OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Spiridonovita

La spiridonovita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d'Ernst Maksovich Spiridonov (Эрнст Максович Спиридонов) (n. 13 d'agost de 1938, Moscou, URSS), professor del Departament de Mineralogia de la Universitat Estatal de Moscou, a Rússia. El professor Spiridonov va estudiar molts jaciments d'or i va descobrir 20 noves espècies minerals.

## Característiques

La spiridonovita és un tel·lurur de fórmula química (Cu$_{1-x}$Ag$_x$)₂Te. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en un fragment del material holotip de la cameronita, trobat a la mina Good Hope, dins el districte miner de Vulcan, al comtat de Gunnison (Colorado, Estats Units). Es troba en forma de grans negres, subèdrics a anèdrics, de fins a 65 μm, associada a vulcanita, tel·luri i rickardita, a més de a la cameronita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Spiridonovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Paraplagusia blochii

Paraplagusia blochii és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes del sud d'Oman fins a Papua Nova Guinea, nord de Taiwan i Japó.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Aeonium

Aeonium són un gènere de plantes amb flor de la família de les crassulàcies Crassulaceae. Són plantes suculentes, ideals per als testos i molt apreciades en jardineria. Les espècies d'Aeonium provenen de les zones subtropicals, principalment de Canàries, Madeira, el Marroc i l'Àfrica oriental (muntanyes Semien d'Etiòpia).
Les plantes del gènere Aeonium no són resistents a les gelades. Es troben relacionades amb els gèneres Sempervivum, Aichryson i Monanthes, com hom pot veure en les inflorescències similars. Recentment, el gènere Greenovia ha estat incorporat a Aeonium.

## Taxonomia

Aeonium Webb & Berthel. va ser descrit per Philip Barker Webb i Sabin Berthelot i publicat a Histoire Naturelle des Iles Canaries. Paris. 3(2:1): 184.1840
L'epítet llatí aeonium prové del llatí aplicat per Dioscòrides Pedaci a una planta crassa, probablement derivat del grec aionion, que significa "sempre viva".
El seu nom comú a les Canàries és 'bejeque'.

## Taxonomia

Llista de les espècies acceptades a The Plant List:
* Aeonium aizoon
* Aeonium appendiculatum
* Aeonium arboreum
* Aeonium aureum
* Aeonium balsamiferum
* Aeonium canariense
* Aeonium castello-paivae
* Aeonium ciliatum
* Aeonium cuneatum
* Aeonium davidbramwellii
* Aeonium decorum
* Aeonium diplocyclum
* Aeonium dodrantale
* Aeonium glandulosum
* Aeonium glutinosum
* Aeonium gomerense
* Aeonium goochiae
* Aeonium gorgoneum
* Aeonium haworthii
* Aeonium hierrense
* Aeonium holochrysum (sinònim d'A. arboreum subs. holochrysum)
* Aeonium korneliuslemsii (basiònim d'A. arboreum subsp. korneliuslemsii)
* Aeonium lancerottense
* Aeonium leucoblepharum
* Aeonium lindleyi
* Aeonium nobile
* Aeonium percarneum
* Aeonium saundersii
* Aeonium sedifolium
* Aeonium simsii
* Aeonium smithii
* Aeonium spathulatum
* Aeonium stuessyi
* Aeonium tabuliforme
* Aeonium undulatum
* Aeonium urbicum
* Aeonium valverdense
* Aeonium vestitum (sinònim d'A. arboreum subs. holochrysum)
* Aeonium virgineum (sinònim d'A. canariense var. virgineum)
* Aeonium volkeri (sinònim d'A. haworthii)

## Galeria

* Aeonium hierrense
* Aeonium appendiculatum
* Aeonium arboreum, Pinya groga
* Aeonium arboreum varietat "atropurpureum"
* Aeonium balsamiferum
* Aeonium canariense
* Aeonium glutinosum
* Aeonium simsii
* Aeonium undulatum
* Aeonium urbicum
* Aeonium spathulatum

## Bibliografia

* R. Nyffeler, "Aeonium", a Urs Eggli, ed. Illustrated Handbook of Succulent Plants: Crassulaceae (Springer, 2003), ISBN 3-540-41965-9.

## Referències

* ↑ «Aeonium Webb & Berthel.». International Plant Names Index.
* ↑ «Aeonium». Flora de Canarias.
* ↑ «Bejeque». Academia Canaria de la Lengua.
* ↑ «Aeonium». The Plant List.
# Adi-Buddha

Ādi-Buddha (del sànscrit, "primer Buda") és, en el budisme Mahayana, un buda concebut com a saviesa primordial, causa primera i eterna. Es considera el buda primigeni, existent per si mateix. Depenent de la tradició budista, es considera que l'Adi-Buddha és un o altre buda. A les escoles Nyingma i Sakya del budisme tibetà es creu que és el buda Samantabhadra. A les escoles Gelug i Kagyu es considera que és el buda Vajradhara. Al budisme xinès i japonès es creu que és el buda Vairocana.
L'Adi-Buddha se'l representa com un buda coronat, vestit amb roba de príncep i amb els ornaments tradicionals d'un bodhisattva.

## Referències

* ↑ «Adi-Buddha». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Buswell, Robert E.; Lopez, Jr., Donald S. (2013). The Princeton dictionary of Buddhism. Princeton: Princeton University Press. ISBN 9781400848058. Entrada: "ādibuddha".
* ↑ «Adi-Buddha». Enciclòpedia Britannica. [Consulta: 2 gener 2022].
# Abrocoma budini

Abrocoma budini és una espècie de mamífer rosegador de la família dels abrocòmids. És endèmica de la província de Catamarca (Argentina). El seu hàbitat natural són les zones rocoses amb herbassars, on viu a altituds de més de 3.000 msnm. Està amenaçada pels incendis provocats pels ramaders bovins.
El seu nom específic, budini, és en honor del col·leccionista i explorador suïssoargentí Emilio Budin, que envià molts espècimens a Oldfield Thomas.

## Referències

* ↑ Ojeda, R.; Jayat, J. P. Abrocoma budini. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 8 desembre 2014.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 62. ISBN 978-0801893049.
# Ain Zana

Ain Zana (àrab: عين الزانة, ʿAyn az-Zāna) és una zona boscosa a cavall entre Tunísia i Algèria.

## Reserva natural d'Ain Zana a Tunísia

La reserva natural d'Ain Zana és una reserva situada a la delegació de Bousalem, a la governació de Jendouba, a la zona boscosa de l'oued Zana. Té una superfície de 47 hectàrees i fou creada per ordre ministerial de 18 de desembre de 1993. Està destinada sobretot a protegir l'arruí. Els pendents de la muntanya són del 35% i com a vegetació predomina el roure (Quercus canariensis, Quercus suber i Quercus afares, aquesta darrera varietat força estranya a Tunísia). La fauna es caracteritza pels senglars, els xacals, les guineus, les mangostes, les llebres i alguns exemplars del ja esmentat arruí.

## Poble i zona natural d'Ain Zana a Algèria

La reserva natural d'Ain Zana és una reserva situada a la província de Souk Ahras d'Algèria, i és una de les darreres reserves naturals d'Algèria a causa del recent establiment que va tenir lloc el 2017, d'una superfície al voltant de 7.462 hectàrees, i inclou els territoris d'alguns municipis com ara el propi Ain Zana, a pocs quilòmetres de la frontera amb Tunísia.

## Referències

* ↑ «[https://web.archive.org/web/20171025073308/http://www.al-fadjr.com/ar/index.php?news=231296%3Fprint تزخر بمؤهلات سياحية ومعالم تاريخية ولاية سوق أهراس.. فضاء يبحث عن مستثمرين]» (en àrab). al-fadjr.com, 25-11-2012. Arxivat de l'original el 2017-10-25. [Consulta: 14 gener 2020].
# Ain Tazitounte

Ain Tazitounte (en àrab عين تزيتونت, ʿAyn Tazītūnt; en amazic ⵄⵉⵏ ⵜⴰⵣⵉⵜⵓⵏⵜ) és una comuna rural de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.509 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Aidez l'Espagne

Aidez l'Espagne (Ajudeu Espanya) és un pochoir dissenyat per Joan Miró l'any 1937 a petició de Christian Zervos, qui li demanà que realitzés una obra que es pogués editar en forma de segell de correus per tal de recaptar fons i finançar així el govern de la república espanyola. L'obra fou realitzada en el marc dels treballs de preparació i posada a punt del pavelló de la república espanyola per a l'Exposició Internacional de París de 1937, un projecte en el qual Miró col·laborà tot executant el mural del Segador.

## Descripció

El pochoir és protagonitzat per un pagès català, tocat amb barretina i amb el puny dret aixecat. L'emmarquen, a dalt i a baix, les dues paraules que formen el lema, una exhortació als ciutadans dels països veïns a donar un cop de mà al govern de la república espanyola, llavors submergida de ple en la guerra civil. L'artista va optar per representar un pagès pel missatge tel·lúric que transmetia aquesta figura, la d'un personatge arrelat a la terra, que al mateix temps és el medi que treballa amb les seves mans per subsistir. Miró considerava que representar un pagès era millor que representar un intel·lectual, en tant que el primer resultava més autèntic a ulls del públic.
La peça és de colors vius (els colors de la bandera espanyola, una bandera que es presenta incompleta per les taques blanques ben visibles a la figura del pagès), i el gest del pagès, sumat a la força del seu puny aixecat, confereixen una gran potència a l'obra i s'adapten perfectament a les necessitats de la propaganda. Justament el que cercava l'artista:
| « | Vaig procurar que causés un gran impacte plàstic. Això és el que importa: si ho aconsegueixo, llavors és fàcil aconseguir que també tingui un impacte intel·lectual. | » |
| — Joan Miró |||
D'aquest pochoir se'n realitzà una tirada limitada de segells, que costaven un franc, per tal de destinar els beneficis de la seva venda a finançar el govern republicà espanyol. A més, també es feu una tirada limitada de cartells serigrafiats de grans dimensions, als quals s'hi incorporà un manuscrit de Miró en francès, que resava: "En la lluita actual veig les forces caduques al costat feixista; mentre que a l'altre hi ha el poble llurs immensos recursos creadors donaran a Espanya una empenta que sorprendrà el món."
| « | Que si m'adonava que això significava un posicionament? És clar. M'aixecava en contra de tot allò que creia que era caduc i posava la meva esperança en allò que em semblava més humà i autèntic. Vaig passar molta por per haver fet aquesta obra. | » |
| — Joan Miró |||

## Referències

* 1 2 Permanyer, Lluís «Antología de Joan Miró». Jano, 602, 3-9 febrer 1984, pàg. 105-118 [Consulta: 30 gener 2015].
* 1 2 3 Permanyer, Lluís «Revelaciones de Joan Miró». Gaceta Ilustrada, 1124, 23-04-1978 [Consulta: 30 gener 2015].
* 1 2 Joan Miró. Rétrospective de l'oeuvre peint (en francès). Fondation Maeght, 1990, p. 113. ISBN 2-900923-018-7 [Consulta: 30 gener 2015].
* ↑ «Joan Miró - Aidez l'espagne». L'art au service d'une cause. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 30 gener 2015].
# Alvin Toffler

Alvin Toffler (Nova York, 4 d'octubre de 1928 - Bel-Air, Los Angeles, 27 de juny de 2016) fou un escriptor famós per les seves teories sobre el futur referides a la revolució tecnològica i les seves conseqüències, després d'haver treballat a les principals empreses del sector i a la universitat.
Va afirmar que la història ha viscut tres onades o grans revolucions: a la primera l'home es va fer sedentari, la segona coincideix amb la revolució industrial i la tercera és l'actual. Aquesta es caracteritza per l'excessiva informació a l'abast, els diferents models alternatius de vida en una mateixa comunitat i la globalització creixent, que s'expandirà en un futur a l'espai.
Va alertar contra una creixent especialització que deixi de banda els aspectes emocionals, bàsics per a la cohesió social i afirma que el repte més punyent de la societat postindustrial és l'aprenentatge continuat.
Algunes obres destacades:
* Future Shock (1970)
* The Third Wave (1980)
* The Adaptive Corporation (1985)
* Revolutionary Wealth (2006)

## Referències

* ↑ «Alvin Toffler Groundbreaking author of Future Shock, dies aged 87» (en anglès), 27-06-2016. [Consulta: 30 juny 2016].
# Albert Herranz Hammer

Albert Herranz Hammer (Estocolm, Suècia, 1970) és un escriptor mallorquí en català i en castellà.
Dirigeix la col·lecció "Plaguetes del raval", d'estudis locals.

## Obra
### En castellà
#### Poesia

* Manutara (1993)
* Geografia interior (1994)

#### Narrativa

* Fresas para Tristan Tzara (1997)

### En català
#### Poesia

* Les balcàniques (1995)
* Oikumene (1997)
* Kibblah (2005)

#### Narrativa

* Starpower (1997)
* El jugador de triquet (1998)
* Incident a Malaco (1999)
* Els llums encisadors (2005)

## Referències

* ↑ «Albert Herranz Hammer». Diccionari de la Literatura Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ «Plaguetes del Raval». dBalears, 07-02-2007. [Consulta: 9 desembre 2023].
# Agafamosquits carablanc

Lagafamosquits carablanc (Polioptila lactea) és un ocell de la família dels polioptílids (Polioptilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva i bosc de les terres baixes a l'est de Paraguai, sud-est del Brasil a Espíritu Santo, Rio de Janeiro, São Paulo i Paraná, i nord-est de l'Argentina a Misiones i Corrientes

## Referències

* ↑ «Agafamosquits carablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Aleida March Torres

Aleida March Torres (Santa Clara, 19 d'octubre de 1936) fou una guerrillera cubana del Moviment 26 de Juliol, combatent al cantó del Che Guevara fins que, el 1958, un cop acabada la revolució, s'hi casà i hi tingué 4 fills.
És l'autora del llibre Evocation, en el que explica l'enamorament i casament amb Che Guevara, i la cura dels seus quatre fills després de la seva mort.
També ha escrit Remembering Che: My Life with Che Guevara, publicat el 2012: "Tinguerem moments agradables dins la tempesta de la guerra, i aquests moments ens uní uns amb els altres. Ens ajudà a conèixer-nos com erem realment. Alguns de nosaltres erem ingenus, d'altres, molt enginyosos; tots érem joves i plens d'esperança per a una futura victòria. Aprofitàrem tota possibilitat per a divertir-nos. Recordo que Che escrigué més tard: 'Amb el risc de semblar ridícul, permetin-me dir que el veritable revolucionari es guia per un gran sentiment d'amor. És impossible pensar en un autèntic revolucionari que no tingui aquesta qualitat'.
L'any 2008, al biopic Che, fou interpretada per l'actriu Catalina Sandino Moreno, mentre que al biopic de 2005, Che Guevara, ho fou per Paula Garcés.

## Referències

* ↑ «EfemeridesPedroBeltran.com - March. La esposa del Che. Hoy 19 de Octubre de 1936 nace Aleida March, la segunda esposa del Che. Cuando se casaron el tenía 32 años y ella 22.». Arxivat de l'original el 2020-01-21. [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ New York Daily News, 1 octubre 2007.
* ↑ «Married to Che» (en anglès). The Sydney Morning Herald, 28-04-2012. [Consulta: 1r desembre 2021].

## Enllaços externs

* Che Guevara Studies Center Arxivat 2020-02-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Akella

Akella és una empresa de programari important russa especialitzada en la creació, publicació, i distribució de videojocs i productes multimèdia. Els fundadors d'Akella es van conèixer el 1993 i van decidir començar una companyia junts, el 1995 Akella va néixer. L'empresa consta en cinc equips interns de desenvolupament, un de publicació, un centre de distribució, un equip de localització i un departament de qualitat, en total, uns 140 treballadors.
Akella desenvolupa videojocs per ordinador, Xbox, PlayStation 2 i Wii, com poden ser:
* Sea Dogs (llançat el 2000), una aventura d'acció/RPG de pirates (Bethesda Softworks/Ubisoft/1C)
* Age of Sail II (llançat el 2001), un simulador de combat naval a temps real (Take 2/Talonsoft/1C)
* Privateers Bounty (llançat el 2002), un altre excel·lent simulador de combat naval a temps real (Take 2/Global Star Software/1C)
* Pirates del Carib (en un principi conegut com a Sea Dogs II) (llançat el juliol del 2003), l'aventura de pirates és per PC i Xbox, desenvolupats sota la llicència de la pel·lícula de Disney (Bethesda Softworks/UbiSoft/1C)
* Sea Dogs III (2005) (1C)
* Age of Pirates: Caribbean Tales
* Age of Pirates: Captain Blood
* Postal 2: Штопор Жжот Russian Postal 2 add-on
* Postal 3

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (rus) (anglès)
* Akella a MobyGames (anglès)
# Anarquisme d'esquerres

L'anarquisme d'esquerres és un tipus d'anarquisme. El centre de la seva ideologia és que vol una societat futura on es substitueix la propietat privada per la reciprocitat. En aquesta societat, ningú és propietari de les coses. La gent no treballa per diners ni per comprar coses. Es fa feina perquè és el millor per a la societat i les coses que necessiten se'ls dona sense cost. Pretén una societat on no hi ha cap càrrec. Cada persona fa el que cal sense que els altres el dirigeixen. El terme anarquisme d'esquerres de vegades s'utilitza amb el mateix significat que el socialisme llibertari, liberalisme de l'esquerra, o anarquisme socialista. L'anarquisme d'esquerres ha estat darrere de les protestes contra la globalització, com per exemple, la protesta a Seattle de l'any 1999 contra l'Organització Mundial del Comerç.

## Referències

* ↑ Peacock, Adrian. 1999. Two Hundred Pharaohs, Five Billion Slaves. Ellipsis London
* ↑ Goodwin, Barbara. 2007. Using Political Ideas. John Wiley & Sons
* ↑ Brooks, Thom. (2002) Book Reviews. Journal of Applied Philosophy 19 (1), 75–90 doi:10.1111/1468-5930.00206
* ↑ Thagard, Paul. 2002. Coherence in Thought and Action. MIT Press. p. 153
* ↑ Rosser, John Barkley. 2004. Comparative Economics in Transforming World Economy. MIT Press. p. 63

## Enllaços externs

* "Defining anarchism" segons diversos anarquistes.
* Anarchist Theory FAQ, per Bryan Caplan.
* Canning Reactionary Leftism per Keith Preston.
* The Incredible Lameness of Left Anarchism Arxivat 2010-02-23 a Wayback Machine. per Jason McQuinn.
# Alto el foc

Un alto el foc (en plural, altos el foc), també anomenat cesseu el foc, és l'aturada temporal d'una guerra, o de qualsevol conflicte armat, en què els bàndols enfrontats acorden típicament com a part d’un procés polític, de consens mutu o bé de manera unilateral, el cessament de les hostilitats.
Els altos el foc es poden declarar com a part d'un tractat de pau formal, però també poden ser la demostració d'una voluntat d'entesa entre les parts enfrontades prèvia a la pau definitiva. Per tant, un alto al foc tracta d'enfocar més comprensivament i permanentment una possible solució per començar a negociar una conciliació mutua. Per exemple, el 29 de desembre del 1914, durant la Primera Guerra Mundial, durant l'anomenada Treva de Nadal, hi va haver un alto el foc transitori, no oficial, entre alemanys i britànics. No hi havia cap tractat signat, i de fet al cap d'uns quants dies es va reprendre la guerra.
Un exemple més recent d'alto el foc fou l'anunciat entre Israel i l'Autoritat Nacional Palestina el 8 de febrer del 2005. En el moment de l'anunci, el cap negociador palestí, Saeb Erakat, va definir l'alto el foc de la manera següent: "Hem acordat que, avui, el president Abbas declararà un cessament complet de la violència contra els israelians a tot arreu i que el primer ministre Xaron declararà un cessament complet de la violència i les activitats militars contra els palestins a tot arreu".
Un altre exemple més recent encara, en aquest cas d'un alto el foc unilateral, es va esdevenir el 22 de març del 2006, en què l'organització armada basca Euskadi ta Askatasuna (ETA) declarava un alto el foc permanent en les seves hostilitats contra els Governs espanyol i francès. Segons el comunicat d'ETA, "l'objectiu d'aquesta decisió és impulsar un procés democràtic a Euskal Herria per construir un nou marc en què siguin reconeguts els drets que com a poble ens corresponen" de manera que se "superi el conflicte de llargs anys i que [es] construeixi una pau basada en la justícia".

## Referències

* ↑ «Alto el foc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ceasefire» (en anglès). DOI: 10.1093/law:epil/9780199231690/law-9780199231690-e263?prd=epil. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ Shifferd, Kent D. From War to Peace (en anglès). McFarland, 2011, p. 39. ISBN 078648523X.
* ↑ «ETA anuncia un 'alto el fuego permanente'» (en castellà). El Mundo, 23-03-2006. [Consulta: 25 gener 2006].

## Vegeu també

* Armistici
# Aksaïta

La aksaïta és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom de la vall d'Aksai, al Kazakhstan, lloc on va ser descoberta.

## Característiques

La aksaïta és un borat de fórmula química Mg[B₆O₇(OH)₆]·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Eks seus cristalls són allargats al llarg de [001] i aplanats en {100}, {010}, {021} i rarment en {001}, d'1,5 centímetres. Les cares dels seus prismes són estriades i paral·leles a [100]. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aksaïta pertany a «06.FA: Neso-hexaborats» juntament amb els següents minerals: mcal·listerita, admontita, rivadavita i teruggita.

## Formació i jaciments

L'aksaïta es troba en grans fins d'halita a les doms de sal. Sol trobar-se associada a altres minerals com kieserita, anhidrita, preobrazhenskita, boracita, ginorita, halurgita, estroncioborita, metaborita i halita. Només se n'ha troba a la dom de sal Chelkar, a la Vall d'Aksai (Província d'Aktobe, Kazakhstan).

## Referències

* ↑ «Aksaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2015].
* ↑ «Aksaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 14 novembre 2015].
# Aksaray

Aksaray ('palau blanc') és una ciutat de Turquia a la regió d'Anatòlia Central, capital i districte de la província d'Aksaray.
La seva població és de 129.949 habitants i el districte de 236.560 habitants.

## Història

Garsaura fou una ciutat de Capadòcia, a l'estratègia de Garsàuria, a la vora del riu Halis. entre Argustana i Mocissus. El nom Arkhelaís li fou donat pel seu fundador, el rei Arquelau de Capadòcia.
En temps de Claudi fou colònia romana. Ja amb el nom de Colònia (Κολώνεια), fou ciutat romana i després romana d'Orient de certa importància, que va passar als seljúcides a la part final del segle xi. La fortalesa fou construïda per Kilidj Arslan II. Al segle xiv va passar a l'emirat de Karaman i d'aquest als otomans el 1470. Els habitants foren en part deportats a Istanbul, on van fundar un barri amb el nom de la ciutat.

## Cultura i patrimoni

Els monuments principals de la ciutat són l'Ulu Djami i la madrassa Zindjirli del segle xv, la madrassa Kadiroghlu (seljúcida però restaurada pel karamànida Ibrahim Beg) i diversos hammans. Altres llocs d'interès són:
* Hasan Dağı, volcà de 3.000 metres en direcció a Niğde
* Aşıklı Höyük un lloc d'enterrament a 25 km a l'est de la ciutat
* Acemhöyük, establiment de l'edat del bronze a 18 km al nord-oest
* Les ruïnes de la romana i romana d'Orient ciutat de Nora al llogaret proper d'Helvadere
* Ihlara, un congost a 40 km amb esglésies del segle ix amb frescos
* Cementiri d'Ervah, tombes del segle xiv de Somuncu Baba i Cemaleddin'i Aksaray
* Karamanoğlu Camii, mesquita
* Minaret Eğri, seljúcida del segle xiii
* Església alta, a una roca a 3 km de la ciutat
* Campament de caravanes (Sultanhan del 1229, a 40 km, el més gran de Turquia)

## Referències

* Stierlin, Henry. 1998. Turkey: From the Selçuks to the Ottomans. Nova York: Taschen, 240.
* Sultan Han Aksaray
* Yavuz, Aysil Tükel. 1997. The Concepts that Shape Anatolian Seljuq Caravanserais. In Muqarnas XIV: An Annual on the Visual Culture of the Islamic World. Gülru Necipoglu (ed). Leiden: E.J. Brill, 80-95 (download Arxivat 2006-06-13 a Wayback Machine.)

## Enllaços externs

* Lloc web del govern províncial (turc)
* Lloc web de la municipalitat (turc)
* Fotos d'Aksaray Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine.
# Alexandrina de Prússia

Alexandrina de Prússia és el nom dels següents personatges:
* Alexandrina de Prússia (gran duquessa de Mecklenburg-Schwerin) (1803 - 1892).
* Alexandrina de Prússia (duquessa de Mecklenburg-Schwerin) (1842 - 1906).