OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esquerdejat

L'esquerdejat és una forma d'arrebossar una paret o un mur amb morter de sorra gruixuda, llançat amb la paleta, per tal d'igualar la superfície, tapar forats i deixar-la en condicions d'ésser arrebossada amb més cura.
En els esquerdejats s'utilitza morter de ciment, encara que ocasionalment s'hi pot afegir també una mica de calç.

## Nomenclatura dels revestiments de morter

És una pràctica comuna en l'arquitectura el fet de revestir parets i murs amb capes homogènies i contínues de diferents materials per millorar les seves propietats o simplement el seu aspecte. Els materials més utilitzats com a revestiment són els morters: barreges d'un conglomerant, sorra, i aigua, que en assecar endureixen. En funció del tipus de conglomerant utilitzat, les tècniques d'aplicació difereixen, i els revestiments posseeixen diferents propietats, adoptant, per tant, diferents noms: emblanquinat, acabat, lliscat, estuc, etc.

## Característiques

El morter de ciment pòrtland o simplement morter de ciment, es va desenvolupar a mitjans del segle xix, i menys d'un segle després ja superava en popularitat als morters de calç, que actualment han caigut en desús.
Dins dels revestiments de morter, l'esquerdejat és el més dur i resistent, i també el més durador. Aquestes propietats el converteixen en el revestiment més usat en parets i murs exteriors: pintat, és l'acabat habitual en façanes d'habitatges de baix pressupost, i en la pràctica totalitat de les mitgeres.
Com a aspectes negatius, és excessivament rígid (s'esquerda amb facilitat), i presenta un aspecte final molt pobre, de manera que la pràctica habitual és utilitzar com a suport per a un nou revestiment d'acabat, que pot consistir en una simple pintura, o en una nova capa d'un material més fi.
Habitualment, s'estableix una densitat en sec aparent de 2.000 kg/m3.

## Mètode d'aplicació

Per crear el morter es barregen ciment, sorra i aigua, habitualment en unes proporcions d'una part de ciment per cinc de sorra, i aigua fins a aconseguir una consistència fluida del material.
És convenient humitejar primer el parament de suport perquè no assequi la barreja excessivament aviat, impedint el correcte enduriment del material.
El morter es pot aplicar "a bona vista" o "reglejat", de manera anàloga als guarnits i lliscats.

## Vegeu també

* Emblanquinat
* Lliscat
* Estucat
* Enguixat
* Tadelakt
* Morter de calç

## Referències

* ↑ Delfina Berasategui Berasategui; Vicenç Gibert Armengol. Arrebossats i estucats: teoría i pràctica. Edicions UPC, 1997, p. 44–. ISBN 978-84-8301-224-6 [Consulta: 8 abril 2012].
# Esperança Farrera i Granja

Esperança Farrera i Granja (Tírvia, 2 de juny 1949) és una advocada i política catalana, diputada al Congrés dels Diputats en la VIII Legislatura.
Llicenciada en dret, treballa com a tècnica d'estructures del sector agrari. Ha militat a la Unió de Pagesos de la Pobla de Segur i ha estat força activa en el teixit social de la comarca. A les eleccions municipals espanyoles de 2007 fou regidora de l'Ajuntament de La Pobla de Segur pel PSC-PSOE i consellera al Consell Comarcal del Pallars Jussà. Fou escollida diputada per la província de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 2004.

## Referències

* ↑ El PSC aconsegueix "in extremis" una llista després de governar 12 anys, 9 de novembre de 2006
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Primera esmena de la Constitució dels Estats Units

La Primera esmena (en anglès First Amendment) de la Constitució dels Estats Units fou aprovada el 15 de desembre del 1791 com una de les deu esmenes que constitueixen la Declaració de Drets. Prohibeix l'aprovació de cap llei que estableixi una religió o que impedeixi, minvi o infringeixi les llibertats de culte, d'expressió, de premsa, de reunió o el dret de petició.

## Text

El text de l'esmena diu així:
| « | (català) El Congrés no podrà elaborar cap llei quant a l'establiment d'una religió, ni a la prohibició del seu lliure exercici; ni a la coartació de la llibertat d'expressió, ni de premsa; ni al dret del poble de reunir-se pacíficament i de peticionar al Govern una reparació de greuges. | (anglès) Congress shall make no law respecting an establishment of religion, or prohibiting the free exercise thereof; or abridging the freedom of speech, or of the press; or the right of the people peaceably to assemble, and to petition the Government for a redress of grievances. | » |

## Referències

* ↑ «Bill of Rights Transcript Text». [Consulta: 15 desembre 2014].
# Alghu

Alghu o Alqu (+ 1266) fou kan del Kanat de Txagatai (1261-1266). Fou fill de Baidar i net de Txagatai Khan.
El 1260 el pretendent a gran kan, Ariq Böke el va nomenar com a kan de Txagatai i el va enviar a la zona i el 1261 ja dominava la major part del kanat, havent fugit la regent Orghana amb el seu fill Mubarak Shah cap a Mongòlia. Va dominar també Samarcanda i Bukharà que abans eren dependència del gran kan. El 1262 es va revoltar contra Ariq Boke, i la lluita va ser dura durant els següents dos anys. Alghu va tenir el suport del governador de Transoxiana, Masud Beg, que governava per compte del gran kan, i de l'antiga regent Orghana. La revolta va afectar seriosament a Ariq Boke que va acabar derrotat per Kubilai Khan (1264) a favor del qual s'havia declarat Alghu el 1263. Llavors va atacar Kaidu Khan, les terres del qual feien frontera amb les seves, al·legant de Kaidu havia donat suport a Ariq Boke. Kaidu es va aliar amb Berke, kan de l'Horda Blava, al que va demanar ajut, i Berke li va enviar materials i un exèrcit. Alghu va veure llavors els seus territoris envaïts i fou derrotat per Kaidu en una batalla. Alghu es va reorganitzar i va aconseguir una victòria en una segona batalla i potser hauria aconseguit aprofitar aquesta avantatge, però va morir a finals del 1265 o principis del 1266. Fou enterrat a Almaliq. Orghana, que tenia molta influència al kanat, va proclamar com a successor al seu propi fill Mubarak Shah, al que Alghu havia enderrocat el 1261.

## Referències

* Michael Biran, Qaidu and the Rise of the Independent Mongol State in Central Asia. The Curzon Press, 1997, ISBN 0-7007-0631-3.
# Balanç

«Balanç» té aquests significats:
* Balanç de situació, comptabilitat, informe financer que reflecteix la situació del patrimoni d'una entitat en un moment determinat.
* Balanç hídric, hidrologia, equilibri entre entrades i sortides d'aigua d'un sistema.
* Balanç de blancs, fotografia, ajust electrònic del color.
* Balanç de matèria, massa que roman constant d'un sistema tancat.
* Balanç de càrrega, informàtica, tècnica per compartir el treball.
* Equació de balanç, àlgebra.
Viccionari
# Modest Ilitx Txaikovski

Modest Ilitx Txaikovski, en rus: Модест Ильич Чайковский, (Alapàievsk, 13 de maig de 1850 – Moscou, 15 de gener de 1916) va ser un dramaturg, llibretista d'òpera i traductor rus.

## Biografia

Modest era germà bessó d'Anatoli i germà menor del compositor Piotr Ilitx Txaikovski. Es va graduar a l'Escola Imperial de Jurisprudència amb una llicenciatura en Dret. En 1876, Modest va ser el tutor d'un noi sordmut anomenat Nikolai ('Kolia') Guérmanovitx Konradi (1868-1922) i, usant un mètode d'ensenyament especial, el va ajudar a parlar, escriure i llegir.
Modest va decidir dedicar tota la seva vida a la literatura i la música. Va escriure obres per a teatre, va traduir sonets de Shakespeare al rus i va escriure llibrets per a les òperes del seu germà, així com per a altres compositors com Eduard Nápravník, Arseni Koresxenko, Anton Arenski i Serguei Rakhmàninov. Va ser l'amic més proper del seu germà, el seu primer biògraf i el fundador d'un museu dedicat al compositor anomenat Museu Txaikovski, a la ciutat de Klin.
Com el seu germà Piotr, ell també era homosexual.

## Obres

* Predrassudki (Предрассудки – Prejuicios)
* Simfóniya (Симфония – Simfonia)
* Den' v Peterburge (День в Петербурге – Dia en Sant Petersburg)

## Llibrets d'òpera

* La dama de piques (Пиковая дама - Píkovaya dama), música de Piotr Ilitx Txaikovski, Op. 68, 1890 (estrena: 19 de desembre de 1890, Sant Petersburg).
* Iolanta (Иоланта – Iolanthe), basat en l'obra danesa Kong Renés Datte (La filla del Rei René) de Henrik Hertz. L'obra va ser traduïda per Fiódor Miller i adaptada per Vladímir Rafaílovitx Zótov, música de Piotr Ilitx Txaikovski, Op. 69, 1891 (estrena: 1892, Teatre Mariïnski, Sant Petersburg).
* Dubrowski (Дубровский), música de Eduard Nápravník, (estrena: 15 de gener de 1895, Teatre Mariïnski, Sant Petersburg).
* Ledianói dom (Ледяной дом), música d'Arseni Koreshchenko, (estrena: 20 de novembre de 1900, Moscou).
* Nal' i Damaianti (Наль и Дамаянти), basat en les epopeies Majabharata, música d'Anton Arenski, (estrena: 22 de gener de 1904, Moscou).
* Francesca da Rimini (Франческа да Римини) a partir de la historia de la heroïna Francesca da Rimini, del cinquè cant del poema èpic de Dante Inferno (la primera part de la Divina Comèdia), música de Serguei Rakhmàninov, Op. 25 (composta el 1904, estrena: 24 de gener de 1906, Teatre Bolxoi, Moscou).

## Bibliografia

* Txaikovski, Modest: The Life And Letters Of Peter Ilich Tchaikovsky, University Press of the Pacific (2004) ISBN 1-4102-1612-8
# Ptilium crista-castrensis

Ptilium crista-castrensis és una molsa de distribució cosmopolita de la família de les Hipnàcies, autòctona de Catalunya i present també a gran part de l'Hemisferi Nord. És l'única espècie acceptada del gènere monotípic Ptilium. El seu nom prové del grec clàssic (Ptilion = pluma), referit a les denses ramificacions cobertes de fil·lidis.

## Descripció

Molsa que forma extensos tapissos de color verd clar, generalment coexistint amb altres espècies de molsa. Plantetes d'entre 5 i 20 centímetres de longitud, procumbents o dretes, densament ramificades, un cop pinnades (regularment ramificades) i complanades és a dir ramificacions disposades en un pla. Els Fil·lidis del caulidi són circinats (fulletes en forma de falç), de 2-3 mil·límetres de llargada, de base ovada, presenten plecs longitudinals marcats i són denticulats a la part superior. Els nervis són molt curts i ramificats o bé absents. Els fil·lidis de les ramificacions són sensiblement més estrets que els del caulidi. És una molsa dioica, rarament desenvolupa esperòfit. Esporòfit de seta llarga, càpsula inclinada i opercle cònic.

## Ecologia i distribució

Forma grans catifes en sòls descarbonatats humits i rics en humus de l'estatge subalpí. Poc comuna a Catalunya on la podem trobar en boscos d'avet de l'Alta Ribagorça, la Vall d'Aran i el Ripollès.

## Referències

* ↑ «Ptilium». The Plant List. [Consulta: 27 setembre 2019].
* 1 2 3 4 Wolkmar Wirth; Ruprecht Düll; Xavier Llimona; Rosa María Ros; Olaf Werner. Guía de campo de los líquenes, musgos y hepáticas. Barcelona: Omega, 2004. ISBN 84-282-1266-X.
* ↑ VVAA. Mosses and liverworts of Britain and Ireland: a field guide. Plymouth: British Bryological Society, 2010, p. 848.
* 1 2 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
# Anthochaera

Anthochaera és un gènere d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que habita als boscos oberts i fins i tot a pobles, d'Austràlia i illes properes.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per cinc espècies:
* Anthochaera carunculata - menjamel d'arracades.
* Anthochaera chrysoptera - menjamel estornellenc.
* Anthochaera lunulata - menjamel galtablanc.
* Anthochaera paradoxa - menjamel carunculat ventregroc.
* Anthochaera phrygia - menjamel regent.
Antany phrygia era inclòs en el gènere Xanthomyza fins que va ser mogut a Anthochaera el 1827 pels naturalistes Nicholas Aylward Vigors i Thomas Horsfield..

## Referències

* 1 2 «Honeyeaters». World Bird List Version 5.4. International Ornithologists' Union. [Consulta: 26 December 2015].
* ↑ Vigors i Horsfield, 1827, p. 320-321.

## Bibliografia

* Vigors, N.A.; Horsfield, T. «A description of the Australian birds in the collection of the Linnean Society; with an attempt at arranging them according to their natural affinities (Part 1)». Transactions of the Linnean Society of London, vol. 15, 1, 1827, pàg. 170–331. DOI: 10.1111/j.1095-8339.1826.tb00115.x. La portada del número té l'any 1826.
# Balànove

Balànove (en (ucraïnès): Баланове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 131 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Carles III d'Alençon

Carles III d'Alençon de la dinastia Valois, nascut el febrer de 1337, mort a Lió el 5 de juliol de 1375, fou comte d'Alençon i de Perche, Arquebisbe de Lió, fill gran de Carles II d'Alençon i de Maria de la Cerda.
Va succeir al seu pare, mort a la batalla de Crécy, i es va fer dominicà el 1361. Va fer llavors estudis de teologia on destaca i fou llavors escollit i consagrat arquebisbe de Lió el 13 de juliol de 1365 malgrat una certa oposició del capítol de la catedral de la ciutat. Van caldre tres eleccions en dos mesos, i tot i el suport del papa i de rei.
Sense descendència, el seu germà petit, Pere II d'Alençon el va succeir.

## Notes i referències

* ↑ Patrick Van Kerrebrouck, Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 3 : Les Valois, pàgs. 415-416.
* ↑ Genealogia
* ↑ Jacques Gadille, René Fédou, Henri Hours, Bernard de Vrégille Le diocèse de Lyon, a Histoire des diocèses de France, tome 16, Beauchesne, 1983, ISBN 2-7010-1066-7, pàg. 98
# Robert Tucker

Robert Tucker (1832-1905) va ser un matemàtic anglès que va ser secretari de la London Mathematical Society més de 35 anys.

## Vida i Obra

Fill d'un militar que havia lluitat a la Guerra del Francès espanyola, Tucker va estudiar al Saint John's College de la universitat de Cambridge on va ser 35é wrangler de la promoció de 1855. Després va ser professor de matemàtiques al University College de Londres des de 1865 fins a 1899.
Tucker és conegut pels que avui coneixem con cercles de Tucker, una família de cercles invariants en els desplaçaments paral·lels.
També és conegut per haver estat el editor dels Mathematical Papers de William Kingdon Clifford el 1882.
Tucker va fer de secretari de la London Mathematical Society des de 1867 fins a 1902.
També va ser un gran col·leccionista de fotografies de matemàtics. La seva col·lecció de fotos anomenada Col·lecció Tucker, la conserva la London Mathematical Society a la casa de De Morgan.

## Referències

* ↑ Rice, Wilson i Gardner, 1995, p. 420.
* ↑ Weisstein, MathWorld.
* ↑ Rice, Wilson i Gardner, 1995, p. 413.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics.

## Bibliografia

* Clifford, William Kingdon. Robert Tucker (ed.). Mathematical Papers (en (anglès)). AMS Chelsea Publishing, 2007. ISBN 978-0-8218-4252-2.
* Rice, Adrian; Wilson, Robin J.; Gardner, J. Hellen «From Student Club to National Society: The Founding of the London Mathematical Society in 1865» (en (anglès)). Historia Mathematica, Vol. 22, Num. 4, 1995, pàg. 402-421. DOI: 10.1006/hmat.1995.1032. ISSN: 0315-0860.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Robert Tucker» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Tucker Collection of Photographs». London Mathematical Society. [Consulta: 21 maig 2017].
* Weisstein, Eric W. «Tucker Circles». [Consulta: 21 maig 2017].
# Equècrates (filòsof)

Equècrates (en grec antic Ἐχεκράτης) va ser un filòsof grec de l'escola de Pitàgores, nascut a Fliunt segons Diògenes Laerci i contemporani de Plató, que l'esmenta en el llibre Fedó. Equècrates troba a Fedó, el personatge que dona nom al diàleg, un temps després de la mort de Sòcrates i li demana que li expliqui la història de les últimes hores del famós filòsof ajusticiat. La major part de la resta del diàleg l'ocupa l'explicació de Fedó, encara que Equècrates l'interromp diverses vegades per fer preguntes rellevants i per reconduir la discussió. També el cita Ciceró, i Aristoxen de Tàrent diu que era deixeble de Filolau de Crotona i d'Eurit.

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. Vides i opinions de filòsofs eminents VII, 46
* ↑ Plató. Fedó, 57a-59b
* ↑ Plató. Fedó, 88c-89a, 102a
* ↑ Peterson, Sandra. Socrates and Philosophy in the Dialogues of Plato. Cambridge: Cambridge University Press, 2013, p. 166. ISBN 9780521190619.
# Balinès

El balinès o balinés és una llengua parlada a Bali i illes properes per prop de quatre milions de persones, la majoria plurilingües. És un idioma del grup malai-polinesi de les llengües austronèsies proper al kawi i al sasak. Té un sistema fonològic simple, amb sis vocals i divuit consonants i registres pragmàtics ben diferenciats segons la relació dels parlants. S'escriu amb un sistema d'escriptura propi, l'abugida balinès, tot i que també s'usa l'alfabet llatí modificat.

## Referències

* ↑ Balinés en pronúncia occidental i balinès en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el llibre d'estil.
# Olmos de Ojeda

Olmos de Ojeda és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Inclou les pedanies d'Amayuelas de Ojeda, Moarves de Ojeda, Montoto de Ojeda, Quintanatello de Ojeda, San Pedro de Ojeda, Vega de Bur, Villavega de Ojeda i Pisón de Ojeda.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 470 | 360 | 308 | 296 |
# Molí de la Guàrdia

El Molí de la Guàrdia era un molí fariner del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Era un molí molt ben conservat amb tres enormes desaigües amb volta de canó, el que feia pensar amb tres moles que funcionaven directament de rec, és a dir, sense cacau.

## Referències

* ↑ «Molí de la Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Robert VII d'Alvèrnia

Robert VII d'Alvèrnia el Gran, (vers 1282 - 13 d'octubre de 1325), fou comte d'Alvèrnia i de Boulogne (1314-1325), fill de Robert VI d'Alvèrnia (1250-1314), i de Beatriu de Montgascon, i successor del pare en els dos feus.
El 1308, encara hereu, va combatre al Nivernais en la lluita entre Erard de Saint-Vérand i Oudard de Montaigu i, en el bàndol del segon, va participar en la gran batalla del dia 9 d'octubre. El 1317 i el 1318, com a comte, va anar amb la noblesa local, en ajut del rei Felip V el Llarg en la lluita contra els flamencs.

## Matrimoni i fills

Va contreure dos matrimonis:
El 25 de juny de 1303, a París, amb Blanca de Borbó (morta el 1304), dita Blanca de Clermont, filla de Robert de França (1256-1317), comte de Clermont-en-Beauvaisis i de Beatriu de Borgonya (1257-1310), senyora de Borbó. D'aquesta primera unió fou fill:
* Guillem XIII d'Alvèrnia (1303-1332), comte d'Alvèrnia i comte de Boulogne (1325-1332)
En segones núpcies, el 1312, es va casar amb Maria de Flandes, filla de Guillem sense Terra de Crèvecoeur, dit Lord Dermon i d'Alix de Clermont-Nesle, vescomtessa de Châteaudun. D'aquest segon matrimoni van néixer:
* Joan I d'Alvèrnia (mort el 1386), comte de Montfort (dates no conegudes), comte d'Alvèrnia (1361-1386) i comte de Boulogne (1361-1386)
* Guiu d'Alvèrnia (mort el 1373), dit Guiu de Boulogne, arquebisbe de Lió, cardenal (1342), mort el 25 de novembre de 1373 a Lleida
* Jofre o Godofreu d'Alvèrnia (mort vers 1385), senyor de Montgascon, casat el 1364 amb Margarida († 1374) (filla de Joan delfí d'Alvèrnia, comte de Clarmont, i d'Anna de Poitiers); després amb Joana de Ventadour de la que va néixer la comtessa Maria I d'Alvèrnia; i el 1376 amb Blanca (filla de Guiu el Boteller de Senlis i de Maria de Cherchemont).
* Matilde d'Alvèrnia, dita també Mafalda, casada el juny de 1334 amb Amadeu III (1311-1367), comte de Ginebra

## Referències

* L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur. Volum 10, París 1818-1819

## Notes

* ↑ . Història genealògica i cronològica de la casa reial de França Per Anselme de Sainte-Marie, 3a edició, vol. 8, 1733, pàg 57
# Miquel Polo i Silvestre

Miquel Polo i Silvestre fou un ciutadà de Mollerussa (Pla d'Urgell) molt apassionat de la seva ciutat, i d'aquí naix la seva vocació periodística centrada, principalment, en les seves cròniques ciutadanes i comarcals. Va escriure diversos llibres sobre temes relacionats amb la ciutat de Mollerussa i també va ser col·laborador informatiu de La Mañana, La Vanguardia i les agències EFE i Piresa i un notable historiador de la ciutat. Tot i que va realitzar els seus estudis a La Salle de Mollerussa i la seva procedència per part de pare era de Tragó de Noguera, la seva implicació en la comarca del Pla d'Urgell, propicià que el 2014 l'alcalde de Mollerussa, Marc Solsona, li lliurés la placa en reconeixement de la seva tasca com a cronista de la ciutat. L'any 2001 va rebre la Medalla d'Argent del Centenari de la Federació Catalana de Futbol.

## Obra publicada

* Mollerussa: De poble a ciutat 1939-1988
* Els vestits de paper a Mollerussa: 40 anys d'història
* Corals i orfeons a Mollerussa i 25 anys de l'Orfeó Renaixença
* Història gràfica de Mollerussa
* Fires i mercats de Mollerussa
* Els vuitanta anys de la història del futbol a Mollerussa

## Trilogia Mollerussa: Sinopsi

La trilogia Mollerussa té 3 llibres:
Mollerussa: De poble a ciutat va ser el primer llibre que Miquel Polo i Silvestre va escriure tot i que ens explica la història més recent de Mollerussa, concretament des de l'any 1939 – 1988. El llibre va ser escrit l'any 1995 i va ser publicat aquell mateix any per l'editorial Mollerussa.
El segon llibre de la trilogia, anomenat Mollerussa: De petit lloc a poble, va ser escrit i publicat l'any 1995 i dins podem trobar tota la història relacionada amb Mollerussa des de l'any 1889 a l'any 1938.
El tercer i últim llibre de la trilogia, que va ser publicat l'any 1999 sota el títol de Mollerussa: El naixement d'un lloc petit comprèn la història de Mollerussa des dels seus inicis (l'any 1839) fins a l'any 1888.

## Referències

* ↑ «Obituari de Miquel Polo», 12-05-2017. [Consulta: 2 desembre 2017].
* 1 2 Mir, Conxita. Diccionari Biogràfic de les terres de Lleida. Alfazeta, Abril 2010, p. 304. ISBN 9788493771553.
* ↑ Redacció VilaWeb Mollerussa «Miquel Polo, cronista de Mollerussa». VilaWeb, 28-04-2014 [Consulta: 14 abril 2016].
* ↑ Polo i silvestre, Miquel. Mollerussa:De Poble a ciutat. L.G Cuberes. ISBN 1552104886.
* ↑ «Diada dels Avis i la presentació d'un llibre sobre corals i orfeons de Mollerussa». VilaWeb, 20-04-2006. Arxivat de l'original el Juliol 30, 2017. [Consulta: Juliol 30, 2017].