OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ifar

Els ifar són una tribu d'Oman que té com ancestre una dona de nom Afra. Són de la facció dels hinawis però gaudien del privilegi de poder viatjar lliurement pel territori de la facció dels ghafiris, privilegi avui sense sentit.
Fins fa poc nòmades que pasturaven a l'angle sud-est del Rub al-Khali arribant a l'oest fins al Wadi l-Umari, una vall que arriba fins a la sorra d'Umm al-Samim. Els seus veïns al nord són els duru, a l'est els djanaba (faccions Al Wahiba i al-Hikman), i al sud els djanaba (facció Harasis).
Tenen estretes relacions a les tribus al-Awamir i Bayt Khatir, aquesta darrera la tribu dominant al nord del Zufar, al sud-oest del país dels Ifars. La tradició diu que són originària d'Habarut al Zufar occidental.
Estan dividits en tres fraccions: Bayt Hamuda, al-Mazaniwa i al-Mahakika.

## Bibliografia

* G. Rentz, Oman and the southern shore of the Persian Gulf, El Caire 1952
# Linn (Argòvia)

Linn és un municipi del cantó d'Argòvia (Suïssa), situat al districte de Brugg.

## Enllaços externs

* Linn (Argòvia) en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi Arxivat 2011-07-10 a Wayback Machine.
# Falguera d'aigua

La falguera d'aigua (Azolla caroliniana) és una espècie de falguera d'aigua dolça del gènere Azolla dins la família de les salviniàcies (Salviniaceae). És nativa del continent americà, però ha estat introduïda a gran part d'Europa i en algunes zones de l'Àsia Sud-oriental. La legislació de l'estat considera les espècies del gènere Azolla com a espècies exòtiques invasores.
Addicionalment pot rebre el nom de verdet.

## Descripció

Mesura de 5 a 10 mil·límetres de llarg, de color verd a vermellós, tornant-se d'aquest color quan es troba exposada a una llum forta o bé a l'hivern. Les seves fulles estan cobertes de pèls fins que arriben a donar-li l'aparença de vellut.

## Història natural

És capaç de fixar el nitrogen de l'aire mitjançant la simbiosi amb cianobacteris. A l'hivern, resisteix temperatures de 5 °C i el seu creixement òptim és a l'estiu a temperatures de 25-30 °C.

## Usos

A l'Àsia es cultiva l'Azolla caroliniana com a fertilitzant ecològic, puix per la seva capacitat fixadora de nitrògens, beneficia el cultiu d'arròs i estalvia l'ús de fertilitzants artificials. La gruixuda capa de fulles (de fins a 4 cm de gruix) també suprimeix el creixement de males herbes. Les seves fulles es cullen per alimentar peixos i aviram. També s'utilitza sovint com una planta flotant, tant en aigües fredes com en aquaris tropicals, així com en estanys a l'aire lliure; es propaga per divisió.

## Referències

* 1 2 «Azolla caroliniana». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Azolla caroliniana» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Real Decreto 630/2013, de 2 de agosto, por el que se regula el Catálogo español de especies exóticas invasoras.» (en espanyol). Butlletí Oficial de l'Estat, 03-08-2013. [Consulta: 4 novembre 2023].
* 1 2 Flora d'Amèrica del Nord: Azolla caroliniana
* ↑ Sistema d'informació de plàntes aquàtiques: Azolla Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 NESAC: Paquet de pràctiques per Azolla Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* ↑ Hiscock, P. (2003). Encyclopedia of Aquarium Plants. Interpret Publishing, United States and Canada ISBN 0-7641-5521-0
* Azolla caroliniana al Jack London State Historic Park
# Antoine de Lamothe-Cadillac

Antoine de Lamothe-Cadillac (Sent Micolau de la Grava, 5 de març de 1658 - Los Sarrasins, 16 d'octubre de 1730) va ser un explorador francès a Nova França actualment la zona d'Amèrica del Nord que va de l'est del Canadà al nord de Louisiana. Arribà amb 25 anys a Amèrica. L'any 1683 partint d'una modesta situació com tramper i comerciant d'alcohol i pells aconseguí una important posició política a la colònia francesa d'Acàdia. Va ser el comandant de Fort de Buade, actualment St. Ignace, Michigan, el 1694. El 1701, fundà Fort Pontchartrain du Détroit, l'inici del modern Detroit, que va governar fins a 1710. Va ser el tercer governador francès de Louisiana. La Mothe va ser empresonat durant uns mesos a Quebec el 1704, i després a la Bastilla quan va tornar a França el 1717. Morí a Castelsarrasin.
William H. Murphy i Henry M. Leland, fundadors de la companyia d'automòbils Cadillac li rendiren homenatge en fer servir el seu nom en l'escut d'aquesta companyia el 1902. Hi ha diversos topònims amb el seu nom a l'Amèrica del Nord com són Cadillac Mountain, Maine, i la ciutat de Cadillac, Michigan.

## Referències

* René Toujas, Le Destin extraordinaire du Gascon Lamothe-Cadillac de Saint-Nicolas-de-la-Grave fondateur de Detroit, 1974
* Robert Pico, Cadillac, l'homme qui fonda Detroit, Editions Denoël, 1995, ISBN 978-2-207-24288-9
* Annick Hivert-Carthew, Antoine de Lamothe Cadillac Le fondateur de Detroit, XYZ éditeur, 1996, ISBN 978-2-89261-178-6
* Jean Boutonnet, LAMOTHE-CADILLAC Le gascon qui fonda Détroit (1658 / 1730), Edition Guénégaud, 2001, ISBN 978-2-85023-108-7
* Jean Maumy, Moi, Cadillac, gascon et fondateur de Détroit, Editions Privat, 2002, ISBN 978-2-7089-5806-7

## Enllaços externs

* Biography at the Dictionary of Canadian Biography Online
* A detailed history of Antoine Laumet Arxivat 2012-07-26 a Wayback Machine.
* Catholic Encyclopedia article
# Jornada

«Jornada» té aquests significats:
# Falguera de Barnsley

La falguera de Barnsley és un fractal amb auto-similaritat que va ser proposat pel matemàtic Michael Barnsley al seu llibre Fractals Everywhere l'any 1988. Està inspirat en la forma de les fulles d'una falzia negra.
La falguera de Barnsley és un exemple de sistema de funcions iterades per crear un fractal, concretament utilitzant quatre transformacions afines que indiquen la posició del següent punt basant-se en l'actual.

## Procediment

La idea de la falguera parteix d'un arbre fractal on s'hi defineix un angle de rotació (θ) proper a 0, una raó (r) entre les longituds de dos segments units, i una alçada de la falguera (h). Al definir-lo d'aquesta manera, totes les fulles es corben cap a la mateixa direcció; perquè les fulles de l'altre costat es corbin adequadament, n'hi ha prou amb compondre la primera semblança directa amb la simetria adequada, definint una variable (ε) que oscil·la entre 1 i -1 depenent del costat de la tija.
L'alçada de la falguera és $\sum _{k=0}^{\infty }(r_{i}\cos \theta _{i})^{k}={1 \over 1-r_{i}\cos \theta _{i}}$.
Utilitzant aquests valors sobre l'últim punt dibuixat (x, y), es fa servir la següent matriu de transformació per obtenir el punt següent:
$f(x_{n},y_{n})={\begin{bmatrix}\varepsilon _{i}r_{i}\cos \theta _{i}&-r_{i}\sin \theta _{i}\\\varepsilon _{i}r_{i}\sin \theta _{i}&r_{i}\cos \theta _{i}\end{bmatrix}}{\begin{bmatrix}x_{n-1}\\y_{n-1}\end{bmatrix}}+{\begin{bmatrix}0\\h_{i}\end{bmatrix}}$
Tot i això, sovint s'assigna a cada posició de la matriu una variable per simplificar-ne la computació:
$f(x_{n},y_{n})={\begin{bmatrix}a_{i}&b_{i}\\c_{i}&d_{i}\end{bmatrix}}{\begin{bmatrix}x_{n-1}\\y_{n-1}\end{bmatrix}}+{\begin{bmatrix}e_{i}\\f_{i}\end{bmatrix}}$
S'utilitzen de manera alternada (a l'atzar, però amb probabilitats diferents) quatre versions d'aquesta matriu, a base de canviar les variables esmentades. Cadascuna d'aquestes versions construeix una part diferent del dibuix:
* Tija
* Primera fulla esquerra
* Primera fulla dreta
* Fulles successivament més petites

## Referències

* ↑ Fractals Everywhere, Boston, MA: Academic Press, 1993, ISBN 0-12-079062-9
* ↑ Barnsley, Michael. Fractals everywhere. Morgan Kaufmann, 2000, p. 86. ISBN 0-12-079069-6 [Consulta: 7 gener 2010].

## Enllaços externs

* Fractal ferns - Tutorial (anglès)
* A Barnsley fern generator (anglès)
# Sayouba Mandé

Sayouba Mandé (Abidjan, 15 de juny de 1993) és un exfutbolista ivorià de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Costa d'Ivori amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 2014.
Pel que fa a clubs, destacà a Stabæk i Odense Boldklub.

## Referències

* ↑ «Sayouba MANDE». fifa.com. Arxivat de l'original el 14 de juny 2014. [Consulta: 14 juny 2014].
* ↑ Sayouba Mandé a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Sayouba Mandé» (en norwegian). nifs.no. A-pressen. [Consulta: 14 maig 2012].
# Acratòpotes

Acratòpotes (grec antic: Ἀκρατοπότης) va ser un mitològic bevedor de vi pur adorat a Muníquia a l'Àtica, segons diu Ateneu de Nàucratis.
Segons Pausànias, que l'anomena simplement Àcrat, era un dels companys divins de Dionís, i era adorat a l'Àtica. Pausànias va veure una estàtua seva a Atenes a la casa de Polition, fixada a la muralla.

## Referències

* ↑ «Athenaeus, The Deipnosophists, Book II., chapter 9». [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 2, 4
* ↑ Smith, William (ed.). «Acratopotes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 7 febrer 2023].
# Jornada Mundial de la Joventut 1991

La Jornada Mundial de la Joventut de 1991 es va dur a terme del 10 al 15 d'agost de 1991 a Częstochowa, Polònia.

## Preparació

L'elecció de la ciutat polonesa de Częstochowa, tenia un fort valor simbòlic: És el lloc d'un gran santuari, on fins i tot el Papa Joan Pau II era molt devot, a més, la ciutat era a Polònia, on va néixer el Papa, així aquesta va ser una oportunitat per rendir homenatge a tots els caiguts durant la guerra i el règim soviètic.

### Lema

El lema elegit pel Papa Joan Pau II a partir d'aquests dies és el vuitè capítol de l'Epístola als Romans, verset 15: «Heu rebut un esperit de fills».

### Himne

L'himne de la Jornada Mundial elegit per a aquest any es diu Abba Ojcze, compost per Slawomir Scychowiak, Mario Tomassi Tamoasso i Sergio Tomassi Tamoasso.

## Programa

L'esdeveniment es va dur a terme com a part de la visita apostòlica del Papa a Polònia i Hongria es va celebrar del 13 al 20 d'agost de 1991. En particular, la JMJ va durar cinc dies, els tres primers amb la catequesi, com la vigília a la missa al Santuari de Jasna Góra per als pelegrins.
Per primera vegada a la història del món, el nombre de participants va superar el milió (entre 1.500.000 i 1.800.000 segons les estimacions). Es va batre el rècord anterior de la JMJ de Buenos Aires el 1987. Aquests provenien de 75 països. Per primer cop podien participar els joves dels països del Pacte de Varsòvia.
El papa Joan Pau II va utilitzar l'esperanto per dirigir-se a joves presents a la muntanya Hela a la inauguració i a la cloenda de la JMJ.

## Notes

* ↑ « Perquè vosaltres no heu rebut un esperit d'esclaus que us faci tornar a caure en el temor, sinó l'Esperit que ens ha fet fills i ens fa cridar: «Pare!» » — Rm 8,15

## Referències

* ↑ «20 aniversario de la Jornada Mundial de la Juventud de Czestochowa, donde participaron por primera vez los jóvenes de Europa del Este» (en castellà). Agenzia Fides. Arxivat de l'original el 2011-11-12. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Mensaje del papa Juan Pablo II en la JMJ de 1991» (en castellà). Madrid11. Arxivat de l'original el 2012-06-26. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Inni delle Giornate Mondiali della Gioventù» (en castellà). Vaticà.
* ↑ «World Youth Day: The 12 Official Theme Songs» (en castellà). 7digital.
* ↑ «Una storia di successo fa il giro del mondo: la storia delle Giornate Mondiali della Gioventù» (en italià). wyt2005. Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ Font ANSA, publicat en La rivoluzione in una Giornata, Pino Vicentini, Avvenire. Divendres, 11 d'agost de 2000.
* ↑ «Dos millones de jóvenes con el Papa en la JMJ» (en castellà). Navarra Confidencial.
# Illes Òrcades

Les illes Òrcades (Orkneyjar en nòrdic antic, Àrcaibhen en gaèlic, Orkney en anglès, o més rarament Orkney Islands) són situades a 16 km al nord d'Escòcia i en formen una regió administrativa de 990 km² i 19.245 habitants (2001). Està formada per unes 200 illes i illots, de les quals unes 20 estan habitades.
L'illa principal s'anomena Mainland (literalment 'terra ferma), i les poblacions més importants són Kirkwall o en gaèlic Baile na h-Eaglaise (la capital, amb uns 9.293 habitants) i Stromness (amb 2.000 habitants).
Les illes conserven importants jaciments neolítics i de l'edat del ferro. Històricament, van ser colonitzades pels vikings a partir del segle ix, van ser un comtat independent més o menys dependent de la corona noruega i el segle xv van ser cedides al regne d'Escòcia com a aixovar de la princesa Margarida de Dinamarca, esposa de Jaume III d'Escòcia. El parlar escandinau local (norn) hi va desaparèixer al segle xviii, substituït per l'escocès, que, actualment, cedeix terreny a l'anglès.
A les Illes Òrcades, el No a la independència d'Escòcia va guanyar per 10.004 vots enfront dels 4.883 vots que va aconseguir el Sí a la independència. En aquest referèndum hi va haver 20 vots nuls al comtat.

## Referències

* ↑ «Kirkwall Profile» (en anglès). Highlands and Islands Enterprise. Arxivat de l'original el 11 d’abril 2015. [Consulta: 21 abril 2016].

## Enllaços externs

* Orkneyjar, lloc d'història i tradicions de les Òrcades
* Orkney Links Galore! Arxivat 2005-08-30 a Wayback Machine.
* Orkneycommunities.co.uk, notícies comunals, imatges i websites
* Orkney amb mapa
* "The Orcadian", diari de notícies de les Òrcades
# Llangardaix negre

El llargandaix negre (Gallotia galloti) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós endèmica de les illes de Tenerife i La Palma. A La Gomera i El Hierro es troba l'espècie Gallotia caesaris o petit llargandaix de les Canàries.

## Descripció

Els mascles són una mica més grans que les femelles i posseeixen una taca blava a la cara (sobretot en la subespècie del Nord de Tenerife: G. g. Eisentrauti, però no apareix aquesta taca en els mascles de la subespècie del Sud de l'illa : G. g. galloti), que s'intensifica en l'època de zel. Les femelles i joves tenen coloració més críptica, existint almenys dos patrons diferents: un amb dues línies de color marró clar al dors i un altre més clapejat, sense línies diferenciades. Els mascles poden arribar fins als 30 centímetres de llarg. Iris de color groc intens.
Es diferencien d'altres espècies de Gallotia, entre altres coses, pel nombre de fileres longitudinals a la cara ventral de l'animal (12-14)
La longitud del cap i el cos arriba 145 mm en mascles i 133,2 mm en femelles. El seu collaret és llis amb bandes fosques. Coll negre fosc en mascles.

## Comportament

La seva alimentació es basa en plantes i insectes. L'època reproductiva comença a la primavera (abril a juny), l'embrió roman dins de la femella un mes i, després de la posta -en terra- les cries triguen dos mesos més en descloure, a finals d'agost- principis de setembre, quan es comencen a poder detectar els joves llangardaixos.

## Subespècies

Aquesta espècie es divideix en subespècies:
* Gallotia galloti galloti, pròpia del centre i sud de Tenerife.
* Gallotia galloti eisentrauti, al nord de Tenerife.
* Gallotia galloti insulanagae, al Massís d'Anaga. (Tenerife)
* Gallotia galloti palmae, a La Palma.

## Hàbitat

El llangardaix negre es troba en zones pedregoses, especialment en parets de roques. Es troba en molt diversos hàbitats, des de les costes i el cardonal-tabaibal fins a l'alta muntanya, exceptuant el bosc de laurisilva.

## Conservació i amenaces

Aquesta espècie no es troba en perill d'extinció, però és endèmica de les illes i pertany a un gènere endèmic de les Canàries. Algunes espècies properes s'han extingit, com Gallotia goliath (El llangardaix gegant més gran que ha existit a Canàries) i altres han estat a prop de la desaparició, com el llangardaix gegant d'El Hierro (Gallotia simonyi) críticament amenaçat.
El llangardaix negre freqüenta els cultius de vinya, per alimentar-se de raïm, raó per la qual se'ls persegueix. Els gats i les rates, introduïts per l'home a les Canàries, cacen els llangardaixos i minven la seva població.

## Galeria

* Jove femella de G. galloti palmae.
* Detall del cap d'un exemplar de llangardaix negre.
* Vista superior.
* Femella de Gallotia galloti.
* Mascle adult de G. galloti palmensis.
* Parella de G. galloti eisentrauti.

## Referències

* ↑ Carrascal, L. M., Salvador, A.. Lagarto tizón - Gallotia galloti (Oudart, 1839). Madrid: Museo Nacional de Ciencias Naturales.
# Eupòmpides

Eupòmpides (en llatí Eupompidas, en grec antic Εὐπομπίδας), fill de Dimarc, fou un militar grec, un dels caps que van combatre a Platea durant el setge de la ciutat pels espartans dirigits per Arquidam II l'any 429 aC-428 aC.
Juntament amb Teanet, un profeta, a l'hivern del segon any va trobar la manera de sobrepassar les línies dels assetjadors. El pla inicialment s'havia previst per tots els assetjats però finalment només van poder sortir 212 homes sota direcció d'Eupòmpides i Teanet, segons diu Tucídides.

## Referències

* ↑ Eupompidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 102-103
# Sant Ermengol de Madrona

Sant Ermengol de Madrona és una església de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba a la part central del municipi, entre nucli de Sant Climenç i la masia de les Cots, dins un bosquet anomenat de l'Ascensió.
S'hi va des de Sant Climenç seguint la carretera asfaltada provinent de Solsona en direcció a ponent. A la sortida del poble hi ha bons indicadors. Al cap d'1,3 km. (41° 56′ 45″ N, 1° 24′ 16″ E﻿ / ﻿41.945891°N,1.404578°E﻿ / 41.945891; 1.404578) es pren la desviació a la dreta direcció "Cots". Immediatament de passada la masia cal agafar la pista de la dreta que puja entre camps de conreu cap al bosc que es veu enfront. Després d'un parell de corbes s'arriba a la capella nova. La vella és dalt del turó al sud.

## Descripció

Església de planta rectangular amb teulada a doble vessant i petit campanar d'espadanya. L'absis és pla. La façana principal té una porta d'arc de mig punt adovellada i una petita finestra circular.

## Referències

* ↑ «Sant Ermengol de Madrona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Licos de Fares

Licos de Fares (en llatí Lycus, en grec antic Λύκος) fou un general de la Lliga Aquea, natural de Fares a Acaia, lloctinent d'Àrat de Sició el 217 aC.
Va derrotar a Eurípides d'Etòlia, militar etoli, que actuava com a general d'Elis. Al mateix any Eurípides va avançar amb les seves forces etòlies contra Tritea, a Acaia i Licos llavors va envair l'Èlide i en una ben planificada emboscada va matar 200 eleans i en va fer 80 de presoners a més a més d'un important botí, segons explica Polibi.

## Referències

* ↑ 1.Lycus of Pharae a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 859
# Antipodocottus galatheae

Antipodocottus galatheae és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 388-594 m de fondària al talús continental.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Austràlia (Queensland, Nova Gal·les del Sud i Tasmània) i Nova Zelanda.

## Costums

És bentònic.

## Estat de conservació

Atès que viu a una gran fondària, és poc probable que estigui afectat per amenaces mediambientals greus (com ara, el desenvolupament turístic costaner i/o la contaminació de les zones urbanes).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nelson, J.S., 1975. Records of a new form of the marine cottid fish Antipodocottus galatheae from the east coast of New Zealand. Rec. Nat. Mus. New Zealand. 1(4): 80-86.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* 1 2 IUCN (anglès)
* ↑ Nelson, J.S., 1990. Redescription of Antipodocottus elegans (Scorpaeniformes: Cottidae) from Australia with comments on the genus. Copeia 1990(3): 840-846.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Ricker, W.E., 1973. Russian-English dictionary for students of fisheries and aquatic biology. Fisheries Research Board of Canada, Ottawa.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Joseph Fuchs (violinista)

Joseph Fuchs (26 d'abril de 1899 – 14 de març de 1997) era un dels violinistes i mestres estatunidencs més importants del segle xx, i el germà de la violista Lillian Fuchs.
Va néixer a Nova York, es va graduar el 1918 a l'Institut d'Art Musical de Nova York on va estudiar amb Franz Kneisel. Al 1926 va ser fixat com a concertino del Cleveland Orquestra, però va dimitir al 1940 per continuar la seva carrera com a solista. Després del seu exitós debut a Nova York l'any 1943, esdevingué cofundador del Gremi de Músics, una organització de música de cambra que va dirigir fins al 1956.
Va viatjar diverses vegades a Europa, apareixent al festival de Prada del 1953 i 1954; a Amèrica del Sud, la URSS, Israel i Japó. També va tocar com a solista amb cada una de les orquestres importants en els EUA. Joseph Fuchs va actuar una sèrie de recitals amb Artur Balsam, pianista, al 1956 a la Peabody Mason Concert series a Boston.
Una beca de la Fundació del Ford al 1960 li va habilitar a comissió de Walter Piston tocar el seu Concert per a Violí No. 2, l'estrena del qual es va fer al mateix any a Pittsburgh. Fuchs també va fer les primeres actuacions dels concerts de Lopatnikoff (1944–5), Ben Weber (1954) i Mario Peragallo (1955); del Madrigal de Martinů per violí i viola, que va dedicar a Joseph i la seva germana Lillian Fuchs (1947); de la versió revisada de la Sonata per a Violí de Vaughan Williams, amb Artur Balsam (1969); i de l'estrena pòstuma de la Sonata per dos violins i piano de Martinů (1974).
Fuchs esdevingué un professor de violí al Juilliard School el 1946, i al 1971 va rebre el premi del Mestre d'Artista de l'associació dels American String Teachers' Association. En aquesta Acadèmia tingué alumnes tant avantatjats com la japonesa Takako Nishizaki.
Fuchs va morir a Manhattan el 14 de març de 1997.
Va tocar el ‘Cádiz Stradivarius' del 1722. El seu estil d'interpretar era vigorós i de gran escala, amb una tècnica mestra i un to ric i càlid. Un exemple clar de tot això es pot sentir en el seu enregistrament de Stravinsky's Duo Concertant (Decca, amb Leo Smit).

## Referències

* ↑ Boston Globe, 24-Feb-1956, John Wm. Riley, "Fuchs and Balsam in Beethoven sonatas"

## Fonts

* J. Creighton: Discopaedia of the Violin, 1889–1971 (Toronto, 1974), 226ff
* D. Rooney I R.D. Lawrence: ‘Joseph Fuchs', The Strad, xcix (1988), 896–904
* M. Campbell: Obituary, The Independent (18 de març de 1997)

## Enllaços externs

* Joseph Fuchs, 97, a Violinist and Teacher Necrologia dins del The New York Times, 17 de març de 1997
* David Dubal interview with Joseph Fuchs a YouTube, WNCN-FM, 19-Feb-1982
# Hénanbihen

Hénanbihen (en bretó Henant-Bihan, gal·ló Henaunt-Bihaen) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.294 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1393 | 1431 | 1390 | 1404 | 1346 | 1294 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Joseph Cordon | |
| 2008- | Maryvonne Depagne | |