OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Antonio Iborra Cilleros

José Antonio Iborra Cilleros (Alacant, 1915 - 1992) fou un funcionari i polític alacantí.

## Trajectòria

Establert a Castelló de la Plana, hi treballà com a inspector financer i tributari. D'antuvi militava a Germania Socialista, però el 1976 ingressà al Partido Socialista Popular, partit que es va amb el que es va presentar com a candidat a Corts per Castelló de la Plana, en coalició amb la USPV a les eleccions generals espanyoles de 1977, però no fou escollit. Posteriorment es va integrar, com la resta del seu partit, al PSPV-PSOE, amb el que fou escollit senador per la província de Castelló a les eleccions generals espanyoles de 1982.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.282. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Senat
# Malaltia de canvis mínims

La malaltia de canvis mínims (també coneguda com a MCM, glomerulopatia de canvis mínims) és una malaltia que afecta els ronyons i que causa una síndrome nefròtica. La síndrome nefròtica condueix a la pèrdua de proteïna a l'orina en quantitats importants, la qual cosa provoca l'edema generalitzat (inflor del teixits tous) i una deteriorament de la funció renal que experimenten habitualment els afectats per la malaltia. És més freqüent en nens i té una incidència màxima als 2 als 6 anys. La MCM és responsable del 10-25% dels casos de síndrome nefròtica en adults. També és la causa més freqüent de síndrome nefròtica de causa poc clara (idiopàtica) en els nens.

## Referències

* 1 2 Johnson, Richard J.; Feehally, John; Floege, Jürgen. Comprehensive clinical nephrology. Sixth, 2018-06-26. ISBN 9780323547192. OCLC 1047958109.
* ↑ Kumar, Vinay; Abbas, Abul K.; Aster, Jon C. Robbins and Cotran pathologic basis of disease. Kumar, Vinay, 1944-, Abbas, Abul K.,, Aster, Jon C.,, Perkins, James A.. Ninth, 2014. ISBN 9781455726134. OCLC 879416939.
* 1 2 «The treatment of minimal change disease in adults». Journal of the American Society of Nephrology, vol. 24, 5, 01-04-2013, pàg. 702–11. DOI: 10.1681/ASN.2012070734. PMID: 23431071.
# Makàrovka

«Makàrovka» té aquests significats:
* Makàrovka (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Makàrovka (Crimea), localitat de la república de Crimea, a Rússia
* Makàrovka (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
# Makàrovka (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Makàrovka».
Makàrovka (en rus: Макаровка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 439 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Joseph Flaugier

Joseph-Bernard Flaugier, conegut també en català com a Josep Bernat Flaugier (Lo Martegue, Provença, 10 de desembre de 1757 - Barcelona, 1813) fou un pintor occità establert a Catalunya.

## Biografia

El seu pare era comerciant. Cap al 1773 s'instal·là a Barcelona, on estudià a l'Escola Llotja i resideix a diversos llocs de la ciutat. Entre 1793 i 1800 viatjà arreu d'Europa.
Va fer pintures religioses a l'ermita del Roser de Reus, al monestir de Poblet i en esglésies barcelonines, com la Coronació de la Mare de Déu a la cúpula de l'església de Sant Sever i Sant Carles Borromeu (1800). També feu els retrats de Carles IV i Maria Lluïsa de Parma (1802) per a l'Ajuntament de Barcelona, el de Josep I Bonaparte (1808) i un autoretrat (cap a 1810), conservat actualment al Museu d'Història de Barcelona que també té altres obres seves com el retrat del bisbe de Barcelona Eustaquio de Azara i Perera (1790-1797), un miracle de Sant Josep Oriol (1810) i unes escenes de la Guerra del Francès. Conreà igualment la decoració d'interiors: la casa del Virrei Amat d'Abrera, la casa Miró a Reus i la casa Castellarnau a Tarragona.
El 1809 ocupà el càrrec de director de la Llotja, que mantingué fins a la seva mort. Inspirat per la revolució francesa, va intentar reunir obres d'art amb l'objectiu d'obrir un museu públic a Barcelona, compilant els quadres confiscats als convents tancats per les autoritats barcelonines. La Junta de Comerç va recuperar aquestes pintures per formar el nucli central de la Galeria de Pintures, que fou durant molt temps l'únic museu de la ciutat.
A nivell pictòric conreà un estil neoclàssic, i va rebre la influència de Jacques-Louis David i Anton Raphael Mengs. En trobem un exemple a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb la Casta Susanna (també anomenada Susanna i els vells)

## Referències

* ↑ «Joseph Flaugier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El retrat d'Eustaquio de Azara i Perera de Josep Bernat Flaugier. Una nova adquisició del MUHBA. Barcelona: MUHBA, 2009.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9.

## Enllaços externs

* Biografia a biografiasyvidas.com
# Joseph Flummerfelt

Joseph Flummerfelt (Vincennes, 24 de febrer de 1937 - Indianàpolis, 1 de març de 2019) fou un director d'orquestra estatunidenc.
Va ensenyar al "Westminster Choir College" de Princeton, Nova Jersey, durant tres dècades. Va ser cofundador del "Spoleto Festival USA" a Charleston, Carolina del Sud, el 1977, i el seu director d'activitats corals del 1977 al 2013. També va ser el mestre del cor del "Festival dei Due Mondi" a Itàlia del 1971 al 1993. Segons a "The New York Times", "va tenir un paper de grans dimensions, si no sempre molt visible, en la música clàssica americana".

## Referències

* ↑ Cooper, Michael (5 de març de 2019). "Joseph Flummerfelt, una força darrere dels coros poderosos, mor als 82 anys". The New York Times. Consultat el 6 de març de 2019
* ↑ Parker, Adam (4 de març de 2019). "Joseph Flummerfelt, director coral fundador del Festival Spoleto, mor als 82 anys". The Post and Courier. Consultat el 6 de març de 2019.
* ↑ Bradshaw, Melissa (4 de març de 2019). "Joseph Flummerfelt mor als 82 anys". Editorial Rhinegold. Consultat el 6 de març de 2019
# Lutherville-Timonium

Lutherville-Timonium és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 15.814 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lutherville-Timonium tenia 15.814 habitants, 6.485 habitatges, i 4.461 famílies. La densitat de població era de 827,3 habitants per km².
Dels 6.485 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.573 $ i la renda mediana per família de 74.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.401 $ mentre que les dones 35.132 $. La renda per capita de la població era de 32.369 $. Entorn del 0,8% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lutherville-Timonium». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lutherville-Timonium». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Luther Eisenhart

Luther Eisenhart (York, 13 de gener de 1876 - Princeton, 28 d'octubre de 1965) va ser un matemàtic estatunidenc.

## Vida i obra

Eisenhart es va graduar al Pennsylvania College el 1896 i, després d'un any fent de professor, va continuar estudis a la universitat Johns Hopkins en la qual es va doctorar el 1900. El mateix any va començar la seva carrera acadèmica a la universitat de Princeton en la que va romandre fins a la seva jubilació el 1945. El 1925 va ser nomenat degà de la facultat de ciències, càrrec que va deixar el 1933 per passar a ser degà de l'escola de graduats. El seu fill, Churchill Eisenhart, també va ser un matemàtic remarcable.
Eisenhart és recordat, sobre tot, pels seus estudis sobre les varietats pseudoriemannianes, estant interessat principalment en comprendre les propietats generals de les varietats a través de la seva estructura local. Estimulat pel seu professor a la Johns Hopkins, Thomas Craig, i estudiant l'obra de Gaston Darboux, va desenvolupar aquest estudi quan encara no eren al seu abast els conceptes de la topologia moderna.
Al marge de les seves recerques en matemàtiques, també va ser un educador interessat en els mètodes d'ensenyament i en la pedagogia, impulsant reformes educatives importants com el pla dels quatre cursos. Eisenhart era degà quan es va fundar el Institut d'Estudis Avançats de Princeton (1930). el que va representar una gran oportunitat de millorar l'ensenyament de les matemàtiques a la universitat.

## Referències

* ↑ Sorley, 1965, p. 244.
* ↑ Lefschetz, 1988, p. 57.
* ↑ Glass, 2013, p. 560.
* ↑ Lefschetz, 1988, p. 58.
* ↑ Glass, 2013, p. 561.
* ↑ Lefschetz, 1988, p. 61.
* ↑ Lefschetz, 1988, p. 66.
* ↑ Glass, 2013, p. 562.

## Bibliografia

* Glass, Darren B. «Coble and Eisenhart: Two Gettysburgians Who Led Mathematics» (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, Vol. 60, Num. 5, 2013, pàg. 558-566. DOI: 10.1090/noti991. ISSN: 0002-9920.
* Lefschetz, Solomon. «Luther Pfahler Eisenhart». A: Peter Duren (ed.). A Century of Mathematics in America (en anglès). American Mathematical Society, 1988, p. 56-78. ISBN 0-8218-0124-4.
* Sorley, Merrow Egerton. Lewis of Warner Hall (en anglès). Genealogical Publishing Co, 1965. ISBN 0-8063-0831-1.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Luther Eisenhart» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Guggenheimer, H. «Eisenhart, Luther Pfahler». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 28 novembre 2019]. (anglès)
* «AMS Presidents: 21. Luther Pfahler Eisenhart». American Mathematical Society. [Consulta: 28 novembre 2019]. (anglès)
# Johnny Haynes

John Norman Haynes (17 d'octubre de 1934 - 18 d'octubre de 2005) fou un futbolista anglès de la dècada de 1950. Va morir a Escòcia d'un accident de transit.
Fou 56 cops internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1954, la de 1958 i la de 1962.
Va jugar al Fulham FC durant 18 temporades.

## Referències

* ↑ «Legendary Haynes dies after car crash». BBC, 12-10-2005.
* ↑ Haynes, England's pass-master general Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine. FIFA.com
* ↑ ; Asthana, Anushka «Johnny Haynes». The Times [London], 20-10-2005 [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ «Johnny Haynes 1934-2005». Fulhamfc.com. [Consulta: 14 novembre 2013].
* ↑ «Johnny Haynes». National Football Teams. [Consulta: 28 gener 2010].
# Manel Vich i Sánchez

Manel Vich i Sánchez (Barcelona, 12 de març de 1938 - 29 d'abril de 2016) fou un locutor català, speaker oficial del FC Barcelona entre 1956 i 2016, encarregat de donar la benvinguda a l'estadi, cantar les alineacions i anunciar els canvis. Durant sis dècades només va fallar quatre vegades.
Es va fer soci del Barça el 7 de maig de 1953 i es va dedicar a la representació de comerç tèxtil. La seva principal afició va ser el FC Barcelona i el seu somni dedicar-se professionalment a la locució radiofònica que no va poder complir encara que va arribar a transmetre partits del Barça al programa La Veu de Catalunya, a Ràdio Hospitalet.
El 1956 va donar per primera vegada les alineacions al camp de Les Corts. Obligat pel franquisme, durant molts anys, Manel Vich va fer la seva locució en castellà. El 3 de setembre de 1972, va fer una petició en català per la megafonia durant un Barça-Deportivo: "S'ha perdut un nen. Es troba a la porta de Tribuna" fet que va provocar una airada reacció del ministre de Governació Tomás Garicano Goñi, qui era present a la Llotja, i no es va tornar a sentir el català a la megafonia del Camp Nou fins al 26 d'agost de 1975.

## Referències

* ↑ Domènech, Joan «Mor Manel Vich, l'speaker del Camp Nou». El Periódico, 30-04-2016 [Consulta: 30 abril 2016].
* 1 2 Requena, Roger «Mor Manel Vich, la veu del Camp Nou durant més de 60 anys». Ara, 30-04-2016 [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Mor Manel Vich, la veu del Camp Nou». FCBarcelona.cat, 30-04-2016. [Consulta: 30 abril 2016].

## Enllaços externs

* Manel Vich i Sánchez a YouTube
# Manasota Key

Manasota Key és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.345 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Manasota Key tenia 1.345 habitants, 769 habitatges, i 459 famílies. La densitat de població era de 489,9 habitants/km².
Dels 769 habitatges en un 3,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57% hi vivien parelles casades, en un 2,2% dones solteres, i en un 40,3% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 3,9% tenia menys de 18 anys, un 1,1% entre 18 i 24, un 8,1% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 54,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 67 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.071 $ i la renda mediana per família de 57.059 $. Els homes tenien una renda mediana de 58.750 $ mentre que les dones 36.607 $. La renda per capita de la població era de 40.759 $. Cap de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Manasota Key». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manasota Key». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# José Gutiérrez Mora

José Gutiérrez Mora (La Encina, Cantàbria, 17 de maig de 1922 - Tui, Pontevedra, 5 de maig de 2000) va ser un ciclista espanyol, que va córrer durant la dècada de 1940. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1945 i una tercera posició al Campionat d'Espanya de muntanya de 1946.

## Palmarès

* 1945
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** 2n a la Pujada a Arrate
** 3r a la Pujada al Naranco
* 1946
** 3r al Campionat d'Espanya de muntanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1945. 13è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1946. 9è de la classificació general
* 1947. Abandona

## Referències

* ↑ «GUTIÉRREZ MORA José». [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ Archives, Cycling. «José Gutiérrez Mora» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Macedonio Melloni

Macedonio Melloni (Parma, 11 d'abril de 1798 - Portici, 12 d'agost de 1854), fou un científic italià.
La seva fama està lligada als seus estudis sobre els raigs infrarojos, que va iniciar en 1831 al costat de Leopoldo Nobili. Va idear un aparell al qual va denominar "termomoltiplicatore", que era una combinació de pila termoelèctrica i galvanòmetre.
Va ostentar els càrrecs de professor de física en la Universitat de Nàpols, director del conservatori d'Arts i Oficis, i des de 1847, de l'Observatori Vesubià.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Melloni, Macedonio». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 200. ISBN 8429270043.

## Enllaços externs

* Macedoni Melloni i la seva correspondència amb Faraday.
* Macedoni Melloni i la radiació infraroja Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# José Ferrer Forns

José Ferrer Forns (Castelló de la Plana, 1912 - 1985) fou un polític castellonenc, besnet d'Antonio Forns Sánchez, alcalde de Castelló. Llicenciat en dret, aviat s'interessà en el cooperativisme agrari. Fou alcalde de Castelló i procurador a Corts franquistes del 15 d'abril de 1955 a octubre de 1960. Posteriorment fou president de la diputació de Castelló de 1960 a novembre de 1968, president de la Caixa Rural de Castelló i de la Unió Territorial de Cooperatives Agràries de 1970 a 1977.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Biografia Arxivat 2006-12-13 a Wayback Machine. a El Periódico Mediterráneo.
| Precedit per: Carlos Fabra Andrés | Alcalde de Castelló 1955 - 1960 | Succeït per: Eduardo Codina Armengot |
# Luci Atili (tribú de la plebs 311 aC)

Luci Atili (en llatí: Lucius Atilius) va ser tribú de la plebs l'any 311 aC. Formava part de branca plebea de la gens Atília.
En unió del seu col·lega Gai Marci va promulgar una llei, la llei Atilia Martia, que donava al poble el poder per elegir setze tribuns militars en les quatre legions: setze electes d'un total de vint-i-sis, sis per cada legió; anteriorment, només s'elegien sis dels vint-i-quatre, i la resta els nomenaven els cònsols.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 405.
# Manuel Cerdán Alenda

Manuel Cerdán Alenda (Asp, Vinalopó Mitjà, 1954) és un periodista valencià.
Cerdan és doctor en Periodisme, professor de la Universitat Camilo José Cela i col·laborador del programa de televisió Los Desayunos de TVE i La Noche en 24 horas. Va treballar al diari El Mundo, del qual fou redactor en cap d'Investigació des de 1994. Abans de la seva incorporació a El Mundo fou redactor en cap d'Investigación de Cambio 16 entre 1989 i 2003, i d'Interviú entre 1980 i 1989. Va ser responsable d'exclusives com l'entrevista a Francisco Paesa mentre estava ocult a París. És doctor en Periodisme per la Universitat Complutense de Madrid. El 2004 fou nomenat director de la revista Interviú.
És autor al costat d'Antonio Rubio dels llibres El Caso Interior, El Origen del GAL i Lobo. També ha escrit Paesa, el espía de las mil caras. Ha obtingut, entre altres els premis "León Felipe a la Llibertat d'Expressió", Club Internacional de Premsa i José Lumbreras i ARI 2006 al Periodista de l'Any.

## Referències

* ↑ «Manuel Cerdán (El Confidencial)». RTVE, 23-01-2014 [Consulta: 9 febrer 2017].
* 1 2 «Manuel Cerdán, nuevo director de ´Interviú´». El Periódico de Aragón, 30-10-2004 [Consulta: 9 febrer 2017].
# Manuel Català i Calzada

Manuel Català i Calzada (Cassà de la Selva, 19 de gener de 1841 - Girona, 4 de desembre de 1923) va ser un advocat, polític i bibliotecari català.
El 1869 va intentar restaurar la Universitat de Girona, i arribà a ser catedràtic de Teoria de procediment, bibliotecari i degà de la facultat de dret d'aquesta universitat. També fou alcalde de Girona en dues etapes, entre els anys 1899 i 1903, i entre 1907 i 1909. El novembre de 1909 fou nomenat jutge municipal de la ciutat de Girona.

## Referències

* 1 2 «.xml Manuel Català i Calzada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ha sido nombrado juez municipal de esta capital, don Manuel Cátala Calzada». La Vanguardia (Hemeroteca), 18-11-1909, pàg. 8 [Consulta: 1r abril 2019].

## Bibliografia

* García Álvárez, J. «D. Manuel Català Calzada. Alcalde de Gerona». El Autonomista: Suplemento literario, Núm. 8, 01-08-1902, pàg. 3-4.
* «D. Manuel Català Calzada. Alcalde de Gerona». El Autonomista: Suplemento literario, Octubre-Novembre 1907, pàg. 9.
# José María Díaz y Díaz Villaamil

José María Díaz y Díaz Villamil (Cerdeiral, A Pontenova, Lugo, 1898 - Taramundi, Astúries, 1936) fou un advocat i polític gallec, diputat a les Corts Republicanes i governador civil durant la Segona República.

## Biografia

Estudià magisteri i treballà com a mestre a Vilameá; després exercí com a Inspector de Primària a Lugo i estudià dret. Durant la Dictadura de Primo de Rivera fou empresonat a Madrid per ser el president de la Sociedad de Estudiantes de Derecho. Fou un dels signants del Pacte de Barrantes el setembre de 1929, pel que es creava la Federació Republicana Gallega dirigida per Santiago Casares Quiroga, que després canviaria el nom pel d'ORGA. Com a membre destacat d'aquest partit, va organitzar l'Assemblea Regional de Lugo de maig de 1932 per la qual ORGA adoptà el nom de Partit Republicà Gallec, i poc després fou nomenat governador civil d'Osca i Màlaga, i el març de 1933 de Saragossa. El 1934 dimití del càrrec i exercí com a advocat a Vilalba i Lugo, i poc després fou un dels encarregats d'integrar el PRG en la nova Izquierda Republicana, de la que en serà vocal per Lugo.
A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou elegit diputat per la província de Lugo pel Front Popular, i ocupà interinament el càrrec de governador civil de Lugo durant uns mesos. Quan esclatà la rebel·lió militar que donà pas a la guerra civil espanyola el 18 de juliol de 1936 va organitzar al resistència a la ciutat de Lugo amb Rafael de Vega Barrera i Jacinto Calvo. El 20 de juliol aconseguí escapar a Ribadeo, però fou capturat el 12 de setembre per les tropes franquistes. Segons fonts militars franquistes, va morir el 25 de setembre de 1936 a Taramundi com a resultat d'una hemorràgia provocada per un tret.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine. a la web d'Izquierda Republicana
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Manuel Rodríguez Barros

Manuel Rodríguez Barros (Ponteareas, 13 d'agost de 1926 - Ponteareas, 20 d'octubre de 1997) va ser un ciclista espanyol, que va córrer entre 1947 i 1960. Va pertànyer a una família de tradició ciclista en la qual també foren professionals els seus germans Delio, Emilio i Pastor.
Els seus principals èxits els aconseguí el 1951, quan guanyà una etapa de la Volta a Catalunya i diverses curses menors. A la Volta a Espanya quedà tres vegades entre els 10 primers, sent la seva millor classificació la segona posició aconseguida el 1950.

## Palmarès

* 1949
** 1r al Circuit del Sardinero
* 1950
** 1r a la Pujada a Arrate
* 1951
** 1r al Trofeu Masferrer
** 1r a la Pujada a Arrate
** 1r a la Pujada a Arantzazu
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1952
** Vencedor de la classificació de la muntanya a la Volta a Portugal

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1948. 7è de la classificació general
* 1950. 2n de la classificació general
* 1955. 22è de la classificació general
* 1956. 10è de la classificació general
* 1957. 27è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1951. 44è de la classificació general
* 1954. 45è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «RODRÍGUEZ BARROS Manuel "Manolo"». [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Manuel RODRIGUEZ BARROS» (en italià). [Consulta: 2 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Manuel Rodríguez Barros a sitiodeciclismo.net