OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Américo Castro

Américo Castro (Cantagallo, Brasil, 4 de maig de 1885 − Lloret de Mar, 25 de juliol de 1972) va ser un filòleg especialitzat en el Segle d'or espanyol. Vinculat al noucentisme i a la vida universitària, va destacar en l'edició i comentari d'obres clàssiques. Una de les seves tesis és que l'aportació musulmana i jueva a la península Ibèrica havia estat menystinguda per la cultura oficial, de caràcter cristocèntric, i per això va buscar antecedents conversos i al·lusions a altres religions entre els autors canònics, especialment en Cervantes. En la seva anàlisi del pensament heterodox, va aprofundir en l'obra d'Erasme i la seva influència a Espanya.

## Referències

* ↑ García Santa Cecilia, Carlos «Américo Castro, la inteligencia apasionada de un español polémico». El País, 03-05-1985 [Consulta: 20 juliol 2016].
* ↑ Sicroff, Albert A. «En torno a las ideas de Américo Castro». Actas del Quinto Congreso Internacional de Hispanistas / coord. per François López, Joseph Pérez, Noël Salomon, Maxime Chevalier, Vol. 1, 1977, pàg. 105-119 [Consulta: 20 juliol 2016].
# Desovo

Desovo (en macedònic Десово) és un poble situat al municipi de Dolneni, al centre de Macedònia del Nord.
L'any 2002 es va realitzar un cens, determinant que al poble hi havia una població de 1.026 habitants, dividits ètnicament de la següent manera:
* Albanesos: 289
* Bosniacs: 212
* Macedonis: 148
* Turcs: 8
* Serbis: 4
* Altres: 365

## Referències

* ↑ (macedònic)(anglès)Recensement de 2002
# Matraca

* No s'ha de confondre amb carrau.
Una matraca és un instrument musical de percussió. Segons el sistema de classificació d'instruments musicals de Hornbostel-Sachs es tracta d'un instrument idiòfon. És un instrument d'origen àrab sorgit de la combinació de mitraqa (martell) i táraq (colpejar). Aquest instrument consta d'una taula o una caixa de fusta amb diverses peces (martells) que se sostenen en un pont central. Quan es sacseja l'instrument els petits martells impacten contra ambdues bandes de la taula o caixa de fusta creant un soroll sec i repetit.
Aquest instrument s'emprava antigament durant la Setmana Santa en imitació del so de les campanes. S'utilitzava juntament amb el carrau i la maçola (o maça). Algunes matraques no estan formades per martells sinó per plaques que colpegen la placa central. La matraca és un instrument de construcció familiar. En diverses esglésies de Catalunya encara es conserven i s'utilitzen juntament amb les campanes com ara a Solivella, Sant Joan de les Abadesses i Castellterçol. També són utilitzades a diverses localitats del País Valencià com ara Sagunt, Torrent (Horta Oest) i l'Alboraia.
També es coneix com a maçoles, batzoles, roncador(a) i tenebres.

## Referències

* ↑ Giralt i Radigales, Jesús (dir.). Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 2001. ISBN 84-412-0232-X [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ Santana, Galdric «Les “matraques de campanar” en el paisatge sonor de la Setmana Santa a Catalunya». Revista d'Etnologia de Catalunya, n. 35, 2010, pàg. 172-180 [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ «La Matraca volverá a sonar por segunda vez en la Semana Santa saguntina desde su restauración». Las Províncias. [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ «Torrent y Alboraia recuperan la matraca». [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ https://dcvb.iec.cat

## Enllaços externs

* http://www.profesdemusica.es/matracas/Matracas1.pdf Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* Campaners.org, Matraques: bibliografia general.
Viccionari
# Évariste de Parny

Évariste de Parny (Saint-Paul, 6 de febrer de 1753 - París, 5 de desembre de 1814) vescomte de Parny (Saint-Paul, illa de la Reunió, 6 de febrer de 1753 - 5 de desembre de 1814), fou un poeta francés.
L'enviaren a l'estat francés als nou anys, i fou educat a Rennes; al 1771 s'enrola en l'exèrcit. Aviat, però, torna a la seua illa natal, on s'enamora d'una jove a la qual anomenava Eleonore. Son pare rebutja la seua unió amb Parny, i ella es casa amb un altre home. Parny torna a França, i publica Poésies érotiques el 1778.
També publica quasi alhora Voyage de Bourgogne (1777), escrit en col·laboració amb el seu amic Antoine de Berlín (1752-1790); Épître aux insurgents de Boston (1777), i Opuscules poétiques (1779). Al 1796 apareix La Guerre des Dieux, un poema a l'estil de Pucelle de Voltaire, dirigit contra el cristianisme.
Parny es dedica en els seus anys finals quasi completament a la sàtira religiosa i política. Fou elegit acadèmic al 1803, i el 1813 rep una pensió de Napoleó. El 1805 feu un extraordinari poema al·legòric que atacava a Jordi III, a la seua família i el seu entorn, amb el títol de Goddam! Goddam! par un French-dog.
Els poemes i elegies primerencs amorosos de Parny, però, demostren una notable tolerància i facilitat, molta tendresa, i una intuïció i enginy considerables. Una obra famosa, l'Elegia a una jove, sobreïx en el seu tipus.
Les seues Œuvres choisies es publiquen al 1827. Hi ha un esbós de Parny en Portraits contemporains de Sainte-Beuve.

## Referències

* Diversos autors (1910-1911).«Évariste Désiré de Forges, Vicomte de Évariste de Parny» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003. «Parny, Évariste Désiré de Forges, Vescomte de». Chisholm, Hugh, ed. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (anglès) (11a. edició). Encyclopædia Britannica, Inc.; actualment endomini públic.
# Sector terciari

El sector terciari d'una economia (també conegut com a sector dels serveis o també sector dels servicis) és una de les tres categories industrials d'una economia (les altres són: el sector primari, relacionat amb l'extracció i/o el desenvolupament dels recursos naturals, i el sector secundari, relacionat amb la indústria de manufactura).
Els serveis es defineixen en la literatura econòmica tradicional com a "béns intangibles", i són el conjunt d'activitats que busquen respondre a una o més necessitats d'un client, i poden ser serveis públics, privats o mixtos. El sector terciari inclou l'oferiment de serveis ja sigui a altres negocis i indústries o als consumidors finals. Aquest sector inclou les activitats de transport, distribució i venda dels béns d'un productor al consumidor, com és el cas de les vendes minoristes i majoristes. També inclou serveis personalitzats com ara l'entreteniment, restaurants, educació, bancs, turisme, els serveis de sanitat, les franquícies, els mitjans de comunicació i les companyies d'assegurances.
Entre finals del segle XIX i principis del segle XX les antigues indústries abandonaven els centres de les ciutats per traslladar-se a la perifèria, on es van desenvolupar els districtes industrials, on ja s'instal·laven les noves indústries, on el sòl era considerablement més barat que el centre de la ciutat i el transport de subministraments i productes acabats era molt més fàcil sense la congestió constant emblemàtica del centre, deixant lloc al centre per al sector terciari, que en alguns casos es convertien en el downtown (centre de la ciutat). Com a resultat d'aquesta migració, la fabricació va deixar de ser una part important de la barreja d'empreses del centre de la ciutat.
Des de la dècada del 1960, els països industrialitzats han experimentat un canvi substancial de llurs economies d'una concentració del sector primari o secundari cap a la concentració del sector terciari. Encara que la primera economia a seguir aquest camí va ser el Regne Unit, la velocitat amb què les altres economies han fet o estan fent aquesta transició cap al sector dels serveis (sovint coneguda com l'economia postindustrial), s'ha accelerat amb el temps.

## Vegeu també

* Servei de l'ecosistema

## Referències

* ↑ «"Servici", paraula normativa segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ «Sector terciari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sector terciari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fogelson, Robert M. Downtown: Its Rise and Fall, 1880–1950 (en angllès). New Haven, Connecticut: Yale University Press, 2003, p. 194-195. ISBN 0300090625.
# Riu Buzău

El riu Buzău (pronunciat en romanès: [buˈzəw]) és un riu a l'est de Romania, afluent del riu Siret. La seva longitud total és de 302 km, i la seva superfície de drenatge és de 5.264 km². La seva font es troba a les muntanyes dels Carpats del sud-est, a l'est de Brașov. El Buzău travessa els comtats romanesos de Brașov, Covasna, Buzău i Brăila. Desemboca al Siret a Voinești, prop de la seva confluència amb el Danubi, a l'oest de Galați.
El riu Buzău dona nom a dos municipis urbans: la ciutat de Buzău (cap del comtat de Buzău) i la ciutat d'Întorsura Buzăului, al comtat de Covasna. Întorsura Buzăului (que vol dir en romanès el gir de Buzău) rep el seu nom perquè es troba a prop d'un gran gir que fa el riu. Inicialment flueix cap al nord, però fa un gir sobtat cap al sud-est prop de la població.

## Ciutats i pobles

Les següents ciutats i pobles estan situats al llarg del riu Buzăo, des de la font fins a la boca: Vama Buzăului, Intorsura Buzăului, Situada Buzăului, Crasna, Siriú, Nehoiaşu, Nehoiu, Păltineni, Patarlagele, Panatau, Cislau, Vipereşti, Magura, Berca, Sapoca, Vernești, Mărăcineni, Buzău, Săgeata, Găvănești, Banița, Vișani, Câineni-Băi, Grădiștea, Racovița, Latinu.

## Afluents

Els següents rius són afluents del Buzău (des del naixement fins a la desembocadura):
Esquerra: Strâmbul, Urlatoarea Mare, Urlatoarea mica, Dălghiu, acris, Lădăuţi, Zăbrătău, Harţag, Sasu, Grămăticu, Tehereu, Ghiurca Mare, Căşoaca Mare, Basca, Ciptoraş, Sibiciu, Panatau, Ruşavăţ, Bălăneasa, Oleşeşti, Sărăţel, Pâclele (o Murătoarea Pâclei), Slănic, Blăjanca, Valea Largă, Сâlnău, Coștei, Valea Boului, Ghergheasa i Bold.
Dreta: Pârâul Feței, Pârâul Ilcii, Buzăiel, Ciumernic, Chichirău, Crasna, Izvorul Negru, Bradu, Siriul Mare, Bonțu Mare, Nehoiu, Cătiașul Plescari, Valea Rea, Muscel, Bâsca Chiojdului, Nișcov i Buzoel.

## Referències

* ↑ 2017 Romanian Statistical Yearbook, p. 13
* ↑ Buzau, e-calauza.ro
# Amorges I

* Cal no confondre aquest rei amb Amorges II, contemporani de Darios I de Pèrsia
Amorges (en grec antic: Ἀμόργης) va ser un rei dels saces (una branca dels escites) contemporani de Cir el Gran de Pèrsia.
Ctèsies, segons l'epítom elaborat per Foci, diu que Cir el Gran, rei de Pèrsia, va subjugar els medes, va rebre la submissió dels bactrians i després va atacar els saces i els va derrotar en una batalla cap a l'any 548 aC. Va fer presoner Amorges, però l'esposa del rei, Espàretra, va reunir els saces i va formar un exèrcit de 300.000 homes i 200.000 dones i va derrotar els perses. Va fer moltíssims presoners de l'exèrcit de Cir, fins i tot a tres dels seus cosins, i va organitzar un intercanvi. Amorges, un cop alliberat, es va fer amic de Cir, i Ctèsies afegeix que va ajudar el rei persa en la campanya de Lídia.
El 530 aC, Cir el Gran va lluitar contra els massàgetes i els derbices. Primer, Cir va derrotar el rei massàgeta Espargàpises que, quan va ser fet presoner, es va suïcidar per vergonya. Però la mare del rei, Tòmiris, va demanar suport als indis que van portar a la lluita els elefants; aquestos van espantar els cavalls perses, l'exèrcit es va desbandar i Cir va ser mortalment ferit per una llança el 4 de desembre del 530 aC. Amorges va arribar a la lluita en el darrer minut amb vint mil homes, que van salvar els perses i va derrotar els enemics, inclosos els indis. Cir, abans de morir va dividir l'Imperi entre els seus dos fills, i els va demanar que respectessin la seva mare i Amorges.
Els crítics creuen que Amorges va ser un personatge inventat per Ctèsies, que va convertir la tribu escita dels haumavarga (en grec antic: Ἀμόργιοι, 'els amorgis'), aliada dels perses, en el rei humarga (Amorges).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Amorges». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 juny 2021].
* 1 2 3 Shahbazi, A, Sh. «Amorges». Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 2 juny 2021].
# Ali Shafi

Ali Shafi (àrab: علي شافي) (Egipte, 10 d'abril de 1908 - valor desconegut) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Zamalek SC.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Itália 1934 Arxivat 11 August 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Ali Silem

Ali Silem (20 de desembre de 1947, Sfisef, Algèria) és un pintor algerià.

## Biografia

Ali Silem va néixer en una família originària de Taurirt-El-Hadjadj, At-Yanni. Entre 1969 i 1975, va estudiar a l'Escola des Belles Arts d'Alger. Des del 1972, ha participat a diverses exposicions col·lectives i presentà regularment, des de 1982, diverses exposicions personals a Algèria i després a França.
De 1985 a 1994, Ali Silem fou director de la col·lecció "Arts et Patrimoine" (1985-1994) de l'Empresa Nacional d'Arts Gràfiques (ENAG). El 1991, assumí l'ensenyament del mòdul de "tècniques d'impressió" à l'Escola de Belles Arts d'Alger.
Silem és l'autor de molts articles sobre pintura a Algèria, i ha il·lustrat moltes col·leccions de text i de poesia, incloses les de Lazhari Labtar, Hamid Tibouchi, Abdelmadjid Kaouah, Pius Ngandou N'Kachama, Mostefa Lacheraf, Abdelhamid Laghouati, i produeix llibres d'artistes Ali Silem et les livres d'artistes, Biblioteca municipal, Pau, 2003).

## Referències

* ↑ Artistes Algériens d'aujourd'hui, Galerie Issiakhem, Alger, 1986
* ↑ Signes et désert : Baya, Larbi, Silem, Koraichi, Martinez, Mesli, (préfaces de Silem, Ali Elhadj-Tahar, Christiane Achour, Rachid Boudjedra, Malika Bouabdellah, Michel-Georges Bernard, Arezki Metref et Françoise Liassine), Ipso, Bruxelles, 1989.
# Anabasine

L'anabasine és un alcaloide de piridina (3-(2-piperidil)piridina) que es troba en la planta Nicotiana glauca, un parent proper de la planta tabaquera comú (Nicotiana tabacum). Químicament és similar a la nicotina. Es seu ús principal és com a insecticida.
L'anabasine és una agonista del receptor nicotínic de l'acetilcolina. En dosis altes es produeix un bloqueig de la despolarització de la transmissió nerviosa que pot causar símptomes similars als de la intoxicació per nicotina.

## Referències

* ↑ Jacob, P. 3rd.; Yu, L.; Shulgin, A. T.; Benowitz, N. L. «Minor Tobacco Alkaloids as Biomarkers for Tobacco Use: Comparison of Users of Cigarettes, Smokeless Tobacco, Cigars, and Pipes». Am J Public Health, 89, 5, 1999, pàg. 731–6. DOI: 10.2105/AJPH.89.5.731. PMC: 1508721. PMID: 10224986.
# Dan Fante

Daniel Smart "Dan" Fante (19 de febrer de 1944 – 23 de novembre de 2015) era escriptor de novel·la, teatre i poesia de Los Angeles (Estats Units d'Amèrica).

## Biografia

Fou el segon fill de l'escriptor John Fante i de Joyce Smart. Va viure a Sedona (Arizona).
En castellà, l'editorial Sajalín ha publicat l'assaig biogràfic Fante : un legado de escritura, alcohol y supervivencia l'any 2012 (títol original Fante: A Family's Legacy of Writing, Drinking and Surviving, traducció de Federico Corriente Basús), i dues novel·les l'any 2011 traduïdes per Claudio Molinari: Mooch i Chump change novel·la amb què va debutar el 1996, als 52 anys. El protagonista és l'alter-ego de l'escriptor, "Bruno Dante".
Dan Fante es va morir a Los Angeles el 23 de novembre de 2015.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Dan Fante al catàleg online de l'editorial Sajalín» (en castellà). Sajalín. [Consulta: 26 novembre 2015].
* ↑ «Fitxa de "Chump Change" al catàleg online de l'editorial Sajalín» (en castellà). Sajalín, 2011. [Consulta: 26 novembre 2015].
* ↑ «"Mor Dan Fante, cronista de l'alcoholisme i la vida al límit", per Jordi Nopca». Diari Ara, secció Cultura, 23-11-2015. [Consulta: 26 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2013-09-20 a Wayback Machine.
# Megàpode de Reinwardt

El megàpode de Reinwardt (Megapodius reinwardt) és una espècie d'ocell de la família dels megapòdids (Megapodiidae) que viu en zones arbustives i de matoll a algunes illes del mar de Flores, illes Petites de la Sonda, illes Moluques fins a Buru i Seram, costa sud, oriental i occidental de Nova Guinea i illes properes, arxipèlag de les Louisiades, i costa nord i nord-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Megàpode de Reinwardt». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Sectors de Bucarest

El terme municipal de Bucarest (la capital de Romania) es divideix administrativament en sis sectors (en romanès sectoare), que tenen el seu propi alcalde i consell municipal, amb competències en els assumptes locals com els carrers secundaris dels sectors, els parcs, les escoles i els serveis de neteja. Cadascun dels districtes es divideix en barris (en romanès cartiere) que no tenen cap funció administrativa. La divisió administrativa de Bucarest en sectors és la següent:
* Sector 1: Băneasa, Pipera, Floreasca
* Sector 2: Pantelimon, Colentina, Iancului, Tei
* Sector 3: Vitan, Dudeşti, Titan, Centru Civic
* Sector 4: Berceni, Olteniţei, Văcăreşti
* Sector 5: Rahova, Ferentari, Cotroceni
* Sector 6: Giuleşti, Drumul Taberei, Militari, Crângaşi

## Referències

* ↑ Systems, Indaco «Hotărârea nr. 1127/1968 pentru delimitarea administrativ-teritorială a municipiului București*)» (en romanès). Lege5.
# ARC

* Per a altres significats, vegeu «ARC (desambiguació)».
ARC (o A.R.C.) fou una marca valenciana de motocicletes, fabricades a València pels germans Bonet entre 1954 i 1955.

## Història

Les ARC es començaren a vendre el 1954, després de tres anys d'assaigs en curses i carreteres de tota mena. Se'n fabricaren dues versions, Popular i Luxe, equipades ambdues amb dos temps i 125 cc, amb unes mesures de 54x54 mm. Les seves característiques eren aquestes:
* ES (Popular): motor de dos temps monocilíndric, refrigerat per aire, de 123,6 cc.; encesa i enllumenat per volant magnètic; canvi de tres velocitats amb comandament al peu; embragatge monodisc; quadre en tub d'acer; suspensió davantera amb forquilla telescòpica i posterior telescòpica amb ressorts; seient regulable.
* B (Luxe): el mateix motor que l'ES, de la qual se'n diferenciava per l'enllumenat (mitjançant rectificador de corrent per volant magnètic), les suspensions (telehidràulica davant i amortidors hidràulics darrere).
De l'ARC se'n construïren poques unitats, que es distribuïren per la comarca. A més a més, problemes derivats de la distribució n'impediren la continuïtat.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 305. ISBN 84-920886-5-6.
* 1 2 «La moto als Països Catalans». Fricandó motarra, 03-10-2008. [Consulta: 27 octubre 2010].
# Riu Bârlad

El Bârlad és un riu a l'est de Romania, afluent esquerre del riu Siret. La seva longitud total és de 207 km, i la seva superfície de drenatge és de 7,220 km².
El seu naixement es troba als turons baixos entre els rius Siret i Prut, al sud-oest de Iași. Flueix generalment cap al sud, a través de les ciutats de Negrești, Vaslui, Bârlad i Tecuci. El Bârlad travessa els comtats romanesos de Neamț, Vaslui i Galați. Desemboca al Siret prop de Suraia.

## Afluents

Els següents rius són afluents del riu Bârlad (des de la font fins a la desembocadura): [2]
Esquerra: Bozieni, Gârboveta, Hăușei, Găureni, Sacovăț, Velna, Stavnic, Rebricea, Uncești, Telejna, Vaslui, Crasna, Albești, Idrici, Văleni, Petrișoara, Banca, Bujoreni, Zorleni, Trestiana, Bărăță, Bârzotel, Jaravăț, Bârzotel Bălăneasa, Gârbovăț, Corozel
Dreta: Purcica, Poiana Lungă, Bârzești, Stemnic, Racova, Chițoc, Ghilăhoi, Chițcani, Pârvești, Horoiata, Simila, Valea Seacă, Tutova, Pereschiv, Lupul, Berheci, Blăneasa, Prisaca, Tecucel

## Referències

* ↑ 2017 Romanian Statistical Yearbook, p. 13
# Angela Carter

Angela Carter (Eastbourne, 7 de maig de 1940 - Londres, 16 de febrer de 1992) va ser una novel·lista i periodista anglesa, reconeguda per les seves obres feministes, de realisme màgic i de picaresca. En destaquen particularment les narracions The Bloody Chamber and Other Stories (1979) i per la novel·la Nights at the Circus (1984), que el 2012 va ser escollida la millor entre les guanyadores del Premi Memorial James Tait.
Tractà de temes contemporanis amb tècniques pròpies de la ciència-ficció o la novel·la gòtica, i sovint emprà recursos de la psicoanàlisi.
En català l'editorial Comanegra ha publicat una selecció dels seus contes, traduïts per Martí Sales.

## Obres de Ficció

Aquí es presenten algunes de les obres més rellevants per una versió detallada es recomana consultar la seva fixa a la Internet Speculative Fiction Database ISFD
* Shadow Dance (1966)
* The Magic Toyshop (1967)
* The Infernal Desire Machines of Doctor Hoffman (1973)
* Heroes and Villains (1969)
* The Passion of the New Eve (1977)
* Wise Children (1991)
Va escriure també el guió de la pel·lícula En companyia de llops, que va ser dirigida per Neil Jordan.

## Vegeu també

* Segona Onada del Feminisme (1960 -1980)
* Autores de ciència-ficció feminista
* Història de la Ciència-Ficció.

## Referències

* 1 2 «Angela Carter». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Angela Carter». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 25 febrer 2020].
* ↑ Ojeda, Júlia. «Crítica de Júlia Ojeda a l'obra de Carter a Les dones i els dies». Catalunya Ràdio, 08-01-2024. [Consulta: 9 gener 2024].

## Bases de dades especialitzades

* Third Edition of the Encyclopedia of Science Fiction - BB.DD. de CF en anglès.
* Internet Speculative Fiction Database - BB.DD. de CF en anglès.
* Science Fiction Awards Database - BB.DD. de CF en anglès.
* Terminus Trantor - BB.DD. de CF en castellà
* Worlds Without End - Escriptores de CF en anglès.
* Catàleg Arxivat 2009-04-02 a Wayback Machine. de la Biblioteca Nacional de Catalunya.
# Zalma

Zalma és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2008 tenia 94 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Zalma tenia 93 habitants, 38 habitatges, i 27 famílies. La densitat de població era de 256,5 habitants per km².
Dels 38 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,1% hi vivien parelles casades, en un 26,3% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 32,3% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 67,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.250 $ i la renda mediana per família de 21.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.917 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 10.842 $. Entorn del 32,4% de les famílies i el 35,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Zalma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Zalma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].