OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Delictes d'amor

Delictes d'amor és una novel·la de l'escriptora catalana Maria Mercè Roca. L'obra, narrada en primera persona, presenta el retrat psicològic d'un sabater gironí atret sexualment per les nenes. Va rebre el Premi Ramon Llull de novel·la 2000.

## Argument

Narcís Besora és propietari de tres sabateries a Girona que l'han convertit en un empresari de prestigi, a punt de ser guardonat amb un premi a escala europea. És un home culte, refinat i sensible que gaudeix fent el seu ofici, de tracte deferent amb els clients.
En Narcís està separat i té dos fills que veu cada quinze dies. Amb la seva mare no ha arribat mai a mantenir una relació satisfactòria. Quant al pare, ja finat, la relació va ser pitjor. La seva amistat amb la Francina, que per les seves característiques sembla que podria desembocar en matrimoni, es veu limitada per una barrera invisible que ella no arriba a comprendre i en la qual ell es refugia per no obrir-se als altres. Sabent les conseqüències que podria portar-li ser descobert, en Narcís oculta zelosament el seu secret més íntim: la seva atracció irrefrenable per les nenes.
Conscient que la seva condició, que el turmenta i l'obsedeix, és la circumstància que fa fracassar les seves relacions adultes, en Narcís estudia la manera de satisfer en secret els seus impulsos espontanis i poder fer front a una vida aparentment normal, i tal vegada a un nou matrimoni. Il·lusionat pel premi que espera, es preocupa de redactar un bon discurs d'acceptació, però allò en què més pensa és en el viatge que vol fer a Tailàndia per tal de realitzar les seves fantasies sexuals.

## Referències

* ↑ Senabre, Ricardo «Delitos de amor» (en castellà). El Cultural, 12-04-2000 [Consulta: 30 setembre 2012].
# Ayşegül Sarıca

Ayşegül Sarıca (Moda, Kadıköy, Istanbul, 1935) és una pianista turca. Començà la seva carrera el 1971. El 2016 se li va atorgar el premi "Èxit per toda la Vida" en els 6ns Premis Donizetti.
Tot i haver fet nombrosos concerts i recitals, Ayşegül Sarıca mai no ha enregistrat cap disc.

## Referències

* ↑ http://www.guzelsanatlar.gov.tr/TR,3170/1971-yilinda-secilen-devlet-sanatcilari.html
* ↑ https://www.evrensel.net/haber/279844/6-donizetti-klasik-muzik-odulleri-sahiplerini-buldu
* ↑ http://www.cumhuriyet.com.tr/koseyazisi/651719/Fazil_Say_in_cogalan_sesi....html
# Vic Browne

Victor George Vic Browne (10 de gener de 1942) va ser un ciclista australià que s'especialitzà en les curses de sis dies. Va participar en els Jocs Olímpics de 1964 en Persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 1961
** 1r als Sis dies de Bendigo (amb William Lawrie)

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Demarc

Demarc (en llatí Demarchus, en grec antic Δήμαρχος) fill de Pídocos de Siracusa va ser un militar siracusà. Va morir l'any 405 aC.
Va ser un dels generals enviats per substituir Hermòcrates i als seus col·legues en el comandament dels auxiliars siracusans a Grècia, quan aquestos generals van ser destituïts, segons diuen Xenofont i Tucídides. Al seu retorn va participar en els afers polítics de Siracusa, però es va convertir en un dels principals opositors a Dionís el vell, que finalment el va fer executar al mateix temps que a Dafneu, una mica després que Dionisi fos nomenat στρατηγός αὐτοκράτωρ (Estrateg autocràtor), segons Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Demarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 959
# Az-Zamakhxarí

Abu-l-Qàssim Mahmud ibn Úmar ibn Muhàmmad ibn Úmar al-Khwarizmí az-Zamakhxarí (persa: محمود زمخشری; àrab: أبو القاسم محمود بن عمر بن محمد بن عمر الخوارزمي الزمخشري, Abū l-Qāsim Maḥmūd b. ʿUmar b. Muḥammad b. ʿUmar al-Ḫwārizmī az-Zamaẖxarī), més conegut simplement com az-Zamakhxarí (1074/1075-1143/1144), va ser un erudit musulmà d'origen persa, seguidor de la doctrina teològica mutazilita, nascut a Zamakhxar (Coràsmia), però que va passar la major part de la seva vida entre Bukharà, Samarcanda i Bagdad.

## Biografia

Va estudiar a Bukharà i Samarcanda i va gaudir de l'estima de nombrosos juristes de Bagdad. Va utilitzar persa per alguns dels seus treballs, tot i que va ser un ferm defensor de la llengua àrab, així com un oponent al moviment de la Xubiyya. Va romandre molts anys a la Meca, pel que es va ser conegut com a 'Jar-Al·lah' ("veí de Déu"). Més tard va tornar a Coràsmia, on va morir a la capital Gorgan (a l'actual província de Golestan de l'Iran).

## Llegat

És conegut sobretot per ser l'autor d'Al-Kaixxaaf (o Tafsir Az-Zamakhxarí), un comentari exegètic sobre l'Alcorà. Aquest comentari és famós per la seva profunda anàlisi lingüística dels versicles, però ha estat criticat per la inclusió de punts de vista filosòfics derivats del mutazilisme.
D'altra banda, la major part del vocabulari supervivent de l'extinta llengua persa coràsmica es troba en forma de notes al Muqaddimat al-àdab (escrit vers l'any 1200), diccionari àrab-persa d'Az-Zamakhxarí (que segurament podia haver estat un parlant nadiu d'aquesta llengua). Això fa del Muqaddimat al-àdab una font primària molt important per a l'estudi d'aquesta antiga llengua.

## Referències

* ↑ Jane Dammen MacAuliffe, Quranic Christians: An Analysis of Classical and Modern Exegesis,Cambridge University Press, 1991, pg 51
* ↑ By Norman. Calder, Andrew Rippin, Classical Islam: A Sourcebook of Religious Literature, Routledge, 2003, pg 119
* 1 2 Encyclopedia Iranica, "The Chorasmian Language", D.N.Mackenzie
* ↑ Hodgson, Marshall G.S. The Venture of Islam Volume 2: The Expansion of Islam in the Middle Periods. USA: The University of Chicago Press, 1977, p. 308. ISBN 978-0-226-34684-7.
# Leopold I

Leopold I és el nom dels següents personatges:
* Leopold I de Babenberg (940 - 994, Würzburg), Marcgravi d'Àustria
* Leopold I d'Àustria (1290, Viena - 1326, Estrasburg), Duc d'Àustria i d'Estíria junt al seu germà Frederic I el Bell
* Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic (Viena, 1640 - 1705), emperador del Sacre Imperi Romà, arxiduc d'Àustria, rei d'Hongria i de Bohèmia
* Leopold I de Bèlgica (Coburg 1798 - Brussel·les, 1865), príncep saxó, primer rei dels belgues (1831 -65)
* Leopold I de Lorena, (Innsbruck, 1679 - Lunéville, 1729), duc de Lorena
# Vendémiaire (pel·lícula)

Vendémiaire és una pel·lícula muda francesa dirigida per Louis Feuillade 1918 i estrenada el 17 de gener de 1919.
La pel·lícula es compon de quatre episodis:
* Prologue
* La vigne
* La cuve
* Le vin nouveau

## Sinopsi

La Primera Guerra Mundial està arribant a la seva fi, però encara ningú ho sap. Entre els recol·lectors que treballen a la finca Castelviel, al sud de França, hi ha diversos refugiats del nord, expulsats de casa seva per la guerra. Són el pare Larcher i les seves dues filles, Marthe i Marie. També hi ha Pierre Bertin, un soldat en excedència per convalescència. I dos presoners alemanys fugits, Wilfried i Fritz, que es presenten com a belgues i que amenacen la tranquil·litat d'aquesta família ben demostrada...

## Repartiment

* René Cresté : Pierre Bertin
* Édouard Mathé : el capità de de Castelviel
* Louis Leubas : Wilfrid
* Mary Harald : Sara la bohémienne
* Georges Biscot : Bernadou
* Gaston Michel : el pare Larcher
* Madame Lacroix : Madame de Castelviel
* Georgette Lugane : Marthe
* Fabiola : Marie
* Manuel Caméré : Fritz
* Jeanne Rollette
* Émile André
* Violette Jyl
* Olinda Mano
* André Séchan

## Referències

* ↑ Vendémiaire al bifi.fr
* ↑ Vendémiaire a silentera.com

## Bibliografia

* Amy de la Bretèque, François «Vendémiaire (1918). Going beyond the Serial and the Latin Tradition». Velvet Light Trap. A Critical Journal of Film and Television. University of Texas Press [[[Austin (Texas)|Austin]]], printemps 1996..
* Lacassin, Francis. Louis Feuillade; maître des lions et des vampires. París: Pierre Bordas et fils, 1995, p. 327. ISBN 2-86311-271-6. .
* Marie, Michel «Vendémiaire et Cœurs du monde. D. W. Griffith et Feuillade face au conflit mondial en 1918». Les Cahiers de la Cinémathèque. Revue d'histoire du cinéma éditée par l'institut Jean Vigo, 01-01-1988, pàg. 89-96. ISSN: 0764-8499..

## Enllaços externs

* Vendémiaire a Internet Archive
# Plotia de exulibus

Lex Plotia de exulibus ('llei Plòcia dels desterrats') va ser una antiga llei romana proposada per un tribú de la plebs de nom Ploci. Permetia tornar a la ciutat de Roma als partidaris de Lèpid que s'havien unit a Sertori, el cap popular.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 133 [Consulta: 8 abril 2022].
# Descamació

La descamació, comunament referida a la descamació de la pell, és el despreniment de la membrana o capa més externa d'un teixit. El terme prové del llatí desquamare per "raspar les escates d'un peix".

## Descamació de la pell
### Normal

La descamació normal i no patològica de la pell es produeix quan els queratinòcits, després de desplaçar-se cap a la superfície de la pell d'una forma normal durant uns 14 dies, es desprenen individualment de forma imperceptible. Es pot observar una descamació visible, però no patològica, després de la immersió de la pell en aigua calenta, afavorint el despreniment de la capa superior de cèl·lules mortes de la pell i, com a tal, és un resultat comú de l'ús d'una dutxa o banyera calenta.

### Patològica

En la descamació patològica, com la que es veu en la ictiosi lligada al cromosoma X, l'estrat corni es torna més gruixut (hiperqueratosi), donant un aspecte “sec” o escatós a la pell i, en lloc de separar-se com a cèl·lules simples, els corneòcits es desprenen en grups, formant escates visibles. La descamació de l'epidermis pot aparèixer en malalties o lesions a la pell. Per exemple, un cop s'esvaeix l'erupció del xarampió, hi ha descamació. La descamació de la pell normalment segueix la curació d'una cremada de primer grau. La síndrome de xoc tòxic, una reacció del sistema immunitari potencialment mortal a una infecció bacteriana per Staphylococcus aureus, pot causar una descamació severa; també ho pot fer la intoxicació per mercuri. Altres malalties greus de la pell que comporten una descamació extrema inclouen la síndrome de Stevens-Johnson i la necròlisi epidèrmica tòxica. La radiació pot causar descamació seca o humida.

## Referències

* 1 2 Jackson, Simon M.; Williams, Mary L.; Feingold, Kenneth R.; Elias, Peter M. «Pathobiology of the Stratum Corneum». The Western Journal of Medicine, vol. 158, 3, 1993, pàg. 279–85. PMC: 1311754. PMID: 8460510.
* ↑ Dinges, MM «Exotoxins of Staphylococcus aureus.». Clinical Microbiology Reviews, vol. 13, 1, 01-01-2000, pàg. 16–34, table of contents. DOI: 10.1128/cmr.13.1.16. PMC: 88931. PMID: 10627489.
* ↑ Parillo, Steven J; Parillo, Catherine V. «Stevens-Johnson Syndrome». eMedicine. Medcape, 25-05-2010. [Consulta: 6 setembre 2010].
* ↑ Centers for Disease Control and Prevention. «Cutaneous Radiation Injury». CDC, 30-06-2005. [Consulta: 15 maig 2011].
# Oriol Elcacho

Oriol Elcacho (Barcelona, 8 d'agost de 1979) és un model masculí.
Elcacho va començar en la moda per casualitat l'any 2000, estava estudiant empresarials i treballava en una tenda d'esports quan el va descobrir un caçatalents. Ha estat el rostre de la marca l'Aqua de Bulgari i ha treballat per a nombroses marques, com ara Ralph Lauren, Bally, Gap, Custo Barcelona, Carlo Pignatelli, Emidio Tucci, Massimo Dutti, Missoni i Valentino. Es coneix com el «Adonis espanyol». Les seves actuacions en la passarel·la inclouen caminar per Ralph Lauren, Cavalli, Paul Smith i Chanel a Nova York, Milà i Miami. També ha col·laborat amb la firma espanyola Porcelanosa en l'obertura de noves tendes.
L'estiu de l'any 2013 juntament amb el seu company d'escola Josep Borràs, propietari de la bodega Mas de les Vinyes de Cabacés (Tarragona), van posar en marxa un projecte, el llançament d'un vi anomenat: «Traca i Mocador», un vi de la DO Montsant. L'abril del 2017 van presentar el «Traca i Mocador Blanc».
La seva parella és la model Davinia Pelegrí es van conèixer l'any 2006 a una desfilada a Gran Canària.

## Referències

* ↑ «Oriol Elcacho. Noticias, fotos y biografía de Oriol Elcacho» (en castellà). Hola [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ Pina, Marina «Oriol Elcacho, el «adonis español»: «Paso pocas noches en casa»» (en castellà). abc, 13-06-2013.
* ↑ «Oriol Elcacho» (en anglès). New York Magazine. Arxivat de l'original el 2020-09-26. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ Gomez, Leire «Oriol Elcacho, de la pasarela a la bodega» (en castellà). Robb Report, 08-09-2015. Arxivat de l'original el 2017-08-08 [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ Guerra, Andrés «Oriol Elcacho verá nacer a su segundo hijo en tres semanas». La Vanguardia.
* ↑ «Oriol Elcacho y Josep Borràs presentan la nueva añada de su vino». Montsant Mas de les Vinyes. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ Guerra, Andrés «Oriol y Davinia o cómo mantener la estabilidad en lo alto de la pasarela» (en castellà). Vanity Fair, 11-10-2012.
# Vendée

La Vendée (85) (en peitaví santongès Vendàie) és un departament francès adscrit a la regió de País del Loira. El departament de la Vendée va ser creat durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790, a partir d'una part de l'antiga província de Poitou. La capital es fixà inicialment a Fontenay-le-Comte, però Napoleó Bonaparte, l'any 1804, la traslladà a La Roche-sur-Yon, que en aquella època prengué el nom de Napoléon.

## Vegeu també

* Llista de municipis de la Vendée
* Llista dels Cantons de la Vendée
* Consell General de la Vendée

## Referències

* ↑ esadir considera que l'article forma part del topònim

## Enllaços externs

* Consell General de la Vendée (en francès)
# Bocard dera Mena Victòria

El Bocard dera Mena Victòria és un monument del municipi de Bossòst (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'antiga fàbrica de concentració de la mena procedent de la mina Victòria ocupa una superfície important d'Era Lana de Bòssost. Com és habitual en aquest llocs hi ha edificis de grans proporcions, murs verticals, formats per cinc nivells d'obertures que aprofiten els esglaons del vessant per recolzar-se. Fins aquesta estació de descàrrega arribaven els materials extrets de més amunt, a partir de diferents mitjans de transport segons les èpoques: guies i corretges hidràuliques canals i conduccions, cables, telefèrics, etc. En la part baixa es conserven les estructures de trituració i de rentat dels minerals (una gran bassa) i més enllà les antigues oficines i cases a vora del riu (restaurades)

## Història

La producció de la mina Victòria, estimada en unes 100.000 tones al 50% de zenc baixava per un telefèric fins al Bocard de Bossòst que per definició era el lloc de moldre els minerals, i per extensió designa l'indret on es tractava el mineral: bugaderia, esquinçada i flotació; sempre situats a la part baixa de la vall per tal com s'aprofitava també l'energia hidràulica per moure les turbines. La inauguració de la central dera Mòla (1926) va permetre electrificar i mecanitzar els treballs de perforació, extracció, transport i concentració de la Mina Victòria que finalment fou abandonada, per manca de rendibilitat, l'any 1956. A.Madrid va comprar el lot complet de la Companyia de Mines i de les Centrals amb la casa d'oficines i els habitatges

## Referències

* 1 2 «Bocard dera Mena Victòria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Vint-i-nou

El vint-i-nou és un nombre natural senar que segueix el vint-i-vuit i precedeix el trenta. S'escriu 29 en xifres àrabs, XXIX en les romanes i 二十九 en les xineses.
Ocurrències del vint-i-nou:
* És el nombre atòmic del coure.
* És el nombre de dies que té el mes de febrer en any de traspàs.
* Designa l'any 29 i el 29 aC.
* És el vuitè nombre de Lucas.

## Referències

* ↑ «The First 200 Lucas numbers and their factors» (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2017].
# Des Güell a Lluc a Peu

Des Güell a Lluc a Peu és una marxa, o pelegrinatge, que es fa anualment (el primer dissabte del mes d'agost) a Mallorca. Consisteix en una caminada d'uns 48 km que va des de Palma fins al monestir de Lluc, a la Serra de Tramuntana.

## Història

Els inicis d'aquesta marxa es troben en una curiosa anècdota. Tot va començar una nit d'estiu el 1974 al bar Güell, de Palma, en una petita tertúlia d'amics, quan de sobte va esclatar un sifó a les mans de la filla del propietari del bar, Tolo Güell, però no hi va haver cap desgràcia. Llavors, un dels que es trobava al local va dir: Ha sigut un miracle que no hagi ocorregut una desgràcia! Hem de pujar a Lluc per donar gràcies a la Mare de Déu.
El 18 de juliol d'aquell mateix any van pujar a Lluc (el dia de la festa nacional en aquella època), i hi varen participar unes 30 persones. L'any 1980 la caixa d'estalvis de Balears Sa Nostra, es va interessar en aquest fet i va anar guanyant popularitat.
Actualment participen cada any unes 15.000 persones (havent-se arribat fins a les 35.000 el 1990) no sols de Mallorca, sinó també d'altres llocs.

## Recorregut

La marxa travessa diverses localitats de l'illa trobant-se regularment establerts controls on es reparteix aigua i peces de fruita. El recorregut és el següent: Palma, Marratxí, Santa Maria, Consell, Binissalem, Lloseta, Biniamar, Selva, Caimari i Lluc.

## Altres pelegrinatges similars

* També en altres llocs d'Espanya es realitzen peregrinacions similars, com és el cas de la Pelegrinatge a Candelaria celebrada a Tenerife (igual que en Lluc al mes d'agost) en honor de la patrona de les Illes Canàries, la Verge de Candelaria.

## Referències

* ↑ «Página oficial de la Marcha des Güell a Lluc a peu». Arxivat de l'original el 2009-02-17. [Consulta: 2 maig 2015].

## Enllaços externs

* Des Güell a Lluc a Peu. Pàgina oficial. Arxivat 2009-02-17 a Wayback Machine.
# Balma de Comacarrera (la Pobla de Cérvoles, Garrigues)

La Balma de Comacarrera és un jaciment arqueològic prehistòric situat cronològicament al Leptolític (-33000/-5500). El jaciment es troba a la Pobla de Cérvoles (Garrigues) i es tracta d'una balma d'habitació sense estructures que va ser trobada l'any 1979 per David Mas.

## Situació geogràfica i geològica

El jaciment es troba al municipi de la Pobla de Cérvoles, a la comarca de les Garrigues. Concretament, les coordenades UTM són X: 327090.00, Y: 4583430.00 i està a una altitud de 590 m sobre el nivell del mar.
Està format per un terreny erm, a un aflorament rocós en forma de balma que s'obre en un terreny constituït per conglomerats. Pel sud es troba un petit barranc subsidiari, pel marge esquerre del riu Set. L'àrea està envoltada d'una densa vegetació arbustiva, pins i coscolls.

## Descobriment i historiografia del jaciment

El jaciment va ser localitzat durant la campanya de prospecció realitzada l'estiu del 1979 per David Mas.

## Descripció

Es tracta d'una balma d'habitació sense estructures datat del Leptolític (-33000/-5500). La Balma de Comacarrera té una alçada de 2m, una fondària de 4m i una amplada de 8m. Actualment, es troba en un bon estat de conservació.

## Les troballes

Les restes van ser localitzades a l'entrada de la balma i en el camí que hi porta. Allà es van trobar diverses ascles de sílex, la majoria sense retocar, excepte un petit raspador.
En l'última prospecció que es va fer a la balma, no va ser possible documentar l'existència de material arqueològic en superfície.
Actualment, les restes es troben al Museu Local Arqueològic d'Artesa de Lleida.

## Referències

* ↑ ««eGIPCI (eGestió Integral del Patrimoni Cultural Immoble)».».
# 125 (desambiguació)

«125» té aquests significats:
* 125
* Nombre 125
* 125 aC
* 125cc
* Els 125 misteris no resolts de la ciència
# Vanga variable

El vanga variable (Tephrodornis virgatus) és un ocell de la família dels vàngids (Vangidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls als Himàlaia oriental, Myanmar, sud de la Xina, Tailàndia, Laos, Vietnam, Península Malaia, Sumatra, Java, Bali, Borneo i l'illa de Hainan.

## Referències

* ↑ «Vanga variable». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Saint-Victor-sur-Avre

Saint-Victor-sur-Avre és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 64 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Victor-sur-Avre era de 64 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 8 eren parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 29 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Victor-sur-Avre el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 12 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 40 persones, 31 eren actives i 9 eren inactives. De les 31 persones actives 26 estaven ocupades (15 homes i 11 dones) i 6 estaven aturades (5 homes i 1 dona). De les 9 persones inactives 2 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Saint-Victor-sur-Avre hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 564 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Victor-sur-Avre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Victor-sur-Avre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Pita Amor

Guadalupe Teresa Amor Schmidtlein, alias Pita Amor (Ciutat de Mèxic, 30 de maig de 1918 - ibídem, 8 de maig de 2000) era una escriptora mexicana. Era membre de la “antiga aristocràcia mexicana” i fou actriu i model per a fotògrafs o pintors com Diego Rivera o Raúl Anguiano.

## Obres

* 1946 : Yo soy mi casa
* 1947 : Puerta obstinada
* 1948 : Círculo de angustia
* 1949 : Polvo
* 1953 : Décimas a Dios
* 1958 : Sirviéndole a Dios, de hoguera
* 1959 : Todos los siglos del mundo
* 1984 : Soy dueña del universo

## Referències

* ↑ http://www.epdlp.com/escritor.php?id=3294