OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bertram C. Brookes

Bertram Claude Brookes (7 de febrer de 1910 - 10 de juny de 1991, Londres) fou un estadístic i gestor d'informació britànic.
Després de treballar per a la Royal Air Force durant la Segona Guerra Mundial, Bertram C. Brokes entrà a treballar a l'University College London (UCL). Fins al 1968 va ser professor al Department of Electrical Engineering de la UCL, i els seus interessos se centraren en l'estadística i la informació científica. El 1951 publicà, juntament amb W.F.L. Dick, un llibre de text clau sobre els mètodes matemàtics i estadístics.
Des de 1966 fins a la seva jubilació, el 1977, fou professor al School of Librarianship and Archives de l'UCL. Després fou professor visitant a la University of Western Ontario, i des de 1984 fins a la seva mort, el 1991, ho seria a la City University London.
El 1968 publicà diferents articles sobre la Llei de Bradford que tindrien força importància a l'hora d'obrir noves vies en l'estudi de les distribucions bibliomètriques. També feu altres contribucions significatives en els àmbits de la recuperació de la informació, l'envelliment de la literatura científica, el fonaments de la ciencia de la informació i els seus aspectes filosòfics. Per tot plegat és considerat com un dels fundadors de la informetria
El 1989 va rebre la medalla Derek de Solla Price.

## Obres sobre la Llei de Bradford (selecció)

* The derivation and application of the Bradford-Zipf distribution, Journal of Documentation, vol. 24 (1968) num. 4, pàg. 247-265
* Theory of the Bradford law, Journal of Documentation, vol. 33 (1968) num. 3, pàg. 180-209
* Bradford's law and the bibliography of science, Nature, vol.. 224 (1968) pàg. 953-956

## Referències

* ↑ Stephen Robertson: B.C. Brookes, 1910-1991, Journal of Information Science, vol. 17 (1991) p.. 253
* ↑ B.C. Brookes, W.F.L. Dick: Introduction to Statistical Method, London: Heinemann, 1951 (2a ed. 1969)
* 1 2 «Derek John de Solla Price award of the journal 'Scientometrics'». ISSIː International Society for Scientometrics and Informetrics.. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ Alexandra Shaw: Comments on Bertram C. Brookes, recipient of the 1989 Derek de Solla Price award, Scientometrics, vol. 19, num. 3-4 (1990) p. 153-155

## Bibliografia

* Alexandra Shaw: B.C. Brookes and the development of information science: a bibliography, Journal of Information Science, vol 16 (1990) pàg 3-7
# Carla Conejo González

Carla Conejo González (Lleida, 1993) és una biòloga catalana.
Llicenciada en Biologia Humana, va fer el màster en Indústria Farmacèutica i Biotecnològica a la UPF i un postgrau en Comunicació Científica a la Universitat de Vic. Va treballar amb la directora d'investigació del Centre de Regulació Genòmica de Barcelona, a qui va descobrir escoltant una conferència sobre el trastorn genètic de la síndrome de Down.
Des del 2015 treballa a la Fundació Catalunya La Pedrera, on a partir del 2018 és la responsable de programes de ciència. És vicepresidenta de l'associació de diplomàcia científica Scientists Dating Forum. És una de les científiques que a través del Projecte Hypatia l'abril del 2023 aniran a un desert d'Utah per estudiar les condicions de Mart des d'un paisatge geològicament similar. En concret, Conejo serà oficial executiva i biòloga de la tripulació.

## Referències

* 1 2 M.CABELLO. «Una leridana en una 'misión' a Marte» (en castellà), 16-10-2021. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ Miró, Quim. «Carla Conejo: "Hypatia I té uns senyals d'identitat molt definits: som dones, catalanes i amb talent"», 14-12-2021. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Carla Conejo: “Si dejo pasar una oportunidad, se la queda un hombre”» (en castellà), 04-03-2021. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Carla Conejo González» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ 324cat. «Les Hypatia, les 9 científiques catalanes que tenen molt a descobrir i molt a dir», 11-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista a TV3
# Estació de San Bernardo (Sevilla)

Mapa Metro Línia 1 :
San Bernardo és una estació de la línia 1 del metro de Sevilla situada als districtes de Nervión i Casco Antiguo de la població de Sevilla. Va ser inaugurada el 2 d'abril del 2009, ja que forma part del primer tram (Ciudad Expo - Condequinto) ha inaugurar-se que forma part del primer ferrocarril metropolità d'Andalusia.
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Metro de Sevilla |||||
| Ciudad Expo | Prado S. Sebastián | Nervión | Olivar de Quintos |
| Rodalia de Sevilla de Renfe |||||
| Lora del Río | Sevilla - Santa Justa | Virgen del Rocío | Utrera / Lebrija |
| circular | Santa Justa | Virgen del Rocío | circular |
| Benacazón | Sevilla - Santa Justa | Virgen del Rocío | Virgen del Rocío |

## Referències

* ↑ «Estaciones línea 1» (en castellà). Metro de Sevilla. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 7 juny 2011].
* ↑ «El Metro de Sevilla se inaugurará el 2 de abril a las 14.00 horas» (en castellà). El País, 25-03-2009. [Consulta: 7 juny 2011].
# Resolució 743 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 743 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 21 de febrer de 1992 després de reafirmar les resolucions 713 (1991), 721 (1991), 724 (1991), 727 (1992) i 740 (1992), i considerant que la situació en la República Federal Socialista de Iugoslàvia constitueix una amenaça a la pau internacional i a l'estabilitat, el Consell va establir una missió de manteniment de la pau al país, coneguda com la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR), amb l'objectiu d'aconseguir un arranjament polític pacífic a la regió.
El Consell també va decidir desplegar la Força per una període inicial de dotze mesos, després decidint que l'embargament d'armes a Iugoslàvia no hauria d'aplicar-se per a armes i equipament militar destinats a UNPROFOR. Va sol·licitar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali prendre mesures per desplegar per força tan aviat com fos possible, subjecte a l'aprovació del Consell, incloent un pressupost que seria pagat parcialment pels partits iugoslaus però observant que UNPROFOR és un arranjament provisional. El finançament va ser discutit per l'Assemblea General el 19 de març de 1992. La resolució també requeria que ell enviés informes com fos apropiat i no menys de cada sis mesos, amb el primer informe dins de dos mesos sobre el progrés a la regió.
La resolució 743 també va exhortar i va demandar a tots els partits a la regió que observessin l'alto el foc per assegurar la seguretat d'UNPROFOR, cridant de nou a les parts iugoslauves a cooperar amb la Conferència a Iugoslàvia. També sol·licitava ajuda internacional per a la Força, particularment pel que fa al trànsit de personal i equipament.
El poder inicial de la Força de Protecció de les Nacions Unides, no autoritzada sota el Capítol VII, va consistir en al voltant de 13.000 tropes, 100 observadors militars i 530 personals policial. Va ser la segona més gran operació de manteniment de pau de les Nacions Unides en la història, cobrint tota Iugoslàvia amb excepció d'Eslovènia, i romandria en lloc fins que els Acords de Dayton prenguessin efecte el 20 de desembre de 1995.

## Referències

* ↑ Katayanagi, Mari. Human rights functions of United Nations peacekeeping operations. Martinus Nijhoff Publishers, 2002, p. 187. ISBN 978-90-411-1910-0.
* ↑ «Financing of the United Nations Protection Force». United Nations, 19-03-1992.
* ↑ United Nations Department of Public Information. The Blue Helmets: A Review of United Nations Peace-keeping. 3rd. United Nations Publications, 1996, p. 514. ISBN 978-92-1-100611-7.
* ↑ Hauss, Charles. International conflict resolution. Continuum International Publishing Group, 2001, p. 171. ISBN 978-0-8264-4776-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Guerra de Bòsnia
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Carme Nogueira

Carme Nogueira (17 de desembre de 1970, Vigo, Espanya) és una investigadora i artista multidisciplinària gallega.
És llicenciada en belles arts a la Universitat de Salamanca i doctorada a la Universitat de Vigo. En la seva obra destaca la importància dels processos artístics, els models de representació, la implicació del públic i l'urbanisme. En aquest últim camp, la seva obra explora la relació de l'arquitectura amb altres disciplines artístiques, com el videoart. Va realitzar residències artístiques en diversos països i és autora de publicacions, articles i conferències sobre la representació i la identitat de gènere.

## Obra

Carme Nogueira realitza projectes que es desenvolupen en diferents formats, les seves instal·lacions artístiques poden contenir intervencions site-specific, videocreacions i publicacions o llibres d'artista.
* 2003-2006: Refúxios
* 2006: Travesía de Vigo
* 2006: Camí de Manresa
* 2006: Qué facer coas nosas prazas?
* 2007: A trama rurubana
* 2006-2008: Próspera
* 2007: intervención específica espacio doble
* 2008: Aquí y ahora dispositivo de sala
* 2009: RAIR Rotterdam
* 2009: Binneland
* 2009: 1000BXL
* 2010: Rotterdamweg
* 2010: Porteños. Valparaíso
* 2010: Archivacción (Bienal de Pontevedra)
* 2011-2012: Sinagoga del Tránsito
* 2009-2014: Contenedor de feminismos
* 2010-2013: Bewegliches Zentrum. El centro en desplazamiento I
* 2013: Schrinking cities
* 2011-2014: La Citoyenneté. El centro en desplazamiento II
* 2015: Viviendas Mercado
* 2015: Wunderkammer Ebensee

## Videocreacions

* 2004: 25 minutos 55 segundos diarios
* 2006: Travesía de Vigo
* 2007: O río, a terra, a fábrica
* 2010: Porteños
* 2011: Denkmal
* 2013: La citoyennetè
* 2015: Viviendas Mercado

## Referències

* ↑ Teresa Cuíñas «La artista Carme Nogueira investiga en Berlín el nuevo ‘centro’ de la ciudad» (en castellà). El País, 04-04-2011.
* ↑ Museo de Arte Contemporáneo de Vigo. arxiu (en castellà). Museo de Arte Contemporáneo de Vigo.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Carme Nogueira
* Hamaca
* Galeria Adhoc Arxivat 2016-04-16 a Wayback Machine.
* Museu Reina Sofia
* Entrevista a Carme Nogueira
# All Night

All Night és una pel·lícula muda de la Universal dirigida per Paul Powell i protagonitzada per Rodolfo Valentino (amb el nom M. Rodopho De Valentina) i Carmel Myers. Basada en el relat “One Bright Idea” d'Edgar Franklin, la pel·lícula es va estrenar el 30 de novembre de 1918. Aquesta pel·lícula té la particularitat de que Valentino interpreta un paper còmic

## Argument

Richard Thayer demana al seu amic William Harcourt que convidi la popular Elizabeth Lane de qui està enamorat a sopar per tal de poder impressionar-la i aconseguir el seu amor. Aquell vespre, els criats dels Harcourt descobreixen que aquests no poden pagar els seus salaris i decideixen marxar. A la vegada s'hi presenta inesperadament l'excèntric milionari Bradford, de qui depenen financerament els Harcourt. Atordits de pànic, els Harcourt convencen Richard i Elizabeth perquè ocupin els seus llocs mentre es fan passar per servents. Al sopar, Bradford amonesta els suposats Harcourt que no tinguin fills i els empeny cap el llit. Aleshores arriba el coronel Lane que demana per la seva filla i William li diu a Bradford que està boig, amb la qual cosa el milionari tanca el coronel al bany. La situació s'enreda tant que William acaba confessant-ho tot a Bradford, que lloa el jove pel seu enginy i accepta continuar donant-li suport. Richard i Elizabeth acaben comprometent-se.

## Repartiment

* Carmel Myers (Elizabeth Lane)
* Rodolfo Valentino (Richard Thayer)
* Charles Dorian (William Harcourt)
* Mary Warren (Maude Harcourt
* William Dyer (Bradford)
* Wadsworth Harris (coronel Hudson Lane)
* Jack Hull (el majordom)

## Referències

* ↑ Harrison, P.S. «“All Night” – Bluebird». Motion Picture News, 02-11-1918, pàg. 2802.
* ↑ «“One Bright Idea” (temporaly title)». Motion Picture News, 12-10-1918, pàg. 2443.
* ↑ «All Night» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Basinger, Jeanine. Silent Stars (en anglès). Random House, 1999. ISBN 978-0-3078-2918-4.
# Principat d'Awa

Awa o Awagarh fou un estat tributari de l'Índia als districtes d'Etah, Aligarh, Mainpuri, Agra, i Muttra, a les Províncies Unides d'Agra i Oudh. La superfície era de 686 km². Pagava al govern 3 lakhs (1903) i els ingressos pujaven a 51.000 rupies; la renda era de 7,3 lakhs.
La família d'Awa s'inicià al començament del segle XVIII (1701) quan el thakur Chaturbhuj Singh, un rajput jadon va emigrar de Chatta al districte de Muttra cap a Jalesar, i fou empleat com a metge pel governador local. Va rebre Nari a la pargana de Chhata. El seu fill Bijai Singh va obtenir un comandament militar menor i la família va guanyar influència ajudant als zamindaris dels pobles de la rodalia que tenien dificultats econòmiques.
Bakht Singh, fill de Bijai Singh, va estar un temps al servei de Jawahir Singh, Raja de Bharatpur, i va obtenir nombrosos pobles, els beneficis dels quals va utilitzar per reunir una tropa de saquejadors mewatis (del Mewat); els marathes li van permetre construir una fortalesa a Awa. Durant les guerres marathes el cap de la família va ajudar a Lord Lake, i el 1803 fou confirmat en els seus dominis com a thakur.
El 1838 fou reconegut a la família el títol de raja que tradicionalment se suposava que havia estat concedit pel maharana de Mewar. El 1857, durant el motí dels sipais, l'oficial britànic del districte va entregar la pargana de Jalesar al sobirà d'Awa a canvi de la seva lleialtat; la confiança fou corresposta i el raja va reclutar tropes per a atacar els pobles dominats pels rebels, va recaptar les taxes i ho va enviar tot a Agra.
El raja que governava al començament del segle XX, Balwant Singh, fou membre del consell legislatiu de les Províncies Unides, i va tenir molt d'interès en el govern del seu estat. La capital era llavors a Jalesar, i allí va obrir algunes fàbriques, però el raja continuava vivint a Awa (o Awagarh) a uns 22 km d'Etah. Awa tenia el 1901 2.823 habitants. La fortalesa estava situada al costat de la ciutat en una posició elevada, era de pedra i rajola i estava rodejada d'una rasa d'1,5 km de circumferència.

## Llista de sobirans

* Chaturbhuj Singh 1701-vers 1750
* Bijay Singh vers 1750-1775 (fill)
* Bakht Singh vers 1775-1800 (fill)
* Hira Singh 1800-1831 (fill)
* Pitambar Singh 1831-1850 (fill), primer reconegut raja pels britànics (Lord Auckland)
* Prithviraj Singh 1850-1876 (fill adoptiu, nascut Kunwar Prithviraj Singh, descendent d'un germà de Bakht Singh)
* Chhatarpal Singh 1876-1884 (fill) (menor d'edat)
* Baldeo Singh 1884-1892 (fill adoptiu)
* Balwant Sinbgh 1892-1909 (fill)
* Suraj Pal Singh 1909-1950

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia per Henry Soszynski Arxivat 2009-05-27 a Wayback Machine.
# Morózovo

«Morózovo» té aquests significats:
* Morózovo (Kaluga), localitat de l'óblast de Kaluga, a Rússia
* Morózovo (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Bertram Wilson

Bertram Wilson (Londres, 14 de novembre de 1896 - Dundee, 18 de març de 1935) va ser un matemàtic britànic.
Després de fer els estudis secundaris a la King Edward's School de Birmingham, va ingressar al Trinity College (Cambridge) el 1916. Com que va quedar exempt del servei militar, no va participar en la Primera Guerra Mundial i es va poder graduar el 1919. L'any 1920 va ser nomenat professor de la universitat de Liverpool on va romandre fins al 1933 en que va passar a ser professor del Dundee College de la universitat de St Andrews (actualment Universitat de Dundee) on només va estar un any i mig ja que va morir sobtadament amb només 38 anys.
Wilson és recordat per haver estat un dels editors de les Obres Escollides de Srinivasa Ramanujan i el responsable directe de les tasques editorials i administratives necessàries.

## Referències

* ↑ Berndt i Rankin, 1995, p. 268.
* ↑ Haslam-Jones, 1936, p. 268.
* ↑ Berndt i Rankin, 1995, p. 269.

## Bibliografia

* Berndt, Bruce C.; Rankin, Robert A. Ramanujan: Letters and Commentary (en anglès). American Mathematical Society, 1995. ISBN 0-8218-0287-9.
* Haslam-Jones, U.S. «Bertram Martin Wilson, M.A., D.SC, F.R.S.E.» (en anglès). Proceedings of the Edinburgh Mathematical Society, Vol. 4, Num. 4, 1936, pàg. 268-269. DOI: 10.1017/S0013091500027553. ISSN: 0013-0915.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Bertram Wilson» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Carme Montaner i Serra

Carme Montaner i Serra (Barcelona, 17 de juliol de 1891 - 7 d'agost de 1928) va ser una bibliotecària i professora catalana.
Filla de Damià Montaner i Puig nascut a Bigues i Riells i Carme Serra i Puiguriguer nascuda a Barcelona i mestra de professió. Col·laborà amb Eugeni d'Ors en la gestió de les primeres biblioteques populars. Ocupà una plaça de professora auxiliar a l'Escola de Bibliotecàries. Però abans, ja havia fet classes substituint altres professors. Publicà alguns articles a Quaderns d'Estudis. El 1921 es casà amb Josep Maria Capdevila, amic i col·laborador de Xènius.

## Referències

* ↑ esquela de :Maria del Carme Montaner i Serra La Vanguardia, 08-08-1928, pàg. 2.
* ↑ Padró Municipal de Gracia a 31 de desembre de 1900
* ↑ Estivill Rius, Assumpció. «Carme Montaner i Serra». A: Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries. Notícies biogràfiques del professorat (1915-1972). Edicions Universitat de Barcelona, 2016, p. 64. ISBN 978-84-475-4015-0 [Consulta: 17 maig 2020].
# Escut de Biscaia

L'escut de Biscaia va ser aprovat per la Norma Foral 12/86, de 15 de desembre de 1986 sobre signes d'identitat del Territori Històric de Biscaia i rectificat a proposta de les Juntes Generals en 2007:
| « | En un camp d'argent, una creu llatina de gules ressaltada d'un arbre (roure) de sinople (verd) sobre terra del seu color, apuntant de la seva copa els tres caps de la creu; bordura d'or, carregada amb vuit aspes de gules (vermell). | » |
El conjunt està envoltat per una corona formada per dues branques de roure de sinople amb gles d'or. Aquest escut es basa en les armes tradicionals dels Senyors de Biscaia. En 1986 es van suprimir alguns elements d'aquestes armes; en concret, dos llops passants de sable (negre), tots dos encebaments d'un be del seu color, que fou el símbol de la família Haro i un lleó, de front, suport de l'escut que apuntava el cap.
L'arbre que apareix representat és un roure, identificat com l'Arbre de Gernika. El roure ha estat sempre un dels elements de les armes del Senyoriu de Biscaia.

## Galeria

* Escut de Biscaia s.XV-XIX
* Escut de Biscaia 1986-2007

## Enllaços externs

* Armas de la Provincia de Vizcaya
* Vizcaya retoca su escudo, a Noticias de Protocolo
* Escut de Biscaia
* Iconografía de los Señores de Vizcaya en el siglo XIII Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Etheostoma caeruleum

Etheostoma caeruleum és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Puig Mitjà

El Puig Mitjà, o Roc del Castell, és una muntanya de 732,2 metres d'altitud del terme comunas de Serdinyà, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. Era dins de l'antic terme dels Horts.
És al nord-est del terme comunal, a prop al sud-est de l'antic poble dels Horts. També és anomenat Roc del Castell perquè conté les poques restes del Castell dels Horts.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «161 - Serdinyà i Joncet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Serdinyà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Puig Mitjà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Becat, 2015.
# Bota malaia

La bota malaia és un instrument de tortura consistent en unes botes de fusta o metall que es van fent petites amb els peus a dins, de manera que trenquen amb la pressió els ossos amb gran dolor per a la víctima. Les botes empetitien amb un mecanisme de politges quan constaven de diverses peces, una de les quals s'ajustava al taló i l'altra al dits dels peu. Una variant més rudimentària, quan les botes eren fetes d'una sola peça, consistia a trencar els ossos a cops de martell, en aquest cas l'artefacte de tortura servia per immobilitzar les cames del torturat. Les botes podien contenir a més a més punxes de metall a l'interior per ferir la carn durant la tortura. Un mètode de tortura similar és la bota espanyola.
# Rodolf I

Rodolf I és el nom dels següents personatges:
* Rodolf I de Borgonya (~859 - 911), duc de Borgonya Transjurana (876 -888) i després rei (888-911)
* Rodolf I de França (890 - Auxerre, 936), duc de Borgonya (921-923) i rei de França (923-936)
* Rodolf I de Stade (? - 1124), comte de Stade i marcgravi de la Marca del Nord (1106–1114)
* Rodolf I d'Alemanya (Limburg, 1218 - Espira, 1291), Rei dels Romans (1273-1291) i duc d'Àustria, Caríntia, Estíria i marcgravi de Carniola (1276-1282)
* Rodolf I de Wittelsbach o Rodolf I de Baviera (Basilea, 1274 - Anglaterra, 1319), membre de la dinastia de Wittelsbach, duc de Baviera i comte palatí del Rin (1294-1317)
* Rodolf I de Bohèmia (1281 – 1307), rei de Bohèmia i rei titular de Polònia, duc d'Àustria i Estíria
# Okieïta

La okieïta és un mineral de la classe dels fosfats. El nom correspon a Craig ("Okie") Howell, de Naturita, Colorado.

## Característiques

La okieïta és un vanadat de fórmula química Mg₃[V$_{10}$O$_{28}$]·28H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 66784 i 66785 (mina Burro), i 66786 (mina Hummer).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides en dos indrets de l'estat de Colorado, als Estats Units: la mina Hummer, a la vall de Paradox (comtat de Montrose), i a la mina Burro, al districte miner de Slick Rock (comtat de San Miguel). Posteriorment també ha estat descrita a la mina Vanadium Queen, a la localitat de La Sal (comtat de San Juan, Utah, EUA). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Okieite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2021].