelona desde el Plan Pidal de 1845 a la ley Moyano de 1857 (en castellà). Barcelona: Edicions Universitat de Barcelona, 1979, p. 447-448.

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat de Mariano Antonio Collado González-Pinuela. CRAI.Universitat de Barcelona Arxivat 2014-11-10 a Wayback Machine.