OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Art rupestre de Zuojiang Huashan

El paisatge cultural d'art rupestre de Zuojiang Huashan (en xinès: 花山 壁画; en pinyin: Huāshān Bìhuà) és una extensa àrea de pintures rupestres que es varen pintar en penya-segats de pedra calcària situats a Guangxi, al sud de la Xina. Aquestes pintures daten de fa centenars de segles i es troben a la riba oest del riu Ming (xinès: 明 江, pinyin: Ming Jiāng, literalment, 'riu brillant'), un afluent del riu Zuojiang. L'àrea, amb 38 llocs d'art rupestre que il·lustren la vida i els ritus del poble luoyue, forma part de la reserva natural de Nonggang i pertany a la ciutat de Yaoda, al comtat de Ningming. El 15 de juliol de 2016, el paisatge cultural d'art rupestre de Zuojiang Huashan fou inclòs a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.

## Característiques

Les pintures es troben entre 30 metres i 90 metres per sobre del nivell de l'aigua del riu. L'àrea principal pintada al llarg del penya-segat té una amplada d'uns 170 metres i una alçada d'uns 40 metres i és una de les pintures rupestres més grans de la Xina. Conté prop de 1900 imatges disposades en uns 110 grups. Les pintures són d'un color vermellós aconseguit utilitzant una barreja d'ocre vermell (hematites), cola animal i sang. Representen figures humanes i animals, juntament amb tambors de bronze, ganivets, espases, campanes i vaixells. Les figures humanes solen tenir entre 60 centímetres i 150 centímetres d'alçada, malgrat una arriba als 3 metres.
Es creu que les pintures daten d'entre 1800 i 2500 (entre el segle V aC i el segle II), o bé entre 1600 i 2400 anys. El període de les seves creacions, per tant, sembla haver acabat a la dinastia Han en la història de la Xina. Moltes de les pintures es pensa que il·lustren la vida i els rituals de l'antic poble Luoyue, habitants la vall del riu Zuo durant aquest període, i que es creu que són són els avantpassats dels actuals Zhuang. No obstant això, recents datacions amb carboni suggereixen que les pintures més antigues es van fer fa uns 16.000 anys mentre que les més properes tenen al voltant de 690 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Guo Hong, Han Rubin, Huang Huaiwu, Lan Riyong, and Xie Riwan: Types of Weathering of the Huashan Rock Paintings, in: Agnew, Neville, ed., Conservation of Ancient Sites on the Silk Road: Proceedings of the Second International Conference on the Conservation of Grotto Sites, Mogao Grottoes, Dunhuang, People's Republic of China, June 28-July 3, 2004. Los Angeles: The Getty Conservation Institute, 2010.
* 1 2 3 «Zuojiang Huashan Rock Art Cultural Landscape». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 21 juny 2017].
* 1 2 3 4 5 The Rock Painting of the Mountain Huashan, UNESCO World Heritage Tentative List
# Platja d'El Cuerno (Valdés)

La Platja de El Cuerno està en el concejo de Valdés, en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya) i pertany al poble de Bust. Està en la Costa Occidental d'Astúries, a la franja que rep la catalogació de Paisatge Protegit de la Costa Occidental d'Astúries.

## Descripció

La seva forma és lineal, té una longitud d'uns 80 m i una amplària mitjana de 10 m. El jaç està format per sorres torrades gruixudes i pedres. L'entorn és pràcticament verge, els accessos són per als vianants però molt difícils i inferiors a uns 700 m.
Per accedir a ella cal arribar al proper poble de Querúas abandonant la N 634 i prendre l'adreça de Busto seguint recte en la primera corba que apareix. A continuació hi ha una fila d'arbres i continuant uns 50 m es pot albirar la platja. Donada la dificultat d'accedir a peu, tal com es va indicar, que si es decideix per aquesta modalitat cal prendre moltíssimes precaucions i portar pantalons llargs per evitar burxades i rascades de matolls diversos, el millor és accedir per mar.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 75. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Mitjana heroniana

En matemàtiques, la mitjana heroniana H de dos nombres reals no negatius A i B s'expressa com:
    $H={\frac {1}{3}}(A+{\sqrt {AB}}+B)\,.$
Rep el seu nom d'Heró d'Alexandria, i s'usa per calcular el volum d'un tronc de piràmide o de con. El volum és igual al producte de l'altura del tronc per la mitjana heroniana de les àrees de les dues cares paral·leles que formen les seves bases.
La mitjana heroniana de dos nombres A i B és una mitjana ponderada de la seva mitjana aritmètica i la seva mitjana geomètrica:
    $H={\frac {2}{3}}\cdot {\frac {A+B}{2}}+{\frac {1}{3}}\cdot {\sqrt {AB}}\,.$

## Referències

* Bullen, P.S.. Handbook of Means and Their inequalities. 2nd. Dordrecht; Boston: Kluwer Academic Publishers, 2003. ISBN 978-1-4020-1522 - 9.
* Eves, Howard Whitley. Great Moments in Mathematics (Before 1650). Mathematical Association of America, 1980. ISBN 978-0 - 88385-310-8.

## Vegeu també

* Mitjana aritmètica
# Escorxador municipal de Vidreres

L'Escorxador municipal de Vidreres és una obra del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'una planta de forma rectangular amb façana desenvolupada i avançada en el seu cos central. La construcció està aïllada de les altres cases del carrer per un pati cercat.
La porta d'accés original conté un arc de mig punt d'obra i gelosies amb ornamentació entrellaçada feta de motllo d'obra. Una línia d'impostes de dit arc talla i ressegueix la façana en dues parts. Als marcs de la façana existeixen motllures verticals que delimiten les seves diferents parts.
La part posterior és de factura més senzilla, d'obra i coberta d'uralita.

## Història

És un edifici construït durant els anys 1895 - 1900 i reformat durant la dècada de 1980.
Actualment s'usa de magatzem municipal, juntament amb el pati del recinte de l'edifici, on hi ha aparcats vehicles de l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Escorxador municipal de Vidreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Vidreres convertirà l'antic escorxador en un espai polivalent i de promoció turística». Diari de Girona. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Al-Kuliya Al-Askariya

L'Al-Kuliya Al-Askariya (àrab: فريق الكلية العسكرية, Farīq al-Kulliyya al-ʿAskariyya, ‘Equip del Col·legi Militar’), conegut fins 1958 com a Al-Kuliya Al-Askariya Al-Malikiya (‘Col·legi Militar Reial’), fou un club iraquià de futbol de la ciutat de Bagdad.
El club va ser fundat l'any 1937 i desaparegué el 1991. Fou finalista de la primera competició disputada a l'Iraq el 1948-49. A més fou el primer guanyador del Campionat Central de Bagdad, la mateixa temporada. Es separà de la Federació el 1974, però continuà com a secció de l'exèrcit fins 1991.

## Palmarès

* Lliga de la Federació Central de futbol:
** 1948-49

## Referències

* ↑ «The Cup goes to Basrah». The Iraq Times, 08-04-1949.
* ↑ «Military College win Iraq Times Cup». The Iraq Times, 14-04-1949.
* ↑ «Iraq 1974/75», 25-07-2019.
* ↑ «Iraq - List of Champions». RSSSF.
# Recoletos

Recoletos és un dels 6 barris del Districte de Salamanca, a Madrid. En els seus límits s'hi troben edificis de gran rellevància com la Biblioteca Nacional, el Museu Arqueològic Nacional d'Espanya o l'Església de San Manuel Bueno Mártir. També és una important zona comercial d'articles de luxe, concretament al carrer de Serrano.

## Límits

El barri de Recoletos es troba limitat pel carrer Don Ramón de la Cruz al nord, Príncipe de Vergara i Menéndez Pelayo a l'est, Passeig de la Castellana i Passeig de Recoletos a l'oest i el carrer Alcalá al sud. Limita a l'oest amb els barris de Justicia (Centro) i Almagro (Chamberí), al sud amb el barri de Jerónimos (Retiro); al nord amb el barri de la Castellana i a l'est amb el de Goya, ambdós al Districte de Salamanca.

## Transports

Metro :
* Estació
* Serrano
* Velázquez
* Retiro
* Príncipe de Vergara

## Referències

* ↑ «Districtes de Madrid».

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
# Art sacre

La temàtica religiosa a l'art o art sacre és una denominació utilitzada per a produccions artístiques que tenen com a finalitat un culte religiós. A través dels segles l'art sacre s'ha portat a terme mitjançant obres de pintura, escultura o mosaic.
En el cristianisme les representacións més freqüents han estat les del baptisme, el judici final, la crucifixió i la resurrecció de Jesucrist. També es mostra la figura de la Mare de Déu i imatges extretes de la Bíblia.

## L'art sacre cristià europeu

La temàtica religiosa era comuna en l'edat mitjana europea, però molts dels grans mestres van aparèixer durant el Renaixement quan, entre d'altres Miquel Àngel va pintar la Capella Sixtina i va esculpir la Pietà, Gian Lorenzo Bernini creà les columnes de la Basílica de Sant Pere i Leonardo da Vinci pintà El Sant Sopar. Un dels temes cristians més comuns va ser el de la Verge Maria sostenint en braços el Nen Jesús. l'altre tema principal va ser el Jesús sobre la creu.
El gènere de l'art sacre va perdre força des del Renaixement, tanmateix, al segle xx Salvador Dalí va fer-ne obres molt conegudes com la Crucifixió. El pintor alemany Emil Nolde i el francès Georges Rouault també van practicar l'art sacre al segle xx.

## Art sacre musulmà

Per les prescripcions contra la idolatria, en l'art islàmic no es representen ni animals ni humans i l'art islàmic va desenvolupar formes geomètriques aràbigues, florals i cal·ligràfiques. És un art que tracta d'expressar conceptes fonamentals com la natura infinita de Déu.

## Art sacre tibetà-budista

La major part de l'art tibetà-budista està relacionat amb la pràctica del Vajrayāna. L'art tibetà inclou Thangka i Màndala, sovint incloent les pintures de Budes i Bodhisattva. Aquest art també inclou objectes metàl·lics com el vajra i el phurba.

### Art sacre budista l'Índia

Especialment destaquen dues coves pintades amb imatges de Buda, una d'elles és Ajanta del segle v, l'altra és Dunhuang.

## Referències

* ↑ Arte Sacro, historiayarte.net, Consulta: 29 de septiembre de 2008
* ↑ «History Of Buddhism». Historyworld.net. [Consulta: 6 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Fondazione Pro musica e arte sacra
* Museo Ralli
* Col·lecció de gravats religiosos digitalitzats a la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional de España
# Plectorhinchus playfairi

Plectorhinchus playfairi és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 90 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i el sud d'Oman fins a Sud-àfrica i Madagascar.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Pellegrin, J. 1914. Sur une collection de poissons de Madagascar. Bulletin de la Société Zoologique de France v. 39: 221-234.
* Smith, M.M. i R.J. McKay, 1986. Haemulidae. p. 564-571. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Miquel Montaña i Carrera

Miquel Montaña i Carrera (Lleida, 4 d'abril de 1931 - 13 de desembre del 2001) va ser un advocat i polític català.

## Biografia

Es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona i exercí molts anys com a advocat. Va rebre la medalla d'or del Col·legi d'Advocats de Lleida. També fou conseller local del Movimiento Nacional, paer segon d'Hisenda de 1971 a 1979, procurador a Corts Espanyoles franquistes per l'administració local (1971-1977) i paer en cap de Lleida pel terç familiar de 1974 a 1976. A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou candidat per la UCD al Senat d'Espanya, però no fou elegit. Posteriorment ingressà a Unió Democràtica de Catalunya i va ser elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 per les llistes de Convergència i Unió. De 1984 a 1988 va ser vicepresident de la Comissió Parlamentària del Síndic de Greuges del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Mor Miquel Montaña i Carrera, primer alcalde de Lleida de la transició, a l'edat de 70 anys». La Xarxa, comunicació local, 14-12-2001.
* ↑ Diputats II Legislatura

## Enllaços externs

* MIGUEL MONTAÑA CARRERA
* Fitxa del Congrés dels Diputats
* Diputats al Parlament a La Vanguardia, 4 de maig de 1984
# Ramanella obscura

Ramanella obscura és una espècie de granota que viu a Sri Lanka.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. 2004. Ramanella obscura. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Emil von Dungern

Emil von Dungern (26 de novembre de 1867 – 4 de setembre de 1961) va ser un metge internista alemany.
Von Dungern va néixer a Würzburg i morí a Ludwigshafen am Bodensee. En els anys 1910–11, E. von Dungern i Ludwik Hirszfeld descobriren l'heretabilitat del grup sanguini en el sistema ABO.

## Alguns escrits

* Amb Ludwik Hirszfeld: Über Nachweis und Vererbung biochemischer Strukturen. In: Zeitschrift für Immunitätsforschung und experimentelle Therapie, Bd. 4, 1910, S. 531–546
* Amb Ludwik Hirszfeld: Über Vererbung gruppenspezifischer Strukturen des Blutes. In: Zeitschrift für Immunitätsforschung und experimentelle Therapie, Bd. 6, 1910, S. 284–292.
* Amb Ludwik Hirszfeld: Über gruppenspezifische Strukturen des Blutes. In: Zeitschrift für Immunitätsforschung und experimentelle Therapie, Bd. 8, 1911, S. 526–562
# Campionat d'Europa de velocitat per equips femení

El Campionat d'Europa de velocitat per equips femenins és el campionat d'Europa de Velocitat per equips, en categoria femenina, organitzat anualment per la UEC. Es porten disputant des del 2010 dins els Campionats d'Europa de ciclisme en pista.

## Pòdiums de les Guanyadores

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| 2010 | França Sandie Clair Clara Sanchez | Regne Unit Victoria Pendleton Jessica Varnish | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte |
| 2011 | Regne Unit Victoria Pendleton Jessica Varnish | Ucraïna Liubov Xulika Olena Tsos | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte |
| 2012 | Lituània Gintarė Gaivenytė Simona Krupeckaitė | Rússia Dària Xmeliova Anastassia Vóinova | França Olivia Montauban Sandie Clair |
| 2013 | Rússia Elena Brejniva Olga Streltsova | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte | Regne Unit Rebecca James Jessica Varnish |
| 2014 | Rússia Elena Brejniva Anastassia Vóinova | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte | Països Baixos Elis Ligtlee Shanne Braspennincx |
| 2015 | Rússia Dària Xmeliova Anastassia Vóinova | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte | Països Baixos Elis Ligtlee Laurine van Riessen |
| 2016 | Rússia Anastassia Vóinova Dària Xmeliova | Espanya Tania Calvo Helena Casas | Lituània Simona Krupeckaitė Miglė Marozaitė |
| 2017 | Rússia Anastassia Vóinova Dària Xmeliova | Alemanya Kristina Vogel Miriam Welte Pauline Grabosch (q) | Països Baixos Kyra Lamberink Shanne Braspennincx Hetty van de Wouw (q) |

## Vegeu també

* Campionat del món de velocitat per equips femenins

## Enllaços externs

* Web de l'UEC Arxivat 2016-10-24 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
# Arnulphe d'Aumont

Arnulphe d'Aumont o Daumont (Grenoble, 27 de desembre de 1720 - Valença, 18 d'agost de 1800) va ser un metge i professor universitari francès, col·laborador de l'Encyclopédie.
Doctorat en medicina el 1744 a la Universitat de Montpeller, va ser testimoni de les fetes que la universitat va fer amb motiu de la convalescència i recuperació del rei Lluís XV i en va publicar l'obra Relation des fêtes publiques données par l'université de Montpellier, à l'occasion du rétablissement de la santé du roi, procuré par trois médecins de cette école (1744). Va ser nomenat un any més tard professor reial de la facultat de medicina de la Universitat de Valença del Delfinat, de la qual va esdevenir rector el 1772. El 1762 va publicar la seva obra Mémoire sur une nouvelle manière d'administrer le mercure dans les maladies vénériennes et autres on descrivia el seu mètode utilitzant llet escalfada d'animals per al tractament de les infermetats venèries. Tanmateix va escriure diversos articles de medicina pels volums III, IV, V, VI i VII de l'obra de Diderot i D'Alembert, l'Encyclopédie ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers.

## Referències

* ↑ Brun-Durand, 1901, p. 233.
* ↑ Dezeimeris, 1828, p. 210.

## Bibliografia

* Brun-Durand, Justin. Dictionnaire biographique et biblio-iconographique de la Drôme. Grenoble: Librairie Dauphinoise, 1901.
* Dezeimeris, Jean Eugène. Dictionnaire historique de la médecine ancienne et moderne. París: Béchet Jeune, 1828.
# Plectorhinchus polytaenia

Plectorhinchus polytaenia és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa oest de l'Índia, i des de les Filipines i Indonèsia fins a Papua Nova Guinea i el nord d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1852. Derde bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van Celebes. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië v. 3: 739-782.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McKay, R.J., 1984. Haemulidae. A W. Fischer i G. Bianchi (editors) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 2. FAO, Roma. pag. var.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Miquel Moragas i Pons

Miquel Moragas i Pons (Barcelona, 1912 – 1993) fou porter d'hoquei sobre patins, entrenador, àrbitre i dirigent.
Jugà amb el Maricel Sporting Club i la Unió Universitària, equip amb el qual es proclamà campió de Catalunya (1933). Al principi dels anys quaranta esdevingué àrbitre internacional i presidí el col·legi d'àrbitres de la federació catalana. També exercí tasques directives en aquesta federació, que presidí interinament durant uns mesos el 1944. Paral·lelament feu d'entrenador, posà en marxa l'Escola Nacional de Preparadors i, el 1947, es convertí en el preparador de la selecció espanyola dirigida per Joan Antoni Samaranch, que aconseguí el primer títol mundial de la seva història el 1951 a Barcelona. El 1952 fou nomenat president de la Federació Catalana d'Hoquei i Patinatge, que a partir del 1954 s'anomenà Federació Catalana de Patinatge, i el mateix any entrà com a vocal a la junta directiva de la federació espanyola. El 1956 deixà la presidència de la federació catalana i passà a ser president del comitè d'àrbitres de l'espanyola fins al 1957, any que fou designat president honorari de la de la Federació Catalana. Ja retirat de les tasques directives, durant els anys setanta presidí l'Agrupació Catalana de Preparadors d'Hoquei sobre patins.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Lleis constitucionals franceses de 1875

Les lleis Constitucionals Franceses de 1875 són les votades a França per l'Assemblea Nacional, elegida el 1871, entre febrer i juliol de 1875, mitjançant les quals es va instaurar definitivament la Tercera República francesa.
Anteriorment, de 1871 a 1873, s'havien aprovat lleis que resolien problemes puntuals, tal com la Llei de Rivet de 1871 (crea el càrrec de president de la República i estableix els seus poders), la Llei de Broglie de 1873 (modifica la modalitat de comunicació entre el President i l'Assemblea Nacional) i la Llei del 20 de novembre 1873 que estableix un mandat de 7 anys pel president.
Tres Lleis Constitucionals varen organitzar el règim republicà:
* La llei del 24 de febrer de 1875, sobre l'organització del senat.
* La llei del 25 de febrer de 1875, sobre l'organització dels poders públics.
* La llei del 16 de juliol de 1875, sobre les relacions entre els poders públics.
Va ser la primera i única vegada que una república francesa no va quedar definida o organitzada mitjançant una veritable constitució.
| « | «Les lleis Constitucionals de 1875 son una obra modesta, fruit de concessions mútues. L'experiència va demostrar que varen resultar més viables que altres constitucions més ambicioses» | » |
| — Nou Larousse Il·lustrat, 1898-1907, article «França», paràgraf «Constitutions» |||
Aquestes tres lleis serien lleugerament modificades o reformades. Aquestes reformes varen ser:
* Llei del 21 de juny de 1879. Deroga l'article 9 de la llei del 25 de febrer, que establia Versalles com a seu del Govern i de l'Assemblea Nacional.
* Llei del 24 d'agost de 1884. Reduir de 3 a 2 mesos l'elecció de les Càmeres Legislatives en cas de ser dissoltes. Reforma del Senat que passa a ser elegit integralment. La forma republicana de govern no pot ser objecte de revisió constitucional i els membres de les famílies que regnen França no són elegibles a la Presidència de la República.
* Llei del 10 d'agost de 1926, que estableix que l'autonomia en la gestió de comptes de la defensa nacional i amortització del deute públic té el caràcter constitucional.
No varen ser derogades fins a la promulgació de la constitució del 27 d'octubre de 1946, encara que foren suspeses de facto entre el 10 de juliol de 1940, data del vot de plens poders a Pétain que va establir un règim de col·laboració amb l'ocupant nazi, i la promulgació de la constitució de la Quarta República. La llei constitucional del 2 de novembre de 1945 va establir un govern provisional de la República Francesa, mantenint la inaplicabilitat de les lleis constitucionals de 1875 fins a l'aprovació de la nova Constitució.

## Enllaços externs

* La Tercera República al lloc de l'Assemblea Nacional Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (en Francès)
* Discursos i textos fonamentals del naixement de la Tercera República Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. (en Francès)
* Col·lecció de textes constitucionals de França (en Francès)
# Regió econòmica de l'Extrem Orient

La regió econòmica de l'Extrem Orient Rus (en rus: Дальневосто́чный экономи́ческий райо́н; dalnevostotxni ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia.
Aquesta regió limita a l'est amb l'oceà Pacífic, té com a principals ciutats Komsomolsk na Amure, Khabàrovsk, Iakutsk, i Vladivostok. Produeix maquinària, i entre altres sectors hi té importància l'explotació forestal, la pesca, la caça, i les pells. El ferrocarril transsiberià segueix el riu Amur i l'Ussuri acabant al port de Vladivostok.
Té una superfície de 6.216.000 km², amb una població de 7.463.000 hab. (una densitat de 1.2 hab./km²), dels quals el 76% és població urbana.

## Composició

* Óblast de l'Amur
* Districte Autònom de Txukotka
* Província Autònoma dels Hebreus
* Krai de Kamtxatka
* Krai de Khabàrovsk
* Óblast de Magadan
* Krai de Primórie
* República de Sakhà
* Óblast de Sakhalín

## Enllaços externs i referències

* Russia. The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. 2001-07 Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine.
* Centre of Studies of Public Policy, Universitat d'Aberdeen Arxivat 2007-01-22 a Wayback Machine.