OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maruina querida

Maruina querida és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Centreamèrica: Costa Rica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Charles L. Hogue, 1973. A Taxonomic review of the genus Maruina (Diptera: Psychodidae). Edició 17 de Science Bulletin. Los Angeles Natural History Museum. Universitat Estatal de Pennsilvània. «Enllaç».

## Enllaços externs

* LACM Entomology Collections (anglès)
# Serradilla del Llano

Serradilla del Llano és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Serradilla del Arroyo, a l'Est amb Monsagro i Ladrillar (Càceres), al Sud amb Casares de las Hurdes (Càceres) i a l'Oest amb Agallas, Zamarra i La Atalaya.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 371 | 298 | 241 | 222 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine.
# Histona H2A

La histona H2A és una de les 5 principals histones implicades en l'estructura de la cromatina en les cèl·lules eucariotes. Amb un domini globular principal, disposa d'una llarga cua N terminal que l'involucra en l'estructura dels nucleosomes.
# Capella de Sant Jaume

«Capella de Sant Jaume» té aquests significats:
* Capella de Sant Jaume de Castelló, església d'Olesa de Montserrat
* Capella de Sant Jaume (Lleida), església de Lleida
* Capella de Sant Jaume (Berga), capella a la serra de Queralt, Berga.
* Capella de Sant Jaume (Querol), església de Querol
# Nuno Fonseca

Nuno Miguel de Magalhães Fonseca (nascut el 30 de gener de 1982 a Guimarães) és un futbolista retirat portuguès que jugava com a migcampista ofensiu.

## Carrera futbolística

A principis de la seva carrera sènior, Fonseca tenia contracte amb el FC Porto i el SC Braga, però només representava els seus filials. El 2005, va fitxar pel Moreirense FC a la segona divisió, patint el descens al final de la temporada.
Després de passar els anys següents amb el Moreirense i el FC Famalicão, Fonseca es va traslladar a Romania el juny de 2008, signant amb l'AFC Progresul București al segon nivell. Tanmateix, després d'un parell de mesos, va rescindir el seu contracte.
El 22 de gener de l'any següent, Fonseca es va incorporar al PFC Lokomotiv Mezdra de Bulgària amb un contracte de tres anys. Va debutar amb el seu nou club dos dies més tard, en un amistós per 6-0 contra el FC Botev Krivodol, però va aparèixer poques vegades al llarg de la campanya, en què l'equip va acabar a mitja taula.
Fonseca va tornar a casa l'estiu del 2009, signant amb el Gondomar SC de tercera divisió. Després de dues temporades, el jugador de 29 anys es va traslladar de nou a l'estranger, amb el GD Interclube a Angola.

## Enllaços externs

* Nuno Fonseca, fitxa a ForaDeJogo
* National team data (en portuguès)
# Andreu Llauradó i Fàbregas

Andreu Llauradó i Fàbregas (Reus, 1840 - Barcelona, 2 d'abril de 1899) va ser un enginyer de forests català i expert en temes hidràulics i d'irrigació.
Va estudiar enginyeria a Madrid i al llicenciar-se va guanyar una càtedra a L'Escuela de Montes d'El Escorial el 1880. El 1892 va ser inspector general del cos d'enginyers forestals. Membre de la Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales de Madrid, de la Societé naturale d'agriculture de França, de la Imperial Agronòmica de Rússia i de la Societat Agrària de Llombardia, va rebre diverses condecoracions pels seus treballs: la Gran Creu de Carles III i d'Isabel la Catòlica a l'estat espanyol i d'altres de Rússia, de Portugal d'Itàlia i de França.
És conegut sobretot pel seu llibre Tratado de aguas y riegos publicat a Madrid el 1878 amb una edició revisada el 1884, on esbossà tot un programa d'aprofitament dels recursos hidràulics, obra de la qual se'n feren diversos resums en italià, francès, alemany, anglès i rus. Publicà estudis sobre canals de navegació als rius de l'estat espanyol i ponències i comunicacions a congressos sobre temes d'embassament d'aigües, aprofitament dels recursos naturals per fomentar la ramaderia i l'agricultura i estudis econòmics sobre temes hidràulics i agrícoles.

## Família

Andreu Llauradó fou sogre de Lluís Ferrer-Vidal i Soler i consogre de Josep Ferrer i Vidal i de Concepció Soler i Serra.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 387-388.

## Enllaços externs

* «Andreu Llauradó i Fàbregas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Tratado de aguas y riegos (2a ed.)
# Stefania percristata

Stefania percristata és una espècie de granota que es troba a Veneçuela i, possiblement també, al Brasil.

## Referències

* Señaris, C., MacCulloch, R. & La Marca, E. 2004. Stefania percristata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Serradora de Sorpe

La Serradora de Sorpe és una obra d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les serradores eren estructures industrials que permetien serrar longitudinalment els troncs dels arbres gràcies a la força de l'aigua del riu. Aquests troncs es transformaven en bigues o taules que formaven part del panorama visual de la zona en construccions tant domèstiques com industrials. La serradora fou construïda en fusta dins d'una estructura de pedra seca per fer front al gran cabal d'aigua. La teulada és de fusta i a dos vessants, a l'interior es conserva el carro o bancada i a l'exterior veiem restes de troncs que probablement també formaven part de l'estructura de l'edifici.

## Referències

* ↑ «Serradora de Sorpe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Maruina mollesi

Maruina mollesi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: Nou Mèxic (els Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Hawthorne (cràter)

Hawthorne és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 120 km de diàmetre. Porta el nom del novel·lista estatunidenc Nathaniel Hawthorne (1804-1864), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1979.

## Referències

* ↑ «Hawthorne». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 7 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Partit d'Unitat Nacional (Guinea Bissau)

El Partit d'Unitat Nacional (portuguès: Partido da Unidade Nacional, PUN) va ser un partit polític a Guinea Bissau.

## Història

El partit fou establert per Idrissa Djaló el 26 de juliol de 2001. A les eleccions legislatives de Guinea Bissau de 2004 el partit va rebre l'1.46% dels vots i no va obtenir cap escó. A les eleccions presidencials de Guinea Bissau de 2005 Djaló va acabar vuitè amb el 0,8% dels vots.
El partit va boicotejar les eleccions legislatives de Guinea Bissau de 2008, ja que Djaló afirmava que "la papereta no resoldrà cap dels grans problemes persistents al país". No es va presentar a les eleccions presidencials de Guinea Bissau de 2009 ni a les de 2012, però va donar suport el cop d'estat de 2012.

## Referències

* 1 2 Bogdan Szajkowski (2005) Political Parties of the World, p273
* 1 2 Peter Karibe Mendy (2013) Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, Scarecrow Press, p328
# Nucli de Vimbodí

Nucli de Vimbodí és una obra de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El nucli de Vimbodí possiblement es va formar als peus de l'antic castell, que hom pensa que era situat a l'indret de l'actual església de Sant Salvador, gòtica (del segle xiii al XVI, amb campanar del XIX). Ara com ara, però, l'eix vertebrador del nucli és el carrer Major, continuat pel carrer d'Anselm Clavé, carrer allargassat que travessa la vila d'un extrem a l'altre. A l'època en què el poble va estar emmurallat, els portals d'entrada estaven situats als dos extrems d'aquest carrer; eren els portals de Lleida i Major, que es van conservar fins a inici del segle xx, en què van ser enderrocats (el 1920 i 1939 respectivament).
Al llag del carrer Major podem veure encara un bon nombre de portals de pedra, amb arcs adovellats de mig punt o rebaixats, o amb llindes de pedra, la major part del segle xviii.
També hi trobem alguns passatges que donen accés des de petits carrers al carrer Major (3 passatges) o a la plaça Major (un passatge): solen ser formats per arcades de pedra a cada extrem i embigat de fusta en el seu recorregut.

## Història

El lloc de Vimbodí és documentat des de l'any 1079, com una de les afrontacions del terme de l'Espluga d Francolí. El 1151, el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV atorga carta de població a favor dels pobladors del terme de Vimbodí. El 1169, ja es esmentat el seu castell. El 1172, el rei Alfons I cedí el lloc i terme de Vimbodí al monestir de Poblet. Al segle xiii, el rei Jaume I confirma el lloc de Vimbodí com una de les possessions de Poblet. El segle xv, Poblet completa el seu domini amb la compra de la jurisdicció criminal del lloc. Vimbodí fou del monestir de Poblet fins al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nucli de Vimbodí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Awdat mowatin

Awdat mowatin (àrab: عودة مواطن, ʿAwdat muwāṭin, ‘El retorn d'un ciutadà’), comercialitzada en anglès com Return of a Citizen, és una pel·lícula dramàtica egípcia del 1986 dirigida per Mohamed Khan. Es va projectar fora de competició al 40è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1987.

## Sinopsi

Un home egipci que ha marxat als països del Golf Pèrsic per fer fortuna torna a la seva llar, però descobreix que els membres de la seva família passen per un mal moment.

## Repartiment

* Ahmed Abdelaziz
* Mervat Amin
* Yehia El-Fakharany
* Abdel Moneim Ibrahim
* Sherif Mounir
* Husien Sherbini
* Ibrahim Youssri
* Magda Zaki

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Return of a Citizen». festival-cannes.com. [Consulta: 24 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·Lícula a YouTube
# Awdaghost

Awdaghost, Awdaghosht, Aoudaghost o Tegdaoust (àrab: أودغست, Awdaḡust) fou una antiga ciutat de l'Àfrica Occidental, al sud-oest de la moderna Mauritània.
Fou fundada cap al segle v com a estació per les caravanes que creuaven el Sàhara, pels zenaga (sanhadja), prop del límit nord del regne de Ghana. Al segle x els sanhadja van conquerir part del regne de Ghana i va esdevenir la capital d'un estat poderós. El rei que hi governava entre 961 i 971 tenia més de 20 reis negres sota la seva sobirania i l'estat mesurava 60 dies de camí tant de llarg com d'ample. Al segle xi fou atacada (vers el 1050) pel Regne de Ghana i poc després per Ibn Yassin el fundador dels almoràvits, quan fou saquejada (1054/1055) i els habitants massacrats. En endavant el poder dels zenaga va entrar en declivi. Al començament segle xiii el seu regne fou envaït pels Susu i no és clar si van sortir del país o hi van romandre com a tributaris de l'imperi de Mali. Va romandre habitada fins al segle xvii.
Al-Bakrí la descriu al segle xi com una ciutat prospera i emprenedora, amb molta població, que tenia mesquites, edificis, barris amb jardins, mansions elegants i mercats. Al-Idrissí al segle xii parla d'una vila amb pocs habitants, sense gairebé comerç, i poblada de pastors. Sembla que a més dels atacs exteriors, la sequera va eliminar l'herba i els cultius.

## Referències

* ↑ Jim Hudgens, Richard Trillo. West Africa: The Rough Guide (en anglès). Harrap-Columbus, 1990, p. 332. ISBN 9780747100874.
* ↑ Mauricio Pastor Muñoz, Manuel Villar Raso. Las ciudades perdidas de Mauritania: expedición a la cuna de los Almorávides (en castellà). Fundación El legado andalusì, 1996, p. 63. ISBN 9788489016231.
# Mario Draghi

Mario Draghi (Roma, 3 de setembre de 1947) és un economista italià. Entre 1985 i 1990 va ser director executiu del Banc Mundial, i entre el gener del 2002 i el gener de 2006 va ser vicepresident, per Europa de la firma Goldman Sachs. Del 16 de gener de 2006 al 31 d'octubre de 2011, va ser governador del Banc d'Itàlia. Fou president del Banc Central Europeu des de l'1 de novembre de 2011 fins al 2019 i, entre el de febrer de 2021 i juliol de 2022 fou president del Consell de Ministres de la República Italiana.

## Biografia

Mario Draghi va estudiar a Roma amb els jesuïtes. El 1970 es va llicenciar en economia i comerç a La Sapienza, una de les universitats més prestigioses de la capital italiana. Més endavant entrà al Massachusetts Institute of Technology, on obtingué un doctorat en economia el 1976.

## Carrera internacional i paper a Goldman Sachs

Entre 1985 i 1990 va ser director executiu del Banc Mundial. Entre gener de 2002 i gener de 2006 va ser vicepresident, per Europa, amb càrrec operatiu, de Goldman Sachs, quart banc d'inversió del món. Mentre Draghi era vicepresident de Goldman Sachs International, un dels màxims responsables de la companyia a Europa, la companyia va assessorar a Kostas Karamanlís sobre com ocultar la veritable magnitud del dèficit grec. Aquesta ocultació del frau va conduir a la crisi financera a Grècia de 2010-2011. De fet, al juny de 2011, Draghi va ser preguntat en el Comitè Econòmic del Parlament Europeu per les seves activitats en Goldman Sachs, en relació a l'ocultació en Grècia.

## Governador del Banc d'Itàlia

El dia 29 de desembre de 2005 va ser nomenat governador del Banc d'Itàlia. Va abandonar el càrrec el 31 d'octubre de 2011 per a ocupar la presidència del Banc Central Europeu, en substitució de Jean-Claude Trichet.

## Referències

* ↑ Horowitz, Jason «Italy’s President Accepts Draghi Resignation, Calling for New Elections» (en anglès). The New York Times, 21-07-2022. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Público «Executivos de Goldman Sachs copan instituciones clave en la crisis». 01/11/2011. Público.
* ↑ «Señor Draghi, ¿ha infringido usted alguna ley?». la informacion.com [Consulta: 27 juny 2011]. Arxivat 2012-01-07 a Wayback Machine.
# Bakenbardi

Bakenbardi (rus: Бакенбарды, Patilles) és una pel·lícula de comèdia russa del 1990 dirigida per Iuri Mamin.

## Antecedents

La pel·lícula es va inspirar en les activitats del grup Pàmiat, que va sorgir a finals de la dècada de 1970 i es va fer àmpliament conegut a finals de la dècada de 1980 com un moviment ultra patriòtic i un destacat defensor del recentment ressuscitat nacionalisme rus. El grup va organitzar manifestacions de protesta contra el que van anomenar el "complot judeo-maçònic" per afeblir Rússia i va distribuir pamflets amb els noms i adreces de persones, sobretot escriptors i músics destacats, que havien de ser linxats com a enemics públics. Un d'aquests fullets va cridar l'atenció de Mamin, que el va mostrar al seu amic, l'escriptor Viatxeslav Leikin.

## Argument

Un petit poble de la Rússia posterior a la perestroika està plagat per grups de joves amb mentalitat ideològica. El grup Capella predica trencar tabús: relacions obertes, orgies sexuals, homosexualitat, vandalisme i música punk. Atemoreixen la ciutat diàriament. Per als més grans de la població Capella és el diable fet carn. Els únics que lluiten contra Capella són un grup de pinxos violents que es diuen "els Ullals". Un estudiant, Aleksandr, ha vingut a la ciutat amb un amic de la universitat per visitar la seva tieta i el seu oncle. Els joves arriben vestits com a cavallers de principis del segle XIX amb barrets de copa i capes, ambdós amb patilles i bastons. Són el club Puixkin l'objectiu sagrat del qual és la salvació de Rússia. En descobrir que la seva jove cosina ha fugit de casa per unir-se a Capella, l'Aleksandr va a buscar-la per intentar fer-lo raonar i tornar-la a la seva família. Després d'haver fracassat en el seu encàrrec i liderat per Viktor, el seu misteriós amic i mentor, Aleksandr fa un nou intent de salvar la ciutat i Rússia.
Els joves arriben al soterrani dels Ullals per parlar amb la colla. Trobant els homes una mica agressius, els joves seguidors de Puixkin mostren prodigioses habilitats de lluita amb bastons. Colpejats fins a la submissió i aclaparats per l'intel·lecte i les excel·lents maneres dels dos Puixkinistes, els Ullals reconeixen els seus nous líders.
Ara han de créixer les patilles i aprendre a lluitar amb un bastó... Sembla que res pot impedir que els dos joves fans de Puixkin tornin la moral, l'educació i l'ordre a la ciutat. Però el joc aviat es descontrolarà.

## Repartiment

* Viktor Sukhorukov com a Viktor
* Aleksandr Medvedev com a Alexander
* Artur Vakha com a Hertz
* Aleksandr Likov com a membre de Tusks
* Elena Nemtxenko com a tia Olia
* Viktor Mikhailov com a oncle Paixa
* Olga Alabixeva com a Lenka
* Anatoli Juravlev com a Tolian
* Olga Samarina com a Valkirie

## Premis

La pel·lícula va rebre el premi FIPRESCI de la Federació Internacional de la Premsa Cinematogràfica al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1990.

## Referències

* ↑ «Юрий Мамин, Официальный сайт - "БАКЕНБАРДЫ"». www.yurimamin.com. [Consulta: 16 gener 2017].
* ↑ Una polémica Concha de Oro para "Las cartas de Alou", La Vanguardia, 30 de setembre de 1990

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Baker (cràter)

Baker és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 109 km de diàmetre. Porta el nom de Joséphine Baker (1906-1975), ballarina estatunidenca nacionalitzada francesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Baker». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Bakhshi Khal

El Bakhshi Khal és un antic canal del districte d'Hugli (Hoogly) a Bengala Occidental, Índia. És el principal tributari del riu Rupnarayan en aquest districte. Rega la part de l'estat entre el riu Damodar i el riu Rupnarayan.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Banderola

Una banderola és un tipus de bandera. El seu origen són els estendards i penons medievals que s'utilitzaven com a decoració quan tenia lloc un fet destacat a la comunitat: un torneig, una justa o una cerimònia (inauguració, lliurament de premis, etc.). També es van utilitzar variants per identificar els guerrers en el camp de batalla, com les nobori o les sashimono. Han evolucionat cap al seu ús actual, com a anunci d'esdeveniments que tenen una connotació de prestigi —com ara exposicions, fires de mostres, trobades culturals, etc.

## Element de comunicació a l'exterior

Actualment s'utilitzen molt en publicitat exterior. Són suports allargats de lona sobre els quals se serigrafien anuncis o missatges publicitaris. Les banderoles s'exhibeixen en llocs públics i es col·loquen lligades a pals o fanals.
Per a aconseguir un impacte més gran, s'acostuma a desplegar una sèrie d'elles en un entorn reduït, ja sigui una via d'accés, costat de l'edifici o als voltants del lloc de celebració. Podem observar una sèrie de banderoles a l'entrada d'un centre comercial o un altre tipus d'establiment, per destacar i cridar l'atenció a distància.
Els missatges impresos a les banderoles han de ser necessàriament breus, per la qual cosa acostumen a fer referència directa al fet anunciat. A causa del limitat espai disponible, poques vegades reprodueixen imatges i es limiten a imprimir el nom o marca comercial de l'esdeveniment o eslògans publicitaris directes. Una altra característica de les banderoles situades unes darrere d'altres, és que permet dissenyar diferents missatges de manera que es complementen o reforcen. El logotip de l'esdeveniment també acostuma a ser inclòs com a targeta de presentació i punt de referència.
Es tracta d'un suport publicitari relativament barat, fàcil i ràpid de col·locar. Pot plantejar-se com una acció efímera, relacionada amb un esdeveniment puntual o amb alguna instal·lació o fet permanent (en aquest cas, serà necessari un manteniment de les banderoles que, pel fet de ser a l'aire lliure, pateixen les inclemències del temps).
A més, es poden retirar en finalitzar la celebració, i es poden reutilitzar per al mateix propòsit en altres localitats on hagi de tenir lloc.

## Vegeu també

* Cartell lluminós
# Andreu Jacob

Andreu Jacob Martinez Foglietti-Nordland (Barcelona, 1971), més conegut com a Andreu Jacob, és un músic i compositor català instal·lat a Noruega. Andreu Jacob és un rellevant compositor i orquestrador català que destaca en el camp de la investigació musical. Molt polifacètic ha desenvolupat el seu treball en música clàssica, jazz, flamenc i altres camps musicals així com en nombrosos mitjans com televisió i enregistraments d'estudi. És també productor i compositor de bandes sonores a nivell internacional per a cinema.
L'any 1995, a l'edat de 24 anys, rep el seu primer patrocinador internacional amb l'empresa Paiste, acord que finalitzarà l'any 2007 després d'acceptar la proposta de treballar amb el seu nou patrocinador Zildjian.
Va compondre la simfonia Expanding the Space al 57è Congrés Internacional Astronàutic "Expandir l'Espai" 2006, organitzat per Octubre Centre de Cultura Contemporània.
A Noruega ha compost part de les seves bandes sonores per a curts i llargmetratges per a produccions de cinema suec, noruec, rus, canadenc, americà i espanyol, convertint-se en un compositor de referència als països escandinaus.
Ha escrit música i ha treballat amb artistes gràfics i fotògrafs conceptuals, dins un projecte anomenat "KUNST art symbiosis".

## Referències

* ↑ «Andreu Jacob KUNST art music producer composer artist» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ «El sal dels estels». Arxivat de l'original el 2019-02-12. [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «Andreu Jacob forlater Rjukan - Radio Rjukan» (en noruec). [Consulta: 15 febrer 2019].
* ↑ «Andreu Jacob KUNST art music producer composer artist» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Official site web oficial Andreu Jacob (anglès)
# Stefania marahuaquensis

Stefania marahuaquensis és una espècie de granota de a família dels leptodactílids. Només es coneix que habiti el Cerro Duida i el Cerro Marahuaca a l'Estat d'Amazones, al sud de Veneçuela, a una altitud d'entre 340 i 1.200 metres. Els límits de la seva distribució es desconeixen; tot i això, les poblacions que es coneixen resten dins del Parc Nacional Duida-Marahuaca.
Viu entre les roques en marges boscosos de rierols. Carrega amb els ous i els joves a l'esquena i té un desenvolupament directe.

## Referències

* 1 2 «Stefania marahuaquensis» (en anglès). IUCN Red List. Celsa Señaris, Enrique La Marca. 2004. [Consulta: 30 agost 2014].
# Pere Bonastre i Canosa

Pere Bonastre i Canosa (Anglesola, Urgell, 12 de juny de 1817 - Madrid) fou un cantant.
Encara que sabem que va néixer a Anglesola no hi ha dades sobre quina va ser la seva formació, també és un dubte si el poble que es coneix com el de naixement és el poble natal de l'autor. Al 7 de setembre de 1840 va prendre possessió d'una de les places de tiple segon ubicada a la Capella Reial de la ciutat de Madrid, això va succeir amb la primerenca edat de vint-i-tres anys. Aquest càrrec el va poder mantenir fins al setembre de l'any 1868 quan es van produir els fets polítics que van desenvolupar amb el destronament i exili de la reina Isabel II a la ciutat de París.

## Referències

* ↑ HERRERA I LLOP, Lluís Marc. Música en silenci. Institut d'estudis Ilerdencs. Lleida: Diputació de Lleida, 2012, p. 54.

## Bibliografia

* RIERA, Joan. «Lérida en la música», Ciudad, 1972-1977.
* HERRERA I LLOP, LLuís Marc. Música en silenci. Fons musicals dels arxius de Lleida. Lleida: Institut d'Estudis Ilerdencs, 2012.