OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glutelina

Les glutelines són una classe de proteïnes del tipus de prolamina que es troben a l'endosperma de certes llavors de la família de les gramínies. Constitueixen un component important del conjunt de proteïnes anomenat col·lectivament gluten. La glutenina és la glutelina més freqüent, ja que es troba al blat i és responsable d'algunes de les refinades propietats farineres relacionades amb la retenció de gasos i cocció. També s'han identificat les glutelines de l'ordi i el sègol. Constitueixen el 35-45% de la massa de proteïnes de la farina més comú. Contenen molt àcid glutàmic, àcid aspàrtic, arginina i prolina.
Les glutelines són la forma principal d'emmagatzematge d'energia a l'endosperma dels grans d'arròs.
Aquesta classe es va diferenciar originalment de les prolamines per Thomas Burr Osborne segons la seva baixa solubilitat. L'anàlisi moderna ara considera les glutelines com una subclasse de prolamines de baixa solubilitat.
Les glutelines són solubles en àcids o bases diluïts, detergents, agents caotròpics o agents reductors. Són riques en aminoàcids hidrofòbics, amb un contingut de fenilalanina, valina, tirosina, prolina i leucina que correspon aproximadament al 45% de la seqüència d'aminoàcids amb el codi d'accés P04706.1, tot i que aquest perfil específic d'aminoàcids no és característic de totes les glutelines. Normalment hi ha glutelines d'alt pes molecular (HMW) i de baix pes molecular (LMW) en la majoria de les espècies de cereals. Aquestes proteïnes s'enllacen amb elles mateixes i amb altres proteïnes durant la cocció mitjançant enllaços disulfurs. Les glutelines LMW són similars a la Gliadina.
S'ha implicat una glutelina HMW (glutenina) de la tribu Tritícia com a agent sensibilitzador de la malaltia celíaca en individus que posseeixen el gen receptor de l'antigen HLA-DQ8 classe II. Aquesta tribu conté les espècies blat i civada.
Les glutelines tenen l'arrel del seu nom pel cereal que les origina:
| | Blat | Sègol | Civada | Ordi | Dacsa | Mill | Arròs |
| Glutelina | Glutenina | Secalina | Avenina | Hordeïna | Zeïna | Kafirina | Oryzenina |

## Referències

* ↑ «Identification of LMW glutenin-like genes from Secale sylvestre host.». Genetika, 41, 12, 2005, pàg. 1656–64. PMID: 16396452.
* ↑ Field JM, Shewry PR, Burgess SR, Forde J, Parmar S «The presence of high molecular weight aggregates in the protein bodies of developing endosperms of wheat and other cereals» (en anglès). Journal of Cereal Science 1(1), 01-01-1983, pàg. 33-41. DOI: 10.1016/s0733-5210(83)80006-x.
* ↑ Elwart J. A. D. «Amino acid analysis of glutenins and gliadins». J. Sci. Food Agric., 10, 3, 1967, pàg. 111–117. DOI: 10.1002/jsfa.2740180307. PMID: 6042168.
* ↑ «The toxicity of high molecular weight glutenin subunits of wheat to patients with coeliac disease.». Eur J Gastroenterol Hepatol, 18, 5, 2006, pàg. 483–91. DOI: 10.1097/00042737-200605000-00005. PMID: 16607142.
* ↑ Shang, H., Wei, Y., Long, H. et al. «Identification of LMW Glutenin-Like Genes from Secale sylvestre Host.» (en anglès). Russ J Genet, 41, 2005, pàg. 1372–1380. DOI: 10.1007/s11177-006-0009-4.
# Catàleg infraroig

L'acrònim IRC fa referència al Infrared Catalog, del que es va publicar un catàleg preliminar l'any 1969 per la NASA (SP-3047), obra de Neugebauer i Leighton, com a Caltech infrared catalog, posteriorment, l'any 1975 es publicà l'obra de O. L. Hansen i V. M. Blanco: Classificació de 831 fonts de dos micròmetres del cel al sud de +5 graus (Classification of 831 two-micron sky survey sources south of +5 degrees).

## Vegeu també

* SIMBAD, base de dades astronòmica

## Enllaços externs

* Plana del Vizier (anglès)
# Font d'Onofrio

La Font d'Onofrio (en croat, Onofrijeva Fontana; en italià, Fontana di Onofrio), a Dubrovnik (Croàcia), fou una creació del napolità Onofrio della Cava al segle xv (1438), quan feia l'aqüeducte de la ciutat de Ragusa.La Gran Font (ja que en realitat a la ciutat n'hi ha dues de creades per l'autor, la Gran o Velika, i la Petita o Mala) està situada a l'entrada de Dubrovnik per la Porta de Pile, vora les muralles, entre l'antic convent de Santa Clara, que data del segle xiii, l'església de Sant Salvador (Sveti Spas) i el convent franciscà, en una placeta al començament de l'Stradun, o carrer Gran. La font va patir destrosses al terratrèmol de 1667 i durant els bombardejos serbis de 1991-1992, però encara surt aigua pels seus 16 brocs.

## Referències

* ↑ «Velika Onofrijeva fontana». [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ «Onofrijeva fontana» (en croat). [Consulta: 19 juny 2022].
# Ukraïnka (Khabàrovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Ukraïnka».
Ukraïnka (en rus: Украинка) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 97 habitants.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Coll de la Parra

El Coll de la Parra és un coll a 858,2 m d'altitud del terme municipal de Tremp, a dins de l'antic terme de Sapeira. Està situat a l'extrem sud-oest del Serrat de la Sarga, a la carena que separa les valls del barranc d'Espills, al nord, i del barranc dels Masets.
# Breucs

Els breucs (en llatí breuci, en grec antic Βρευκοῖ) eren un poble de la baixa Pannònia, segons diuen Estrabó i Claudi Ptolemeu. Aquest poble tenia com a cap a Bató, i l'any 6 va sublevar-se contra els romans. El governador de Mèsia, Aulus Cecina Sever, va marxar contra ells ràpidament i els va derrotar després d'una dura batalla on van morir moltes de les seves tropes, però va haver de tornar a Mèsia on es produïen incursions dels dacis i dels sàrmates.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Breuci». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 529-530.
# Carvoeiros

Carvoeiros és una vila al nord de l'illa de São Nicolau a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 4 kilòmetres al nord de Ribeira Brava.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Castell d'Hollenfels

El Castell d'Hollenfels (en francès: Château de Hollenfels) situat a la vila d'Hollenfels, la seva història es remunta al segle xi, és un dels castells situats a la vora del riu Eisch a l'anomenada Vall dels Set Castells en el centre de Luxemburg. Avui dia s'utilitza com a centre d'activitats per als joves.

## Localització

Situat en l'extrem sud de la vila] d'Hollenfels, el castell es troba molt per damunt del riu Eisch. Un camí amb escarpades escales i ponts de fusta condueix als peus del castell, on els buits a la roca es poden veure, la qual cosa explica l'origen del nom del castell, que significa literalment «escarpat en buit». De fet, hi ha diversos túnels que corren per sota els penya-segats del castell. L'accés al castell s'efectua pel mig d'un pont de maó sobre el fossat defensiva.

## Història

La primera menció d'Hollenfels va ser el 1129 quan a Ludolf, senyor d'Hollenfels, se li van donar els drets d'aigua de l'abadia de Marienthal que es troba a solament 400 metres de distància. La majestuosa torre, de 39 metres d'alçada, amb les seves sales gòtiques sumptuoses a les quals s'arriba pel mig d'una escala de cargol va ser construïda el 1380. Al nivell més baix està situat la cambra-forn, ve després la sala de servidors de menjador, la sala gòtica dels senyors del castell junt amb una capella, que utilitzaven de vegades com un dormitori, i finalment la sala d'armes a la part superior. Les cambres tenen impressionants xemeneies, finestres amb un retrocés als massissos murs i una sèrie d'escultures.
Fins al 1477, el castell va pertànyer als senyors d'Hollenfeld i Elter. Després es va convertir successivament en la propietat de Raville d'Ansembourg, Greiffenklau, Raugraves de Salm, von Thinner, von Hohenstein i Brouckhoven-Hohenstein. A la dècada de 1680, el castell va ser capturat pels francesos, i tornat pels espanyols i finalment recapturat pels francesos. La mansió a la part nord-oriental de la torre de l'homenatge es va afegir el 1729 i va ser tornat a dissenyar amb un acabat barroc el 1921. L'any 1929, quan el castell estava caient en ruïna, es van realitzar treballs de restauració per l'arquitecte luxemburguès J. Schoenberg. Entre 1945 i 1948, el castell va ser utilitzat com un campament per a presoners de guerra. El 1948, l'Estat luxemburguès va adquirir l'edifici i va crear un alberg juvenil.

## Referències

* ↑ «Hollenfels General Information» (en anglès). Dr. Hostel Travel Guide. Arxivat de l'original el 2011-08-20. [Consulta: 13 octubre 2015].
* 1 2 3 «Château de Hollenfel» (en francès). Wunnen magazine, 11-09-2009. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «Les Châteaux de la Vallée de l'Eisch» (en francès). P&T Luxembourg. Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «Château de Hollenfels». www.darkplaces.org. [Consulta: 13 octubre 2015].

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Font d'Urso

La Font d'Urso és una font del terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà, a l'antic terme ribagorçà de Sapeira, en territori del poble d'Esplugafreda.
Està situada a 850 m d'altitud, dins de la Balma d'Urso, la spelunca fracta (cova trencada) que dona nom al veí poble d'Esplugafreda. És a l'esquerra del barranc dels Botets, al sud-est d'Esplugafreda, a los Obacs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ukraïnskaia

Ukraïnskaia - Украинская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, a la vora del riu Txelbas, a 22 km al sud de Pàvlovskaia i a 117 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany a aquest municipi l'stanitsa de Staroleuixkovskaia.
# Clorur d'or(III)

El clorur d'or(III), tradicionalment anomenat clorur àuric, és un compost químic inorgànic compost d'or i clor. Té la fórmula molecular Au₂Cl₆. Els nombres romans de la fórmula indiquen que l'or té un estat d'oxidació de +3, el qual és el comú en els compostos d'or. Hi ha altres clorurs d'or segons quin sigui el seu estat d'oxidació. El clorur d'or(III) és molt higroscòpic i molt soluble en aigua i també en etanol. Es descompon per sobre dels 160 °C o a la llum.

## Preparació

El clorur d'or(III) sovint es prepara passant gas clor sobre pols d'or a 180 °C:
    2 Au + 3 Cl₂ → 2 AuCl₃

## Reaccions

En contacte amb l'aigua, AuCl 3 forma hidrats acídics i la base conjugada [AuCl 3(OH)]− . Es pot reduir pel Fe2+ i causa la precipitació d'or elemental.
AuCl₃ anhidre es comença a descompondre a clorur d'or(I) al voltant de 160 °C; tanmateix, experimenta desproporcionació a temperatures més altes per donar or metall i AuCl₃.
    AuCl₃ → AuCl + Cl₂ (>160 °C)
    3 AuCl → AuCl₃ + 2 Au (>420 °C)
AuCl₃ reacciona, per exemple, amb àcid clorhidric per a formar àcid cloroàuric (HAuCl 4):
    HCl + AuCl 3 (aq) → H+ + [AuCl 4]−
El clorur d'or(III) és el punt de partida per a la síntesi de molts altres compostos d'or. Per exemple, reacciona amb cianur de potassi i produeix K[Au(CN)₄]:
    AuCl 3 + 4 KCN → K[Au(CN) 4] + 3 KCl

## Aplicacions en la síntesi orgànica

AuCl₃ catalitza diverses reaccions, malgrat que no s'han comercialitzat les transformacions. Les sals d'or(III) especialment Na[AuCl₄] proporciona una laternativa a l'ús de sals de mercuri(II):
Alguns alquins experimenten aminació en presència del catalitzador Or(III). L'or catalitza l'alquilació de certs anells aromàtics i la conversió de furans a fenols. Per exemple:

## Referències

* 1 2 Egon Wiberg; Nils Wiberg; A. F. Holleman Inorganic Chemistry. 101a ed.. Academic Press, 2001, p. 1286–1287. ISBN 0-12-352651-5.
* ↑ G. Dyker, An Eldorado for Homogeneous Catalysis?, in Organic Synthesis Highlights V, H.-G. Schmaltz, T. Wirth (eds.), pp 48−55, Wiley-VCH, Weinheim, 2003
* ↑ Y. Fukuda and K. Utimoto «Effective transformation of unactivated alkynes into ketones or acetals with a gold(III) catalyst». J. Org. Chem., 56, 11, 1991, pàg. 3729. DOI: 10.1021/jo00011a058.
# Mystus nigriceps

Mystus nigriceps és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Malàisia, Singapur i Indonèsia (Sumatra, Java i Borneo).
Els mascles poden assolir els 19,8 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T.R. 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.
# Carl E. Brown

Carl E. Brown (Toronto, 1959) es un fotògraf, cineasta experimental, alquimista i escriptor canadenc. El seu estil es caracteritza per treballar el negatiu directament, de forma plàstica i reinventant les eines convencionals del cinema. Les imatges resultants son de colors vibrants i saturats, alliberant l'espai fílmic de qualsevol relació amb la realitat o voluntat d'explicar cap història i encaminant l'obra cap a una realitat autònoma. L'ús de la química per crear paisatges visuals de tons i ritmes concrets és el que defineix els seus films.
Brown estudia filosofia i psicologia a la Universitat de Toronto durant dos anys abans de pasar a estudiar cinema al Sheridan College, estudis que va completar l'any 1982.
La seva obra conté gairebé vint pel·lícules que han estat projectades en diferents festivals arreu d'America, Europa i Asia. Tanmateix, també van ser part d'una exposició retrospectiva al Louvre anomenada "Experiences chromatiques del cinema contemporani" l'any 1995.
Ha colaborat amb el cineasta experimental Michael Snow en diverses ocasions, originant peces com Cloister (1991), on Snow va treballar en el so, o Brownsnow (1994).

## Filmografia

Mine's Bedlam (1980) - 8 mins
Urban Fire (1982) - 15 mins
Full Moon Darkness (1985) - 90 mins
Condensation of Sensation (1987) - 72 mins
Cloister (1989) - 31 mins
Drop (1989) - 4 mins
Re:Entry (1990) - 87 mins
Sheep (1991) - 7 mins
Air Cries "Empty Water" (1993) - 120 mins
The Red Thread (1993) - 60 mins
Misery Loves Company (1993) - 61 mins
Brownsnow (1994) - 134 mins
Le Mistral, Beautiful But Terrible (1997) - 111 mins
Fine Pain (1999) - 58 mins
Two Pictures (1999) - 12 mins
neige noire (2003) - 64 mins
L'invitation au Voyage (2003) - 33 mins
Triage (2004) - 30 mins
Blue Monet (2006) - 53 mins
Quiet Chaos of Desire (2007) - 4 mins
Memory Fade (2009) - 35 mins

## Referències

* ↑ «Carl E.Brown | Experimental Cinema Wiki» (en castellà). Notícias y recursos de cine experimental. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Carl E. Brown - REVOIR». [Consulta: 25 octubre 2021].
# Quercus × schuettei

Quercus × schuettei (o Quercus schuettei), conegut com a roure de Schuette, és una espècie híbrida, que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs.

## Descripció

Quercus × schuettei és un arbre que assoleix als 15-21 m amb una forma de creixement cònic, que es troba típicament en zones humides com les ribes dels rius. Disponible en vivers comercials, es planta com a arbre de jardineria o arbre de carrer i és especialment adequat per als jardins pluvials. Tolera els sòls argilosos i l'erosió i és relativament resistent a les plagues. El roure de Schuette produeix abundants glans que la fauna silvestre en gaudeix. El fullatge de tardor es torna marró groguenc.

## Distribució

Quercus × schuettei és una espècie híbrida natural de Quercus bicolor i Quercus macrocarpa, i se'l troba quan les àrees de distribució de Q. bicolor i Q. macrocarpa se superposen. És originària dels estats estatunidencs d'Illinois, Indiana, Iowa, Kentucky, Michigan, Minnesota, Missouri, Nova York, Ohio, Oklahoma, Vermont i Wisconsin, i de les províncies canadenques d'Ontario i Quebec.

## Taxonomia

Quercus × schuettei va ser descrita per William Trelease i publicat a Proceedings of the American Philosophical Society 56: 51, a l'any 1917.

### Etimologia

Quercus: Nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
x schuettei: epítet

## Referències

* 1 2 3 «Quercus × schuettei» (en anglès). missouribotanicalgarden.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ «Quercus × schuettei Trel.» (en anglès). Plants of the World Online. Board of Trustees of the Royal Botanic Gardens, Kew, 2017. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Quercus × schuettei». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 novembre 2020].
# Fiare Banca Etica

Fiare Banca Etica és un banc cooperatiu resultant de la unió de la Fundació espanyola FIARE (Fundación Inversión y Ahorro Responsable) i la italiana Banca Popolare Etica. És un banc cooperatiu de referència a Europa i té més de 42 000 persones associades.

## Referències

* ↑ «Fiare Banca Etica — Qui som — La nostra història». Fiare Banca Etica. [Consulta: 3 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Fiare Banca Etica (en català)
# Ajax

«Ajax» té aquests significats:
* Ajax d'Amsterdam, club de futbol de la ciutat holandesa d'Amsterdam.
* Ajax (programació), abreviatura de (Asynchronous JavaScript + XML)
* Ajax (Ontario), ciutat del Canadà.
* (1404) Ajax, asteroide.
* Ajax, producte de neteja.

## Paraules relacionades

* Àiax, nom donat a dos herois grecs.
Viccionari
# Laminium

Laminium (grec Λαμίνιον) fou una ciutat dels carpetans (o segons alguns dels oretans) a Hispània i després del convent jurídic de Cartago Nova i de la província Cartaginense. Inicialment fou ciutat estipendiària (tributària). Dins del seu terme estava el naixement del riu Anas (Guadiana).
Encara no es coneix l'emplaçament exacte de la ciutat. Diversos autors consideren com a tal un lloc dins dels termes d'Alhambra o Daimiel a Ciudad Real, o bé Oretana, Munera, Ossa de Montiel o Villarrobledo a Albacete.

## Referències

* ↑ Cortéz y López, Miguel. Diccionario geografico-historico de la España antigua, Tarraconense, Bética, y Lusitana (en castellà), 1835, p. 147.
# Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs

El Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs (en castellà i originalment Cuerpo Facultativo de Archiveros, Bibliotecarios y Arqueólogos) és una institució espanyola -confirmada el 1964 com a cos de funcionaris públics- creada en 1858 a l'escalf de la Llei Moyano de l'any anterior, encarregada de l'organització dels arxius, biblioteques i museus dependents del Ministeri de Foment, i, un cop transferides les competències, del ministeri d'Instrucció Pública, i de la resta de successius departaments ministerials amb competències. Inicialment conegut com a Cuerpo Facultativo de Archiveros-Bibliotecarios, el 1867 va ampliar els seus àmbits, canviant aleshores el seu primer nom pel de Cuerpo Facultativo de Bibliotecarios, Archiveros y Anticuarios; en 1897 va tornar a canviar de denominació prenent la de Cuerpo de Archiveros, Bibliotecarios y Arqueólogos. La seva creació va suposar la institucionalització de les respectives professions.

## Referències

* 1 2 Torreblanca López, 2009, p. 15.
* ↑ Torreblanca, 2017, p. 27.
* ↑ «El acceso de los archiveros a las plazas en la Administración Pública». A: Recomendaciones sobre el acceso a las plazas de archiveros de las universidades. Confederación de Archiveros de Universidades Españolas, p. 3-24 [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ García Ejarque, Luis «La formación profesional de los bibliotecarios en España». Boletín de la ANABAD. Confederación de Asociaciones de Archiveros, Bibliotecarios, Museólogos y Documentalistas, ANABAD, Vol. 24, Núm. 3-4, 1974, pàg. 3-11. ISSN: 0210-4164 [Consulta: 9 octubre 2018].

## Bibliografia

* Torreblanca López, Agustín. El cuerpo facultativo de Archiveros, bibliotecarios y arqueólogos. 1858-2008. Historia burocrática de una institución sesquicentenaria. Madrid: Subdirección General de Publicaciones, Información y Documentación. Ministerio de Cultura, 2009. ISBN 978-84-8181-392-0.
* Torreblanca López, Agustín; Ladero Quesada, Miguel Ángel (dir.). El medievalismo español de la Restauración y el Cuerpo Facultativo de Archiveros (1875-1930). (tesi doctoral). Madrid: Servicio de Publicaciones de la Universidad Complutense de Madrid, 2015 [Consulta: 9 octubre 2018]. Arxivat 2018-10-10 a Wayback Machine.
# Mystus montanus

Mystus montanus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia: Kerala, Karnataka, Maharashtra, Madhya Pradesh i Assam.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol. 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Roberts, T.R. 1994. Systematic revision of Asian bagrid catfishes of the genus Mystus sensu stricto, with a new species from Thailand and Cambodia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):241-256.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cap de l'Obaga de la Fenosa

El Cap de l'Obaga de la Fenosa és una muntanya de 718 metres que es troba al municipi de la Baronia de Rialb, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ferecetoteri

El ferecetoteri (Ferecetotherium kelloggi) és una espècie extinta de mamífers marins de la família dels fisetèrids, l'única del gènere Ferecetoteri. Visqué durant l'Oligocè i se n'han trobat fòssils a l'Azerbaidjan. Aquesta espècie propera al catxalot fou descrita el 1970 i el seu nom específic és en honor de Remington Kellogg, un eminent especialista dels cetacis fòssils.
# Garbagnate Milanese

Garbagnate Milanese és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la ciutat metropolitana de Milà. L'any 2004 tenia 27.167 habitants.
# Lamium amplexicaule

Lamium amplexicaule és una planta del gènere Lamium que és planta nativa d'Europa, Àsia i nord d'Àfrica. Alguns noms comuns en català són: flor-robí, galleret, mataporc, ninois, peu de gall, peu de nostre senyor o tinya negra.
És de creixement lent i fa entre 10 i 25 cm d'alt, amb tiges toves finament piloses. Les fulles són oposades i fan entre 2 i 3 cm de diàmetre. Les flors són rosades o porpres, d'entre 1,5 i 2 cm de llargada. El seu epítet específic amplexicaule vol dir que les fulles agafen la tija.
Fulles, tija i flors són comestibles, amb un gust semblant a l'api.

## Referències

* ↑ «BSBI List 2007» (xls). Botanical Society of Britain and Ireland. Arxivat de l'original el 2015-01-25. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ «Lamium amplexicaule». floracatalana.net. Arxivat de l'original el 2018-04-02. [Consulta: 1r abril 2018].

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Photo gallery