OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Affonso Beato

Affonso Henriques Ferreira Beato (13 de juliol de 1941), més conegut com a Affonso Beato, és un director de fotografia brasiler. Va exercir com a president de la Societat brasilera de cineastes i va rebre el premi a tota una vida el 2013. També és membre de l'American Society of Cinematographers. El 2017 es va convertir en membre de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques.
Beato va néixer a Río de Janeiro. Va començar la seva carrera al cinema durant els anys 1960, sent reconegut internacionalment pel seu treball en O Dragão da Maldade Contra o Santo Guerreiro (1969) de Glauber Rocha.
En els anys 1970 va començar a treballar en l'exterior, col·laborant amb el director Jim McBride (The Big Easy, Great Balls of Fire!, entre altres) i amb Pedro Almodóvar (Todo sobre mi madre, La flor de mi secreto i Carne trémula). En 2004, va treballar en la primera pel·lícula de Hollywood del director brasiler Walter Salles, Dark Water. També ha treballat a Ghost World, La reina, Love in the Time of Cholera, i Nits de tempesta.

## Filmografia parcial

* 1968: O Bravo Guerreiro de Gustavo Dahl
* 1969: Antonio Das Mortes, de Glauber Rocha
* 1970: Le Maître du temps de Jean-Daniel Pollet
* 1974: Hot Times de Jim McBride
* 1987: The Big Easy de Jim McBride
* 1989: Great Balls of Fire! de Jim McBride
* 1994: La taula de Flandes de Jim McBride
* 1995: La flor de mi secreto de Pedro Almodóvar
* 1997: Carne trémula de Pedro Almodóvar
* 1999: Todo sobre mi madre de Pedro Almodóvar
* 2001: Ghost World de Terry Zwigoff
* 2003: Dot the I de Matthew Parkhill
* 2003: View From the Top de Bruno Barreto
* 2003: The Fighting Temptations de Jonathan Lynn
* 2005: Dark Water de Walter Salles
* 2006: La reina de Stephen Frears
* 2007: Love in the Time of Cholera de Mike Newell
* 2008: Nits de tempesta de George C. Wolfe
* 2013: O Tempo e o Vento de Jayme Monjardim

## Premis

* 1969: Hibou d'or a la millor fotografia per O Bravo Guerreiro de Gustavo Dahl

## Referències

* 1 2 «AFFONSO BEATO ABC/ASC». IEC. Arxivat de l'original el 2019-12-19. [Consulta: 8 setembre 2017].
* ↑ «Alejandro Jodorowsky, Lin-Manuel Miranda & Others Invited to Join Academy of Motion Pictures» (en anglès). Remezcla [Consulta: 5 novembre 2017].
* ↑ «Cinema Paradiso: Cinematographer and Film Faculty Affonso Beato Brings his Passion for Collaboration into the Classroom». ArtCenter College of Design [Consulta: 5 novembre 2017].

## Bibliografia

* Nicolas Azalbert, « Affonso Beato, au service de l'œuvre », Cahiers du cinéma, numéro 707, janvier 2015, p. 54

## Enllaços externs

* Web d'Affonso Beato
# Aggabodhi VIII

Aggabodhi VIII fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 816 al 827. Era germà i successor de Mahinda III.
Era un home molt religiós amb profunda reverència per la seva vella mare. Va fer diversos festivals en honor de la Dent Sagrada i de la imatge del Buda Daurat feta pel seu avi Mahinda II. Va construir dues pirivenes, una dedicada al seu pare Dappula II i a ell mateix, anomenada Udayaggabodhi, i un altre al seu mestre Bata i altres 300 monjos. Per assegurar-se que es feien les reverències i oracions degudes el Uposatha (dia de l'oració, dissabte) va decretar que en aquest dia no es podien vendre begudes ni carn ni peix dins de la ciutat (de fet a la part on eren els grans temples); el rei es rentava el peus abans de sortir de qualsevol temple; a la seva mare li ungia personalment el cap amb oli, la rentava i vestia amb robes netes i suaus; diàriament també feia ofrenes de flors i perfums a un altar agenollant-se tres vegades davant d'ella i caminant al seu entorn amb gran reverència; la tornava rentar abans d'anar a dormir, la posava al llit i li feia un massatge fins que s'adormia.
Va morir al onzè any del seu regnat i el va succeir el seu germà petit Dappula III.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Aeolosma

Aeolosma és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Aeolosma celata, que es troba a Java.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 11 octubre 2011].
# Aeonium aureum

Aeonium aureum és una espècie de planta de la família de les Crassulàcies, la qual pot ser trobada comunament a roques, cingles i vessants seques des de la zona baixa fins a la subalpina a Gran Canària, El Hierro, Tenerife i La Gomera, entre els 400 i els 1200 m d'altitud.
És una herba perenne o un arbust petit amb tiges molt curtes i amb generalment diverses rosetes. Les fulles de la roseta es troben densament imbricades, amb forma entre cuneïformes i espatulades, glauques i carnoses. Les tiges florals són frondoses, amb flors 30-35 partides, de color groc intens i de fins a 2,5 cm d'ample.

## Referències

* ↑ «Aeonium aureum» a EOL. Data consulta: 08 de juliol de 2014.
* ↑ Bramwell, David; Bramwell, Zoë. «Flora». A: Flores Silvestres de la Islas Canarias (en castellà). 4a ed.. Madrid: Editorial Rueda SL, 2001, p. 175. ISBN 8472071286.
# Agustí Roda i Navarro

Agustí Roda i Navarro (Tortosa, 1585-València, 1640-41), va ser un argenter tortosí autor, juntament amb Eloi Camanyes, de la custòdia processional del Corpus de la Catedral de Tortosa.
Fill d'un mercader amb arrels valencianes, va començar la formació artística al taller dels argenters Prades, familiars seus per línia materna, establerts a la seva ciutat nadiua. L'any 1608 es va traslladar a la ciutat de València per eixamplar la seva formació i va entrar al taller d'Eloi Camanyes, un dels millors argenters valencians de la seva època. Es va casar amb Paula Camanyes, filla d'Eloi.
Sogre i gendre es van traslladar a Tortosa, on entre els anys 1626-1638 obraran la custòdia processional del Corpus de la Catedral de Tortosa, encara que bona part de la feina la va fer Roda, ja que Camanyes va morir aviat. Mentre Roda estava establert a Tortosa va fer diverses obres d'argenteria:
* una creu processional per a la parròquia de Benissanet (1627), perduda el 1936.
* un reliquiari de sant Cosme i sant Damià per a la Catedral de Tarragona (1628), encara conservat.
* una creu processional per a la parròquia d'Alcalà de Xivert (1636), també conservada.
* una corona (1639) per a una imatge de fusta de la Mare de Déu de la Cinta, exposada a la mateixa sala de l'exposició permanent Sancta Maria Dertosae que la custòdia de la Catedral de Tortosa.
Un cop enllestida la custòdia va retornar a València, on va morir poc després.

## Referències

* ↑ Muñoz i Sebastià, Joan-Hilari «Noves aportacions entorn la figura de l'argenter Agustí Roda (Tortosa, 1585- València, 1640/41)». Boletín de la Sociedad Castellonense de Cultura, 85, 2009, pàg. 461–472. ISSN: 0210-1475.

## Bibliografia

* Muñoz, Joan-Hilari, La Custòdia del Corpus de la Catedral de Tortosa. Dades documentals Nous Col·loquis V (2001) p. 133-134.
* Massip i Fonollosa, Jesús. El tresor de la Catedral de Tortosa i la Guerra Civil de 1936. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003, p.73. ISBN 978-84-8415-553-9 [Consulta: 23 gener 2012].
# Abrocoma bennettii

Abrocoma bennettii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels abrocòmids. És endèmica de Xile, on viu entre Copiapó i la zona del riu Biobío. El seu hàbitat natural són els matollars mediterranis dels vessants occidentals dels Andes. Podria estar amenaçada per la mineria, el turisme i l'agricultura.

## Referències

* ↑ D'Elía, G.; Ojeda, R. Abrocoma bennettii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 desembre 2014.
# Abrocoma cinerea

Abrocoma cinerea és una espècie de mamífer rosegador de la família dels abrocòmids. Viu a l'Argentina, Bolívia, el Perú i Xile. El seu hàbitat natural són els altiplans àrids per sobre de 3.800 msnm. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que en el passat se la caçava per obtenir-ne el pelatge.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Bernal, N.; Vivar, E.; Jayat, J.; Ojeda, R. Abrocoma cinerea. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15 desembre 2014.
# Agustí de Semir i Rovira

Agustí de Semir Rovira (Barcelona, 1918 - Barcelona, 17 d'agost de 2006) fou un advocat català conegut per la seva participació en la lluita anti-franquista.
Advocat com el seu pare, cristià, comunista i lluitador per les llibertats, va tenir un paper destacat a multitud d'iniciatives unitàries com l'Assemblea de Catalunya. Arran d'aquesta militància, fou empresonat el 1973 en la famosa batuda dels 113. El 1975 fou un dels fundadors de l'Associació Catalana d'Expresos Polítics, de la qual fou secretari.
Va ser regidor de l'ajuntament de Barcelona de 1954 a 1958, quan el franquisme, obligat pel context internacional, es veié obligat a donar uns primers i tímids passos d'obertura.
Tornà a ser-ho, ja en democràcia, de 1979 a 1982 amb el PSUC. El seu fill Vladimir, periodista científic, va seguir les seves passes i va ser regidor de la Ciutat del Coneixement del mateix ajuntament.
Fou també director general de Serveis Socials de la Generalitat restaurada i diputat provincial responsable de Sanitat. Des d'aquest càrrec impulsà la reforma de l'assistència psiquiàtrica, amb la creació de centres de dia i la modernització dels centres assistencials.
El seu despatx d'advocat fou sempre un despatx de client mitjà i que atenia també gent sense recursos, assenyalat en els últims anys del franquisme perquè acceptà la defensa d'amplis sectors de la classe obrera i molts processats antifranquistes.
Els últims anys havia rebut importants reconeixements, com l'atorgament de l'Orde de Sant Ramon de Penyafort del Col·legi d'Advocats de Barcelona de 1992. El 1997 se li va fer un homenatge popular i el 2004 va ser investit doctor honoris causa per la Universitat Politècnica de Catalunya, juntament amb Gregorio López Raimundo i Maria Salvo, en representació de les persones que van lluitar contra la dictadura franquista per la recuperació de la democràcia. També el 2004, l'ajuntament de Barcelona li va concedir la Medalla d'Honor de la ciutat..
És enterrat al Cementiri del Poblenou (Dep. I, illa 1a, exterior, nínxol 389).

## Referències

* ↑ «Agustí de Semir i Rovira». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ Zamponi, Lorenzo. Social Movements, Memory and Media: Narrative in Action in the Italian and Spanish Student Movements (en anglès). Springer, 2018-02-26, p. 129. ISBN 978-3-319-68551-9.
* ↑ Aracil Martí, Rafael. Memòria de la transició a Espanya i a Catalunya. Edicions Universitat Barcelona, 2000, p. 37. ISBN 978-84-8338-117-5.
* ↑ Casanellas, Pau; Lorenzo Rubio, César «Lucha antirrepresiva e influjo unitario en la movilización antifranquista: las Comisiones de Solidaridad (1969-1977)» (en castellà). Historia y Política, 43, 31-05-2020, pàg. 291–326. DOI: 10.18042/hp.43.10. ISSN: 1989-063X.
* ↑ Botey Valles, Jaume. Converses amb Agustí de Semir. Cristinanisme i Justícia, Octubre 2005.
* ↑ «S'ha mort l'advocat Agustí de Semir». vilaweb.cat, 17-08-2006. [Consulta: 11 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Converses amb Agustí de Semir (format PDF) Arxivat 2006-02-06 a Wayback Machine.
* Vídeo de l'acte d'investidura com a doctor honoris causa a la UPC Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Aladağlar

Ala Dagh (que en idioma turc significa 'muntanyes acolorides') també dit (provinent del grec) Antitaurus, és una serralada de muntanyes, la més alta entre els monts Taurus de Turquia. El seu cim més alt es troba prop de la ciutat de Niğde. Ala Dagh, l'any 1995, va esdevenir un Parc Nacional.
El cim més alt n'és el Demirkazık, amb una altitud de 3.756 m, ascendit per primera vegada per Georg Kühne l'any 1927. Altres cims importants són el Kaldı, de 3.734 m, el Kızılkaya de 3.725 m, el Direktaş de 3.510 m i el Karanfil Dağ (3.059 m). La part nord és més humida i està formada per serralades suaus i rep el nom d'«Aladağlar negre». La part sud és més seca i s'anomena «Aladağlar blanc».
En època antiga les muntanyes eren conegudes com a Olimp. Alexandre Magne va travessar el Taurus per l'Antitaurus quan es dirigia a Pèrsia.
A uns 3.100 metres d'altitud es troba el Yedigöller ('set llacs').

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «2. Olympus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 maig 2021].
# Alada Vila Servan

Alada Vila Servan (Barcelona, 1994) és una actriu i professora d'interpretació catalana.
Formada als tallers de teatre Sílvia Servan, és coneguda per la seva participació en les sèries de TV3 com Majoria Absoluta (2002-2004), en la que va interpretar el paper de Norma, i Polseres Vermelles (2011), en la que va interpretar el paper d'Olga. Va formar part de Blog, en la que interpreta el paper d'Àurea, i el paper d'Arual petita al curtmetratge La ruta natural (2004) guanyador del premi del jurat al millor curtmetratge internacional del festival de Cinema de Sundance l'any 2006.

## Referències

* ↑ «Alada Vila». IMDb. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ Gonzalez, Silvia. «Entrevista a les actrius Paula Jornet i Alada Vila». Cugat.cat, 08-11-2010. [Consulta: 20 març 2023].
* ↑ Porras, Darío. «Marc i Alada: impactant canvi de joves actors molt recordats d'una sèrie de TV3». El Nacional, 26-04-2021. [Consulta: 20 març 2023].
* ↑ «ALADA VILA, ACTRIU : «Van convertir en plató la nostra habitació»». Diari de Sabadell.
* ↑ "La ruta natural", del català Àlex Pastor, millor curt internacional a Sundance, ccma.cat, 29 de gener de 2006
# Acanthurus blochii

Acanthurus blochii és una espècie de peix pertanyent a la família dels acantúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 45 cm de llargària màxima.
* 9 espines i 25-27 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 24-25 radis tous a l'anal.
* Cap amb franges estretes i irregulars.
* Presència d'una taca groga darrere de l'ull.
* Aletes pectorals de color marró.
* La base de l'aleta caudal presenta una franja blanca.

## Alimentació

Menja algues (incloent-hi diatomees) i detritus.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (30°N-32°S) que viu entre 1 i 12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental (incloent-hi les illes Mascarenyes) fins a les illes Hawaii, les illes de la Societat, les illes Ryukyu i l'illa de Lord Howe.

## Costums

És bentopelàgic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Acanthurus blochii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, Estats Units. 74 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Sommer, C., W. Schneider i J.-M. Poutiers, 1996. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Somalia. FAO, Roma. 376 p.
* ↑ Randall, J.E., 2001. Surgeonfishes of Hawai'i and the world. Mutual Publishing and Bishop Museum Press, Hawaii. 123 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ain Zohra

Ain Zohra (en àrab عين الزهراء, ʿAyn az-Zuhrāʾ; en amazic ⴰⵢⵏ ⵣⵓⵀⵔⴰ) és una comuna rural de la província de Driouch, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.601 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ain Sfa

Ain Sfa (en àrab عين صفا, ʿAyn Ṣfā; en amazic ⵄⵉⵏ ⵚⴼⴰ) és una comuna rural de la prefectura d'Oujda-Angad, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.490 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Achille Germain

Achille Germain, anomenat Germain de la Flèche (Beaupréau, 5 de maig de 1884 - La Flèche, 12 d'abril de 1938), fou un ciclista francès, professional del 1908 al 1914.

## Palmarès

* 1906
** 2n al Sis dies de Tolosa (amb Jean Gauban)

### Resultat al Tour de França

* 1908. 16è a la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* Palmarès a museociclismo.it
# Achille Lauro

Achille Lauro (Piano di Sorrento, 16 de juny de 1887 – Nàpols, 15 de novembre de 1982) va ser un armador i polític italià.
Cinquè dels sis fills de l'armador Gioacchino i de Laura Cafiero, ell també va ser armador i fundador de la Flota Lauro, una de les flotes italianes més poderoses de tots els temps i una de les majors fortunes del sud d'Itàlia, a més de creador i propietari d'un veritable imperi financer.
Va tenir una llarga vida, encara que no va estar exempta de desgràcies; en la seva vellesa va assistir amb impotència a l'esfondrament financer de la seva flota.

## Bibliografia

* Achille Della Ragione. Achille Lauro superstar: la vita, l'impero, la leggenda. Napoli, 2003.
* Serena Romano. Don Achille, 'o comandante. Milano, 1992.
* Pietro Zullino. Il Comandante. Milano, 1976.

## Referències

* 1 2 «Achille Lauro. Grandi cose a Napoli» (en italià), 14-06-2017. [Consulta: 15 desembre 2018].
* ↑ «Il Navigatore, biografia familiare di Achille Lauro» (en italià). [Consulta: 15 desembre 2018].

## Vegeu també

* Achille Lauro (creuer)

## Enllaços externs

* Biografia d'Achille Lauro Digilander (italià)
# Alcúdia (desambiguació)

«Alcúdia, Alcudia o l'Alcúdia» té aquests significats:
* Toponímia:
** Alcúdia, municipi de l'illa de Mallorca
*** Talaia d'Alcúdia, muntanya i torre del terme d'Alcúdia
*** Badia d'Alcúdia, badia al nord-oest de l'illa de Mallorca
*** Platja d'Alcúdia, restinga dunar de l'Albufera de Mallorca, situada íntegrament al municipi d'Alcúdia
*** Murades d'Alcúdia, recinte murat de la vila d'Alcúdia
*** Teatre romà d'Alcúdia, teatre romà construït a final del segle i dC a la ciutat romana de Pol·lèntia, l'actual Alcúdia
** l'Alcúdia, municipi de la Ribera Alta, abans conegut com l'Alcúdia de Carlet
** l'Alcúdia de Cocentaina o l'Alcúdia del Comtat, pedania de Cocentaina, El Comtat
** l'Alcúdia de Crespins, municipi de la Costera
** Alcudia de Monteagud, localitat de la província d'Almeria, Andalusia
** l'Alcúdia de Veo, municipi de la Plana Baixa
*** Castell de l'Alcúdia de Veo, fortalesa d'origen àrab al nord del municipi d'Alcúdia de Veo, a la Plana Baixa (País Valencià)
** jaciment arqueològic de l'Alcúdia, jaciment arqueològic a prop d'Elx (Baix Vinalopó)
** Museu de l'Alcúdia, museu a Elx al costat de la Villa Illici, una vil·la de labor
** Torre de l'Alcúdia, torre talaia ubicada a l'oest del municipi d'Agres (el Comtat), sobre un petit tossal
* Miscel·lània:
** Comtat de l'Alcúdia, títol nobiliari creat pel rei Felip IV el 1645
** Comtat d'Alcudia (1663), títol nobiliari espanyol amb Grandesa d'Espanya creat pel rei Felip IV el 1663 a favor de Pablo de Contreras Fernández
** CB Alcúdia, club de bàsquet fundat el 1983 a Alcúdia com a Club Bàsquet Alcúdia que es traslladà a la capital el 2005
# Amboy (Washington)

Amboy és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 2.085 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Amboy tenia 2.085 habitants, 633 habitatges, i 529 famílies. La densitat de població era de 56,3 habitants per km².
Dels 633 habitatges en un 45,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,1% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,61.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,3% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.896 $ i la renda mediana per família de 52.170 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.535 $ mentre que les dones 22.128 $. La renda per capita de la població era de 16.973 $. Aproximadament el 6,5% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Amboy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Amboy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Alegría Borrás i Rodríguez

Alegría Borrás Rodríguez (Gràcia, Barcelona, febrer de 1943 - 15 de desembre de 2020), fou una jurista amb una llarga trajectòria com a catedràtica de Dret Internacional Privat de la Universitat de Barcelona.

## Trajectòria

Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona en 1964, on s'hi doctorà el 1970. De 1964 a 1982 ha estat professora ajudant i després adjunta de dret internacional públic i privat a la Universitat de Barcelona, i des de 1985 és catedràtica de dret internacional privat a la Universitat de Barcelona. Prèviament ho havia estat a la Universitat de Còrdova (1982-1983) i a la Universitat Autònoma de Barcelona (1983-1985).
A nivell europeu ha estat Delegada d'Espanya en la Conferència de la Haia de Dret Internacional Privat des de 1986 i cap de la delegació espanyola des de 1992, Delegada d'Espanya per a la cooperació judicial en matèria civil dins la Unió Europea des de 1993, delegada d'Espanya en el Comitè Permanent del Conveni de Lugano sobre competència judicial, reconeixement i execució de sentències en matèria civil i comercial des de 1996.
De 1986 a 2005 ha estat Membre de la Comissió Jurídica Assessora del Govern de Catalunya,de 1985 a 2000 membre del Consell científic del Patronat Català Pro Europa del Govern de Catalunya; el 1996 fou membre del Consell nacional per a l'avaluació de la recerca i el 1997 Presidenta de la seva Comissió de Ciències jurídiques. De 2001 a 2004 fou membre del Consell d'Assessorament, Seguiment i Avaluació de la Recerca del Govern de Catalunya.
El 2014 la Generalitat de Catalunya li va concedir la Creu de Sant Jordi i en va destacar l'esforç per donar visibilitat internacional a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Alegría Borrás y los oficios del derecho internacional privado». Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 5 abril 2015].
* ↑ Currículum d'Alegría Borrás Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. a ANECA
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 persones i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 01-04-2014. Arxivat de l'original el 2014-04-07. [Consulta: 2 abril 2014].

## Enllaços externs

* «Obra de Alegría Borrás i Rodríguez» a Dialnet.
# Alexió

Alexió (llatí: Alexion) va ser un metge de l'antiga Roma del nom del qual hom dedueix que era grec.
Era amic de Ciceró, que el va consultar sovint i elogiava la seva qualitat com a metge, i que va lamentar profundament la seva mort sobtada l'any 44 aC.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad Atticum VII, 2; XIII, 25; XV, 1