OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Damir Skomina

Damir Skomina (Koper, Eslovènia, 5 d'agost de 1976) és un ex àrbitre de futbol eslovè internacional des del 2003.
L'estiu del 2008, Skomina va ser el quart àrbitre en diversos partits de l'Euro 2008 i va arbitrar el partit de quarts de final del torneig de futbol en els Jocs Olímpics d'estiu.
A la Lliga de Campions de la UEFA, va arbitrar un partit de setzens de final de l'edició 2011-12, entre Arsenal FC i AC Milan i un de quarts, entre Chelsea FC i Benfica, a Stamford Bridge. En l'edició 2012-13, va arbitrar el FC Barcelona-Bayern de Múnic, tornada de semis.
A l'Euro 2012, Skomina va arbitrar tres partits (dos de grup i un de quarts de final, entre Alemanya i Grècia). Aquell mateix any, va ser designat àrbitre de la Supercopa d'Europa, entre Chelsea FC i Atlètic de Madrid.

## Referències

* ↑ http://www.transfermarkt.com/en/damir-skomina/profil/schiedsrichter_784.html
* 1 2 http://www.uefa.com/uefa/footballfirst/matchorganisation/refereeing/news/newsid=1852236.html
# Província d'Amasya

Amasya és una província de Turquia, situada al Riu Yeşilırmak, Regió de la Mar Negra, nord del país. Àrea 5.520 km²; població 324.268 habitants.
La seva capital provincial és Amasya, l'antiga Amasia esmentada en documents des de l'era d'Alexandre el Gran i el lloc de naixement del geògraf i l'historiador Estrabó. En temps otomans Amasya era ben coneguda per les seves madrasses, especialment com a centre per a l'orde sufí de Khalwatiyya.

## Geografia

Malgrat ser prop del Mar Negre Amasya es troba força elevada respecte al nivell del mar. Té un clima sec amb estius calorosos i hiverns freds. Amasya és una província agrícola coneguda com la millor província de producció de pomes al país.

## Districtes

La província d'Amasya es divideix en 7 districtes:
* Amasya
* Göynücek
* Gümüşhacıköy
* Hamamözü
* Merzifon
* Suluova
* Taşova

## Enllaços externs

* Fotografies de la ciutat d'Amasya
* Informació del pronòstic del temps a Amasya Arxivat 2005-10-29 a Wayback Machine.
* Més fotografies d'Amasya
# Font de la plaça de la Constitució

La Font de la plaça de la Constitució és una obra de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font de ferro de fundició industrial de 1,5 metres d'alçada, amb dues aixetes de llautó de la marca ZAS. Al peu de la font hi ha repujada, una marca el·líptica, que correspon a la fossa al que hi ha sis lletres majúscules esborrades. Té formes simples i simètriques, i a la part superior imita cornises clàssiques. Dos caps de peixos fan la funció de brolladors.

## Referències

* 1 2 3 «Font de la plaça de la Constitució». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Magama

Magama o Mahamaga fou la primera capital del regne de Ruhunu fundada pel primer rei Mahanaga. La població estava situada a la riba del riu Kirindi Ganga a uns 5 km de la població de nom Kirinde. A 7 o 8 km hi havia l'embassament de Tissa Wewa del Sud, de 1,6 km de llarg i 5 metres d'alt, amb 2,2 km² i tenia una capacitat de 4.500 m³. L'embassament cobria les necessitats de Magama. Un resclosa de pedra es va col·locar a la part superior del tanc al riu Kirindoya i es va obrir un canal fins a la ciutat.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Jerbu de l'Eufrates

El jerbu de l'Eufrates (Scarturus euphraticus) és una espècie de rosegador de la família dels dipòdids. Viu a l'Aràbia Saudita, l'Iran, l'Iraq, Jordània, Kuwait, el Líban, Síria i Turquia. Es tracta d'un animal nocturn de dieta vegetariana. Els seus hàbitats naturals són els semideserts i les estepes. Està amenaçat per la transformació del seu entorn per a usos agrícoles i la seva caça com a aliment per a falcons.

## Referències

* ↑ Kryštufek, B. Allactaga euphratica. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 gener 2016.
Espècies vivents de dipòdids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Allactaginae :
Cardiocraniinae :
Dipodinae :
Euchoreutinae :
Categoria :
# Jiří Rohan

Jiří Rohan (Praga, Txecoslovàquia 1964) és un piragüista d'origen txec, ja retirat, guanyador de dues medalles olímpiques.
Va néixer el 13 de desembre de 1964 a la ciutat de Praga, capital en aquells moments de Txecoslovàquia i capital avui en dia de la República Txeca.

## Carrera esportiva

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) en la prova masculina d'eslàlom en aigües braves on, al costat de Miroslav Šimek, aconseguí guanyar la medalla de plata en representació de Txecoslovàquia. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguiren revalidar aquest metall, en aquesta ocasió sota pavelló de la República Txeca.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 3 medalles en el Campionat del Món de piragüisme en eslàlom, una de cada metall.
# Joan Quetglas i Veny

Joan Quetglas i Veny (Porreres, 1939 – Palma, 5 de setembre de 2020) va ser un militant independentista i professor de filosofia de l'institut Ramon Llull.

## Biografia

Va anar a estudiar filosofia a la Universitat de Barcelona i allà va militar al Partit Socialista Unificat de Catalunya fins que es va llicenciar el 1966.
En acabat va tornar a Mallorca i va fundar-hi el Partit Socialista d'Alliberament Nacional (PSAN). Se'n va escindir amb el PSAN-Provisional, que posteriorment es va convertir en Independentistes dels Països Catalans. El 1986, ell i la seva dona, Miquela Vadell, van ser uns dels fundadors del Moviment de Defensa de la Terra (MDT) a Mallorca. L'Onze de Setembre de 1987 la policia espanyola va detenir Joan Quetglas i 13 persones més durant una concentració de l'MDT a la pl. del Tub de Palma. Finalment, l'MDT a Mallorca es va dissoldre el 1989.
També va ser membre de la Confederació Nacional del Treball i va ser un dels fundadors de l'Assemblea Popular de Mallorca, que el 1977 va redactar l'Estatut de Cura, un avantprojecte d'estatut d'autonomia per les Illes Balears i Pitiüses que finalment no es va aprovar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ha mort el professor i militant independentista Joan Quetglas i Veny». dBalears, 06-09-2020. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2020 [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «S'ha mort el militant independentista històric Joan Quetglas i Veny». Vilaweb, 06-09-2020.
* ↑ Buch, Roger. El Partit Socialista d'Alliberament Nacional dels Països Catalans (PSAN) (1968-1980) (PDF) (tesi). Universitat Autònoma de Barcelona, 2010, p. 147.
# Jesús Cebrià del Rey

Jesús Cebrià del Rey (València, 13 de desembre de 1982), també anomenat Jesús de Silla o simplement Jesús, és un pilotari valencià d'Escala i corda en nòmina de l'empresa ValNet. S'inicia a l'escola del Club de Pilota de Silla i prompte comença a destacar pel que s'anuncia al trinquets. Començà com a punter però ara ja ocupa la posició de mitger. En substitució de Santi, és membre de la Selecció Valenciana de Pilota per al Mundial del 2008
Començà a jugar a frontennis, i combinà la raqueta amb la pilota a mà fins als dotze anys. Va debutar el 1998 al Trinquet de Pelayo (València).

## Palmarès
### Escala i corda

** Subcampió Lliga Caixa Popular: 2001
** Campió Circuit Bancaixa: 2003 i 2013
** Campió de la Copa Diputació: 2008
** Subcampió de la Copa Diputació: 2012
** Subcampió de la Super Copa: 2009
** Campió de la Copa Consum: 2004
** Campió del Màsters Ciutat de València: 2007
*** Subcampió del Màsters Ciutat de València: 2011 i 2012
** Campió del Trofeu Batiste Ribes: 2006
** Campió del Trofeu Ciutat de Dénia: 2010
** Campió del Trofeu Ciutat de Llíria: 2009
*** Subcampió del Trofeu Ciutat de Llíria: 2008
** Subcampió del Trofeu Hnos. Viel de Sueca: 2007 i 2008
** Campió del Trofeu Universitat de València: 2006
*** Subcampió del Trofeu Universitat de València: 2012
** Campió del Trofeu Vidal: 2006 i 2010
*** Subcampió del Trofeu Vidal: 2011
** Campió del Trofeu Anitín
** Subcampió del Trofeu Milar: 2011
** Subcampió del Trofeu Tio Pena de Massamagrell: 2011 i 2012
** Campió del Trofeu Mancomunitat de la Ribera Alta: 2011

### Galotxa

** Subcampió del Trofeu Moscatell: 2007

### Fontó

** Subcampió del Trofeu President de la Diputació de València: 2012

### Campionats Internacionals de Pilota

* Subcampió del Món de Llargues: Equador, 2008

## Referències

* ↑ «Jesús y Tato, las dos caras del mitger». Las Provincias, 18-03-2013.
* ↑ «Jesús y el ritual del pilotari». Las Provincias, 19-03-2013. [Consulta: 5 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa de ValNet Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
# Parc de les Aus

El Parc dels Aus va ser un parc zoològic situat en el municipi de Vilassar de Mar (Maresme). El parc comptava amb més de 1000 aus de 300 espècies diferents. Al parc es criaven espècies, algunes en perill d'extinció. Es va tancar el 2005 per ordre judicial.

## El mico Tico

El seu animal estrella i mascota era un ximpanzé anomenat Tico. Després del tancament del Parc dels Aus se'l va traslladar a les instal·lacions de laFundació Mona, on actualment resideix. Col·locar el dit sota el llavi és un dels trets més significatius d'en Tico.
En Tico va arribar al Parc de les Aus el 3 d'octubre de 1989, quan va ser trobat per un home que anava a la recerca de bolets pels boscos de Cabrils (Maresme). La salvació, i trasllat a la Fundació Mico, van ser obra de l'Associació Proanimals Segle XXI, de Mataró. L'any 2002, el parc va rebre Julio, un segon ximpanzé procedent del zoo de Fuengirola.
Un resolució judicial va obligar al desallotjament del parc virtut d'una discussió hereditària familiar.

## Referències

* ↑ «El Parc de les Aus cierra sus puertas». 20minutos.es.
* ↑ «Los chimpancés del Parc de les Aus se salvan del sacrificio». 20 Minutos. 20 Minutos, 08-09-2005.
* ↑ «Fundación Mona (Tico)». Arxivat de l'original el 2010-08-18. [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ Brull, Joan. Made in Mona. 2019. Riudellots de la Selva: Fundació Mona, p. 43. ISBN 9788409091454.
* ↑ http://test.fundacionmona.org/news/2010/10/22/0002%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «El Parc de les Aus de Vilassar traslada un chimpancé de Fuengirola para acompañar a 'Tico'». El País, 01-12-2002.
# Parc de les Aigües

«Parc de les Aigües» té aquests significats:
* Parc de les Aigües (Barcelona)
* Parc de les Aigües (Figueres)
* Parc de les Aigües (Cornellà de Llobregat)
* Parc de les Aigües (Sabadell)
* CEIP Parc de les Aigües escola de Figueres en el barri del Parc de les Aigües.
# Rutger Sernander

Johan Rutger Sernander (2 de novembre de 1866 - 27 d'octubre de 1944) va ser un botànic, geòleg i arqueòleg suec. Va ser un dels fundadors de l'estudi de la palinologia la qual més tard seria desenvolupada per Lennart von Post, Sernander també va ser un pioner en els moviments per la conservació de la natura i l'ecologia. Va ser membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències,

## Vegeu també

* Sistema Blytt-Sernander de classificació dels climes durant l'Holocè

## Referències

* 1 2 https://runeberg.org/nfce/0107.html (Nordisk familjebok 1917)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Pares adoptius

Pares adoptius (títol original en francès, Beaux-parents) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2019 dirigida per Héctor Cabello Reyes. Estrenada només a França, va recaptar 3,9 milions de dòlars. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Josiane Balasko com a Coline Rossi
* Didier Bourdon com a André Rossi
* Bénabar com a Harold Becker
* Charlie Bruneau com a Garance Rossi
* Bruno Salomone com Hervé Fleury
* Frédéric Bouraly com a Lopez
* Gwendolyn Gourvenec com a Chloé Fleury
* Ruggero Raimondi com a avi

## Referències

* ↑ «Beaux-parents - film 2019 - AlloCiné». allocine.fr. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «Beaux-parents». Box Office Mojo. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Pel·lícules - Pares adoptius». 3Cat. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Paràbola del llevat

El llevat és una paràbola de Jesús escrita en dos Evangelis. És una metàfora que és possible interpretar de dues maneres oposades:
Hi ha qui diu que el llevat representa l'obra divina i que el pa és el món. Segons aquesta visió, l'església és el llevat que actua al món. [...] L'altra interpretació presenta una explicació completament contrària: és més aviat la influència del món que es propagaria dins de l'església. [...] En la història de l'església, aquestes dues interpretacions van tenir la seva part de popularitat. La majoria de comentaristes bíblics de la nostra època prefereixen la primera opció, és a dir, que l'església exerceix una influència comparable a la del llevat de la massa: penetra i transforma el món.

## Text

Evangeli segons Mateu, capítol 13, versicle 33. El text és aquest:
* 33 Els digué una altra paràbola:
* --Amb el Regne del cel passa com amb el llevat que una dona va posar dins tres mesures de farina, fins que tota la pasta va fermentar.

## Referències

* ↑ Yves I-Bing Cheng. «(33) .htm La paràbola del llevat. Mateu 13.33» (en francès).
* ↑ «Mt 13,33-33 - BIBLIJA.net - La Bíblia a Internet». [Consulta: 16 gener 2020].
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Pau della Scala

Pau della Scala fou fill de Guillem della Scala i fou l'iniciador de la branca alemanya de la família que va establir el seu fill Joan della Scala que va agafar el cognom de Von der Leiter.
Pau va morir després del 7 de gener de 1441, i el seu fill Joan (o Joan Teodoric) fou gran majordom del palau del ducat de Baviera, i es titulava "príncep de Verona", i va morir el 20 de novembre de 1490, essent el tronc dels senyors de Amerang.
# Papamosques de mig collar

El papamosques de mig collar (Ficedula semitorquata) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que cria en boscos poc densos del sud de la Península Balcànica, Grècia, Turquia, zona del Caucas i nord de l'Iran. Passa l'hivern a l'Àfrica oriental. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Papamosques de mig collar al TERMCAT Rev. 24/07/2012
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 707. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Semi-collared Flycatcher. Ficedula semitorquata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 26 juny 2022].
# Papamosques de manglar

El papamosques de manglar (Cyornis rufigastra) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a Brunei, Indonèsia, Malàisia, Filipines, Singapur i Tailàndia. Habita els boscos de manglars subtropicals o tropicals. El seu estat de conservació és de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de manglar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 699. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mangrove Blue-flycatcher. Cyornis rufigastra» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 4 gener 2021].
# Papamosques de pit canyella

El papamosques de pit canyella (Cyornis camarinensis) és un ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae), endèmic de les Filipines (sud de les illes de Luzon i Catanduanes). Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i els boscos de manglars subtropicals o tropicals. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat i la UICN considera el seu estat de conservació és vulnerable.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021), el consideren una subespècie del papamosques pitblau (Cyornis herioti camarinensis).

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de pit canyella». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 5 gener 2021].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 698. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rufous-breasted Blue-flycatcher. Cyornis camarinensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Pas de Terradets

El pas de Terradets, dels Terradets o del congost de Terradets, està format pel riu Noguera Pallaresa en travessar la serra del Montsec, al límit entre les comarques de la Noguera i el Pallars Jussà. No es tracta d'una collada de muntanya, sinó d'un pas de fons de vall que supera un important obstacle orogràfic, la serra del Montsec, separant el Montsec de Rúbies, a llevant, del Montsec d'Ares, a ponent.
A través del congost, passen la carretera C-13 i la via de tren de la línia Lleida-la Pobla de Segur. El congost de Terradets pertany als termes municipals d'Àger i Camarasa, de la Noguera, i Castell de Mur i Llimiana, del Pallars Jussà. Pertanyia, la meitat occidental, al poble de Cellers.
El congost de Terradets conforma un bell paratge natural, juntament amb la serra del Montsec i l'embassament del mateix nom que el congost. La zona té infraestructura turística (hotel, restaurant, cases de pagès) i activitats de lleure (escalada, espeleologia, hípica, esports aquàtics).
S'hi pot arribar mitjançant els ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (estació de Cellers-Llimiana) o amb l'autobús de la companyia Alsina Graells de Barcelona a la Pobla de Segur o de Lleida a Esterri d'Àneu.
L'estretor del pas de Terradets feu que en el seu moment fos el lloc triat per a construir-hi la presa de Terradets, a partir de la qual es crea el pantà de Terradets; la mateixa presa fou aprofitada per a pont de l'antiga carretera C-147 (el pont de la presa de Terradets), i que a migdia de la presa, en un altre lloc també prou estret, s'erigissin els dos ponts de Terradets, l'actual i el medieval.
# Pas de Tanggula

El Pas de Tanggula (Xinès tradicional: 唐古拉山口; Xinès simplificat: 唐古拉山口; pinyin: Tánggǔlā Shānkǒu) és un pas muntanyenc a Tanggula entre el Tibet i la Xina que està situat al voltant dels 5.000 metres d'altitud. Al nord del pas hi ha el petit poble de Wenquan.
L'autopista de Qinghai-Tibet arriba al punt més alt a 5231 m sobre el nivell del mar aquí. El 24 d'agost de 2005 s'hi va construir el Ferrocarril de Qingzang a 5072 metres, també conegut com a ferrocarril Qinghai-Tibet. En aquest punt s'hi va construir l'Estació de ferrocarril de Tanggula, la més alta del món, però que no dona servei. Aquesta línia connecta Xining, Qinghai amb Lhasa, Regió Autònoma del Tibet ambdués a la Xina. Els 1.080 km de la secció de Golmud a Lhasa es va obrir l'1 de juliol de 2006. Aquest tren porta oxigen de suport per als passatgers.

## Vegeu també

* Estació de ferrocarril de Tanggula

## Referències

* ↑ Xinhua News Agency (24 d'agost, 2005). New height of world's railway born in Tibet. Retrieved 24 d'agost, 2005.

## Enllaços externs

* Tangula Railtours Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Rosa Valverde Lamsfus

Rosa Valverde (Sant Sebastià, 14 de febrer de 1953 - Azkaine, 14 de febrer 2015) fou una pintora basca. Va desenvolupar un treball basat en l'associació lliure i abocat en una dimensió simbòlica articulada a través d'un plantejament lúdic proper a l'univers del surrealisme d'aparença naïf. L'any 1980 va realitzar una exposició individual a l'Espai 10 de la Fundació Joan Miró. El 2002 se li va dedicar una exposició retrospectiva a Sant Sebastià.

## Obres destacades

* Monja castigada por un poste eléctrico, 1977
* El día, 1979
* La nit, 1979

## Referències

* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
* ↑ «Una exposición repasa en San Sebastián la trayectoria pictórica de Rosa Valverde». El País, 17-07-2002 [Consulta: 26 abril 2014].
# Peripatòpsids

Els peripatòpsids (Peripatopsidae) són una família d'onicòfors, formada per 39 gèneres i 101 espècies.

## Gèneres

* Acanthokara
* Aethrikos
* Aktinothele
* Anoplokaros
* Austroperipatus
* Baeothele
* Centorumis
* Cephalofovea
* Critolaus
* Dactylothele
* Dystactotylos
* Euperipatoides
* Florelliceps
* Hylonomoipos
* Konothele
* Kumbadjena
* Lathropatus
* Leuropezos
* Mantonipatus
* Metaperipatus
* Minyplanetes
* Nodocapitus
* Occiperipatoides
* Ooperipatellus
* Ooperipatus
* Opisthopatus
* Paraperipatus
* Paropisthopatus
* Peripatoides
* Peripatopsis
* Phallocephale
* Planipapillus
* Regimitra
* Ruhbergia
* Sphenoparme
* Tasmanipatus
* Tetrameraden
* Vescerro
* Wambalana
# Peckoltia cavatica

Peckoltia cavatica és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Armbruster, J. W. i D. C. Werneke. 2005. Peckoltia cavatica, a new loricariid catfish from Guyana and a redescription of Peckoltia braueri (Eigenmann 1912) (Siluriformes). Zootaxa Núm. 882: 1-14.
* Armbruster, J.W. 2008. The genus Peckoltia with the description of two new species and a reanalysis of the phylogeny of the genera of the Hypostominae (Siluriformes: Loricariidae). Zootaxa, 1822: 1–76.
* Axelrod, Herbert, R. (1996). Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.