OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Revillagigedo (Alaska)

Revillagigedo és una illa de l'arxipèlag Alexander al Ketchikan Gateway Borough del Sud-est d'Alaska. S'estén uns 89 km de nord a sud i 48 km d'est a oest, ocupa un territori de 2.754.835 km², cosa que la converteix en la dotzena illa més gran dels Estats Units i la 166a del món. El seu centre se situa a prop de 55° 35′ N, 131° 22′ O﻿ / ﻿55.583°N,131.367°O﻿ / 55.583; -131.367.
L'illa està separada del territori continental a l'est pel canal Behm, de l'Illa del Príncep de Gal·les a l'oest per l'estret de Clarence, i de l'Illa Annette al sud pel canal Revillagigedo i el passatge Nichols. Fou explorada pels exploradors russos, britànics i espanyols durant el segle xviii, i batejada per Juan Vicente de Güemes, segon comte de Revillagigedo, en aquell temps virrei de Mèxic, el 1793.
La població de l'illa era de 13.950 segons el cens dels Estats Units de l'any 2000. Les úniques ciutats de l'illa són Ketchikan i Saxman. Les principals indústries són la pesca, les conserves, la forestal i el turisme.

## Enllaços externs

** Revillagigedo Island: Blocks 1075 to 1112, 1115 to 1120, 1122 and 1123, 1127 to 1130, 1137 to 1143, Block Group 1; and Block Groups 2 to 4, Census Tract 1; Census Tracts 2 to 4; Ketchikan Gateway Borough, Alaska Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
# Revigliasco d'Asti

Revigliasco d'Asti, (Revijasch, Ariasch o Riasch en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Asti, Antignano, Celle Enomondo i Isola d'Asti.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bricco Novara, Castellero,Valle Mongogno,Bricco Manina i Salairolo.
# Rinonictèrids

Els rinonictèrids (Rhinonycteridae) són una família de ratpenats de la superfamília dels rinolofoïdeus. Les espècies d'aquest grup són oriündes de l'Àfrica subsahariana, Madagascar, les Seychelles, la península Aràbiga, el sud d'Àsia i Austràlia. Es tracta de ratpenats petits, amb avantbraços de fins a 55 mm de llargada. Anteriorment eren classificats dins la família dels hiposidèrids.

## Referències

* ↑ Foley, Nicole M.; Thong, Vu Dinh; Soisook, Pipat; Goodman, Steven M.; Armstrong, Kyle N.; Jacobs, David S.; Puechmaille, Sébastien J.; Teeling, Emma C. «How and Why Overcome the Impediments to Resolution: Lessons from rhinolophid and hipposiderid Bats» (en anglès). Molecular Biology and Evolution, 32, 2, 2015, pàg. 313–333. DOI: 10.1093/molbev/msu329. ISSN: 0737-4038.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Cidade Velha

La Cidade Velha és una localitat situada al municipi de Ribeira Grande de Santiago, dins la freguesia de Santíssimo Nome de Jesus, a 15 quilòmetres a l'oest de Praia, a les illes de Cap Verd. La Cidade Velha va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, el 2009. El 10 de juny de 2009 va ser catalogada com una de les Set Meravelles d'Origen Portuguès al Món, després d'un procés públic de votació dels diferents monuments construïts per Portugal arreu del món.

## Demografia

D'acord amb dades oficials, en 1990 Cidade Velha tenia 2.148 habitants, i en 2009 incrementà la seva població fins als 9500 habitants.
Població de Cidade Velha en el temps (1990–2009) :
| 1990 | 2000 | 2009 |
| 2.148 | — | 9.500 |

## Història

Cidade Velha va ser la primera ciutat construïda pels colons europeus a la zona de tròpics africans, fundada per António de Noli en 1462, i la primera capital de Cap Verd, amb el nom de Ribeira Grande, encara que posteriorment va canviar de nom a causa de les confusions amb Ribeira Grande, una població homònima situada a l'illa de Santo Antão. La ciutat es va fundar i es va desenvolupar gràcies al comerç d'esclaus provinents de Guinea Bissau i Sierra Leone, principalment
En 2000 es va iniciar un treball de sub-coordinació de l'arquitecte Siza Vieira, per preparar la localitat a la candidatura com a Patrimoni Mundial.
La ciutat va ser port i lloc de parada de dos dels grans navegadors històrics, Vasco da Gama, en 1497, en la seva ruta cap a Índia, i Cristòfor Colom, en 1498, quan es disposava a realitzar el seu tercer viatge a Amèrica.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Cidade Velha, Historic Centre of Ribeira Grande» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ "Cabo Verde busca reconocimiento a cinco siglos de Cidade Velha" Arxivat 2015-02-08 a Wayback Machine.. Terra.com.
* ↑ Fuente: City Population, citando el Instituto Nacional de Estatísticas Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine.
* ↑ de Albuquerque i Madeira Santos, 1991, p. 44.

## Bibliografia

* de Albuquerque, Luís; Madeira Santos, Maria Emília. História Geral de Cabo Verde (en portuguès). vol.1. Lisboa: Centro de Estudos de História e Cartografia Antiga, Instituto de Investigação Científica Tropical, 1991. ISBN 972-672-537-2.

## Vegeu també

* Fort Reial de Sant Felip

## Enllaços externs

* Cidade Velha a WikiMapia
# Flou

El flou o focus suau consisteix en un desenfocament desitjat en la imatge amb una finalitat artística. S'empra en fotografia i en cinema encara que el seu ús s'ha aplicat en altres disciplines com la pintura i la literatura.
Flou o floue és un terme d'origen francès que va tenir gran èxit al segle xx, especialment en la fotografia de retrat; encara que també s'ha empleat el terme "focus suau" procedent de l'anglès Soft focus.
Entre altres efectes el flou proporciona una imatge dotada de major càrrega de subjectivitat o un ambient misteriós o sorprenent.
El procés de desenfocament pot realitzar-se durant la presa de la imatge, mitjançant l'ocupació d'algun accessori o en el procés de revelat o ampliació de la còpia. Entre els accessoris es troben lents com les desenvolupades per Nicola Perscheid per suavitzar els retrats, filtres denominats "flou" i en alguns casos mitjançant la utilització de tuls davant dels objectius de la càmera o l'ampliadora.
En la fotografia digital també es poden aconseguir aquests efectes durant l'edició d'imatges mitjançant filtres o plugins.
Altres formes de emprar de manera intencionada l'efecte del desenfoc són;
* El bokeh que aconsegueix aquest desenfocament utilitzant característiques de l'objectiu empleat com a diafragmes oberts (o sigui, amb un nombre f baix) o mitjançant l'ús de teleobjectius.
* El motion blur aconsegueix efectes a causa del moviment dels objectes i/o la càmera.

## Referències

* ↑ Hedgecoe, J. Manual de Técnica Fotográfica. Madrid: Hermann Blume ediciones, 1977, p. 129, 131, 330. ISBN 84-7214-117-9.
# Chigny (Aisne)

Chigny és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 174 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chigny era de 174 persones. Hi havia 64 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 89 habitatges, 66 eren l'habitatge principal de la família, 17 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 89 habitatges eren cases. Dels 66 habitatges principals, 59 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 12 en tenien tres, 20 en tenien quatre i 30 en tenien cinc o més. 55 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 33 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chigny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 12 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 12 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 16 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 98 persones, 62 eren actives i 36 eren inactives. De les 62 persones actives 55 estaven ocupades (31 homes i 24 dones) i 7 estaven aturades (7 dones i 7 dones). De les 36 persones inactives 13 estaven jubilades, 11 estaven estudiant i 12 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Chigny hi havia 66 unitats fiscals que integraven 165 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 14.982 €.

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Chigny hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 144 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chigny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chigny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Filles de Maria Auxiliadora

Les Filles de Maria Auxiliadora (en llatí Congregatio Filiarum Mariae Auxiliatricis) són un institut religiós femení de dret pontifici, una congregació religiosa les germanes de la qual, també anomenades Salesianes o Salesianes de Dom Bosco, posposen al seu nom les sigles F.M.A.

## Història

Després d'haver fundat la Societat Salesiana (1859) per a l'educació i formació professional dels nois, Joan Bosco (1815-1888), va demanar al papa Pius IX d'estendre també a les noies la seva obra, creant una nova congregació que es dediqués a l'educació femenina.
El 1864 Dom Bosco obrí un oratori a Mornese (Alessandria) i hi conegué la congregació de les Filles de Maria Immaculada, fundada en 1854 pel sacerdot Domenico Pestorini, que després s'havia fet salesià. Entre les germanes d'aquesta congregació, Bosco va veure que Maria Domenica Mazzarello (1837-1881) era la persona idònia per al seu projecte de branca femenina dels salesians.
El 5 d'agost de 1872, va tenir lloc la constitució de l'institut, prenent els hàbits les germanes de mans del bisbe d'Acqui, Sciandra, que donà l'aprovació diocesana el 23 de gener de 1876 a les anomenandes Filles de Maria Auxiliadora. El decretum laudis arribà el 7 de setembre de 1911 i les constitucions van ésser aprovades el 4 d'abril de 1922.

## Activitat i difusió

Les salesianes de Dom Bosco es dediquen a la instrucció i educació cristiana de les joves, especialment les més necessitades i en situacions més difícils, en oratoris, orfenats i escoles de tots els nivells. També fan activitats pastorals i d'assistència social, participant i promovent moviments juvenils parroquials i en activitats de formació de les dones per tal de millorar les seves condicions laborals i socials.
Són presents en 92 estats als cinc continents, amb seu general a l'Ateneo Salesiano de Roma. En acabar 2005, la congregació tenia 14.880 religioses en 1.511 cases.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Enllaços externs

* Filles de Maria Auxiliadora - Lloc web oficial
# Fokker D.II

El Fokker D.II va ser un biplà de combat alemany que va ser usat en la Primera Guerra Mundial. Va ser un avió de combat d'un sol seient desenvolupat abans del Fokker D.I. Va ser basat en el prototip del M.17, amb ales sense escalonar de badia única i un fuselatge més llarg i menor envergadura que els D.II de producció. Va utilitzar un motor de 75 kW (100 CV) Oberursel U.I, cosa que va fer del D.II amb poca força, encara que l'única metralladora de 7,92 mm lMG 08 era normal al 1916. L'exèrcit alemany va comprar 177 unitats.

## Referències

* ↑ Fokker D.II in Уголок неба.
* ↑ Hugo Freudiger «Schweizer Luftwaffe - Militärische Kennungen» (PDF) (en alemany). Força aèria suïssa, 18-11-2013. Arxivat de l'original el 3 des 2013 [Consulta: 29 novembre 2013]. Arxivat 3 de desembre 2013 a Wayback Machine.
* Taylor, Michael J. H.. Jane's Encyclopedia of Aviation. Londres: Studio Editions, 1989, p. 399.
* World Aircraft Information Files. Londres: Bright Star Publishing, p. File 894 Sheet 40.
# Simonenko (cràter)

Simonenko és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 31,9 km de diàmetre. Porta el nom d'Alla Nikolayevna Simonenko (1935-1984), astrònoma russa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Simonenko». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Circ Raluy

El Circ Raluy és una companyia de circ fundada a Catalunya, de característiques singulars tant per la seva recreació de l'ambient històric del circ com per la seva composició exclusivament familiar.

## Orígens i objectius

L'artista de circ Lluís Raluy Iglesias, nascut casualment a Carcassona (Llenguadoc) l'11 de febrer de 1911 però resident a Sant Adrià del Besòs (Barcelonès), la seva esposa Marina Tomàs Jorba, d'Igualada (Anoia), i els seus quatre fills: Lluís, Carlos, Eduard i Francesc, amb les respectives famílies, funden, els anys 70, el que anomenen Circ-Museu Raluy.
El projecte de la companyia és aprofitar la seva passió per la col·lecció i restauració de carruatges antics per a recuperar l'essència tradicional de l'espectacle basada en la vida nòmada, el treball en família i la proximitat amb el públic.
Actualment són quatre les generacions de la família que treballen a l'espectacle.
Les produccions del Circ Raluy són itinerants i han visitat quatre continents.

## Premis i reconeixements

La proposta de la família Raluy ha despertat grans elogis entre el públic i la premsa i ha estat reconeguda amb una munió de premis, entre els quals:
* El Premi Nacional de Circ de 1996
* El Premi Àgora de 1996
* El Premi Max de 1999
* El Premi Catalunya de 1999
* L'Estrella de Mar del 2000
* El Far d'Or del 2000
* La Creu de Sant Jordi del 2006
* Premi Ciutat de Barcelona de circ 2015

## Nous projectes

Al maig de 2016, després de l'actuació a Terrassa, el Circ Raluy va originar dos nous projectes de circ: Circ Raluy Legacy i Circ Històric Raluy, liderats cadascun pels germans Lluís i Carlos Raluy, respectivament, al costat de les filles i familiars de tots dos expandint així el projecte que en el seu moment va iniciar Lluís Raluy Iglesias.

## Referències

* ↑ «Artistes i companyies de circ». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
* 1 2 «Fallece en Mataró la matriarca del Circ Raluy». La Vanguardia [Consulta: 14 març 2013].
* ↑ Amela, Victor-M «Vivo en un carromato, no entiendo la vida sedentaria». La Vanguardia [Consulta: 14 març 2013].
* ↑ «Circ Raluy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Circ Raluy torna a Barcelona amb un espectacle dedicat a l'home bala». Ara, 18-11-2013. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ «'Ciutat morta', Jaume Plensa i Albert Guinovart, Premis Ciutat de Barcelona». Ara, 03-02-2015.
* ↑ «El Circo Raluy contará con dos carpas a partir de mayo de 2016». La Vanguardia [Consulta: 4 desembre 2015].

## Galeria d'imatges

* El Circ Raluy (2008), acampat a Can Palet de Vista Alegre (Terrassa).
* Carpa del Circ Raluy
* Orgue del Circ Raluy
* Circ Raluy a Cerdanyola del Vallès
* Vagó taquilla del Circ Raluy
* Entrada del circ
* Un dels espectacles
* El circ al capvespre, a Barcelona

## Enllaços externs

* Web del Circ Històric Raluy
* Web del Circ Raluy Legacy
# Sonny Clark

Conrad Yeatis (Sonny) Clark (Herminie, Pennsilvània, 21 de juliol de 1931 — Nova York, 13 de gener de 1963) fou un pianista estatunidenc de hard bop.
Va ser un músic de jazz infravalorat al seu temps, però la seva obra ha esdevingut molt més famosa després de la seva mort. Molt influït per Bud Powell, Sonny Clark és conegut per la seva incofusible manera de tocar, el seu sentit de la melodia i el seu estil complex.
Un mestre de l'acompanyament, va ser reclamat sovint per tocar amb músics de jazz de la seva generació. Va gravar sovint per la discogràfica Blue Note Records, on va tocar com a acompanyant amb molts dels més importants músics de hard bop, incloent:
* Kenny Burrell
* Donald Byrd
* Paul Chambers
* John Coltrane
* Art Farmer
* Grant Green
* Joe Philly Jones
* Clifford Jordan
* Jackie McLean
* Hank Mobley
* Art Taylor
* Wilbur Ware
Encara que les seves composicions van ser relativament rares, les poques que van ser enregistrades, han esdevingut enregistraments de culte, més notablement entre els aficionats japonesos al jazz. Addicte a l'heroïna, va morir per una sobredosi.

## Discografia seleccionada

* Cool Struttin' (Blue Note 1958)
* Dial "S" for Sonny (Blue Note 1957)
* Leapin' and Lopin' (Blue Note 1961)
* Sonny Clark Trio (Blue Note 1957)
* Sonny Clark Trio (Time 1960)
* Sonny's Crib (Blue Note 1957)

## Enllaços externs

* (anglès) Discografia de Sonny Clark al Jazz Discography Project
# Fluorur de magnesi

El fluorur de magnesi, MgF₂, és un compost iònic format per la unió de cations magnesi, Mg$^{2+}$ i anions fluorur, F$^-$. Es presenta en forma de cristalls blancs. A la naturalesa es troba formant el mineral sellaïta. Cristal·litza en el sistema tetragonal (rútil) i és birrefringent (índex de refracció a 500 nm: n$_o$ = 1,37397, n$_e$ = 1,3916).
L'obtenció del fluorur de magnesi es realitza a partir del clorur de magnesi per tractament amb àcid fluorhídric:
    MgCl₂ + 2 HF → MgF₂ + 2 HCl

## Aplicacions
### Òptica

El fluorur de magnesi és transparent en un ample interval de longituds d'ona, des de 0,120 μm (ultraviolat) fins a 8,0 μm (infraroig), passant pel visible. Per això s'empra en la fabricació de prismes i lents per a instruments òptics. El MgF₂ monocristal·lí s'empra entre 0,13 i 7 μm en la fabricació de làsers i en aplicacions espacials (intruments de satèl·lits…). El MgF₂ policristal·lí s'empra entre 1,5 i 7 μm en la fabricació de caps de míssils. Petites capes de MgF₂ es dipositen també damunt superfícies transparents d'elements òptics (lents…) com a part dels sistemes antireflectants, la qual cosa permet augmentar el contrast i la definició de les imatges obtingudes amb els telescopis, prismàtics, microscopis, etc.

### Indústria

També s'utilitza en l'electròlisi de l'alumini, en la fabricació de ceràmiques, en la fabricació de circuits integrats d'electrònica, etc.

## Referències

* ↑ SI TERMOGRAFIA INFRAROJA http://www.termografia.com/paginas/termografia/cristales.htm

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York
* PANREAC http://www.panreac.com/new/esp/catalogo/fichastec/142360ES.HTM
* SCIENCELAB http://www.sciencelab.com/xMSDS-Magnesium_fluoride-9924548%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Francesc Torné Gavaldà

Francesc Torné Gavaldà (Sant Llorenç d'Hortons 1917 - Madrid 2008) va ser un pintor aquarel·lista català.
La seva mare es va quedar viuda cap al 1922 i es va traslladar amb els seus fills a Reus, on havia nascut i on tenia família. Quan Francesc Torné va fer catorze anys va posar-se a treballar d'aprenent de pintor-decorador i va estudiar a l'Escola Municipal d'Art, on va conèixer al seu amic i mestre Ceferí Olivé, amb qui es va iniciar en l'aquarel·la. A l'Escola Municipal va ser deixeble de Tomàs Bergadà, que donava classes de dibuix. Més endavant va anar a estudiar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. El 1934, va compartir unes golfes on es reunia a pintar amb Pere Calderó i Ceferí Olivé.
Des del 1944 va formar part de l'Agrupació d'Aquarel·listes de Catalunya, i va concórrer a diverses exposicions d'aquarel·la. El 1946 va fer la seva primera exposició individual a la Sala Caralt de Barcelona. Va ser seleccionat l'any següent per a l'exposició d'aquarel·listes d'Espanya i Portugal celebrada a Madrid, ciutat on va exposar el 1948. El 1951 va anar a viure a Asunción (Paraguai), on va desenvolupar una intensa activitat artística, amb més de trenta exposicions individuals de paisatges i retrats, donant conferències sobre art i dedicant-se a l'ensenyament del dibuix i la pintura. Va treballar pel teatre de la ciutat, realitzant nombroses escenografies. L'any 1957 es va traslladar a Lima (Perú), però després retornà a Paraguai. Al any 1983 va martxar a viure a Madrid, i després, al 1996 va tornar a Catalunya i es va instal·lar a Tarragona. Les seves obres es troben en diverses col·leccions i museus de l'estat espanyol, Paraguai, Gran Bretanya, Estats Units, Mèxic, Alemanya i Suïssa, entre altres països. Va morir a Madrid l'any 2008.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 644.
* ↑ «Francesc Torné Gavaldà». museuemporda.org. Museu de l'Empordà. [Consulta: 9 octubre 2024].
# Francesc Torres

Francesc Torres és el nom dels següents personatges:
* Francesc Torres i Ferrer, lexicògraf i traductor català
* Francesc Torres i Monsó (n. 1922), escultor català
* Francesc Torres i Iturrioz (n. 1948), artista plàstic català
* Francesc Torres Torres, (Sant Joan de Labritja, Eivissa, 1962), actual rector de la UPC
# Ciutat metropolitana de Palerm

La Ciutat metropolitana de Palerm (en italià Città metropolitana di Palermo) és una ciutat metropolitana que forma part de la regió de Sicília a Itàlia. La seva capital és Palerm.
Limita a l'oest amb la província de Trapani, al sud amb les províncies d'Agrigent i Caltanissetta, a l'est amb la ciutat metropolitana de Messina i la província d'Enna.
Té una àrea de 5.009,28 km², i una població total de 1.265.921 Hab. (2016) Hi ha 82 municipis a la ciutat metropolitana, entre ells l'illa d'Ustica.
El 2015 va reemplaçar la província de Palerm.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT
* ↑ Città metropolitane, province e unioni di comuni: cosa cambia, governo.it
* ↑ «Province addio, su Gurs riforma per liberi consorzi». Arxivat de l'original el 2016-05-12. [Consulta: 13 febrer 2017].

## Enllaços externs

* in materia di liberi Consorzi comunali e Città metropolitane (legge 4 agosto 2015 n 15) (italià)
# Tabora

Tabora és una ciutat de Tanzània, capital de la regió de Tabora i té 127.880 habitants (2002). Fou fundada per comerciants àrabs el 1852, però el 1892 quedà inclosa dins la colònia de l'Àfrica Oriental Alemanya, de la qual esdevingué capital administrativa, amb el nom de Weidmannsheil.
# Coll de Pic Arnau

El Coll de Pic Arnau és una collada de 671,9 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals d'Arboçols i de Tarerac, tots dps de la comarca del Conflent, a la (Catalunya del Nord). Està situat al nord-oest del terme comunal de Tarerac, i al sud-oest del de Travillac. Hi passava un camí vell que unia aquests dos pobles.

## Referències

* ↑ El Coll de Pic Arnau en els ortofotomapes de l'IGN
# Flavi (querusc)

Flavi (llatí: Flavius) va ser germà d'Armini, cap dels queruscs. Era comandant de l'exèrcit romà i havia fet destacats serveis a Roma, i fins i tot havia perdut un ull en combat.
L'estiu de l'any 16 queruscs i romans eren un a cada costat del riu Visurgis (Weser) i Armini va demanar parlamentar amb son germà. Armini li va preguntar què n'havia obtingut a canvi de perdre l'ull i Flavi va dir que li havien augmentat la paga. Després de discutit a crits, haurien arribat a les mans si el corrent del riu no hagués estat tant fort.
Un descendent de Flavi, de nom Itàlic, l'any 47 va ser rei dels queruscs.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals II,9
* ↑ Tàcit. Annals XI,16