OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isidoro Fernández Flórez

Isidoro Fernández Flórez, més conegut pel pseudònim periodístic i literari de Fernanflor (Madrid, 1840 - íd., 1902), va ser un escriptor, periodista, crític d'art i humorista espanyol.
Va estudiar a l'Institut San Isidro de Madrid i, aconsellat pel seu amic l'escriptor José Fernández Bremón, va decidir dedicar-se a la literatura en comptes de la carrera militar. Va usar el pseudònim cavalleresc de "Fernanflor".
Començà com a periodista a La Ilustración de Madrid més o menys cap a 1870 i va anar després redactor d' El Imparcial, fent-se cèlebres les cròniques que redactava sota l'àlies de "Un Lunático", i d'ell va partir la idea de publicar Los Lunes de El Imparcial. En 1879 va aconseguir que alguns dels seus companys en aquest periòdic s'embarquessin en la fundació d'un nou, el diari El Liberal i a les seves pàgines va publicar crítica d'art i literària i les "Entrepáginas", en una línia semblant a la de Los Lunes de El Imparcial; també fou redactor de La Razón Española i col·laborador de La Ilustración Española y Americana de Madrid i, amb cròniques setmanals durant vuit anys, de La Ilustración Ibérica de Barcelona, cosa que va abandonar quan li van donar un seient en el consell d'administració d' El Liberal. També va ser col·laborador de La España Moderna i del setmanari El Arte. Va escriure assaigs literaris i estudis sobre José Zorrilla i Manuel Tamayo y Baus. En 1898 va ingressar en la Reial Acadèmia de la Llengua. Pòstuma, el 1907, va aparèixer una recopilació d'articles: Periódicos y periodistas. Al marge de la seva labor literària i periodística, també va prendre partit a favor del republicanisme i va arribar a ser governador civil de Guipúscoa durant tres mesos en 1872.
Com a narrador va ser un àgil contista, aficionat als temes mundans, que va tractar de forma satírica i freqüentment humorística, encara que també conrea de vegades el relat de tema tràgic, ombrívol i fins i tot truculent. Són dos principalment les seves col·leccions d'aquest gènere: Cuentos rápidos (Barcelona, 1886) i Cuentos (1904). Altres obres seves són Cartas a mi Tío (Madrid, M. Romero, 1903)

## Referències

* ↑ «Fernanflor». Nuevo Mundo, 16-04-1902.
* ↑ Isidoro Fernández Florez a mcnbiografias
* ↑ El Liberal a l'Hemeroteca de la BNE
* ↑ Isidoro Fernández Flórez al web de la RAE
# La Valle (Wisconsin)

La Valle és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 326 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Valle tenia 326 habitants, 132 habitatges, i 88 famílies. La densitat de població era de 299,7 habitants per km².
Dels 132 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 42.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.953 $ mentre que les dones 19.167 $. La renda per capita de la població era de 16.823 $. Cap de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Valle» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Valle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Flexibilitat

La flexibilitat és la capacitat que posseeix un objecte o sistema d'adaptar-se a una nova situació. També es designa flexibilitat com la qualitat del que és flexible, i aquesta com la capacitat o disposició que té qualsevol cosa de deformar-se sense trencar-se.
El terme té aplicació en diversos àmbits lingüístics.

## Materials

En elasticitat i resistència de materials, la quantitat de deformació o desplaçament que té un objecte per unitat de força o tensió que se li aplica. Aquest concepte serveix tant si l'objecte ha sigut flexionat, estirat, o comprimit a causa de qualsevol tipus de força externa. En materials i estructures la flexibilitat seria el concepte invers al de rigidesa.

## Teoria de sistemes

A la teoria de sistemes hi ha diversos camps científics i tecnològics (biologia, ecologia, psicologia, economia, organització de la producció, etc.) la flexibilitat d'un sistema es determina per la seva capacitat d'adaptació a un nou ambient o a unes noves condicions.

## Fisiologia

Dins del món de l'esport o la fisiologia, s'entén per flexibilitat la qualitat que té l'esportista i/o els músculs d'estirar-se a fi d'adaptar-se a un nou valor d'amplitud de moviments.
A la fisiologia dels vertebrats, inclosos els humans, la mesura de la distància quantitativa entre la posició flexionada i la posició expandida d'un múscul (o un grup de muscles) es denomina flexibilitat.
De forma general també es pot definir com la capacitat que tenen els músculs d'adaptar-se mitjançant el seu allargament a diferents graus de moviment articular. Pel que podem entendre com a millora de la flexibilitat a l'augment del grau de moviment articular ja sigui de manera forçada (mitjançant una força externa per aconseguir un major grau d'amplitud) o de manera natural (mitjançant les forces internes de la persona).
La majoria dels esportistes exerciten molt la qualitat de flexibilitat, per la necessitat d'un millor nivell físic.
S'anomena contorsionisme a l'art de desenvolupar una gran flexibilitat, superior a l'habitual.
Viccionari
# Setge de Baiona

El Setge de Baiona de 1374 fou una de les batalles de la guerra dels Cent Anys.

## Antecedents

El 1373, Joan de Gant va sortir de Calais amb un gran exèrcit per envair Castella, però en arribar a Bordeus a la tardor havia perdut la majoria de les seves tropes i va haver d'abandonar l'empresa. El 1374, Eduard III d'Anglaterra només conservava al continent les ciutats de Calais, Bordeus, Baiona i algunes viles a la riba del riu Dordonya.
El juny de 1374, Enric II de Castella va decidir-se a atacar la Guiena a petició de Lluís I de Provença, que estava a Tolosa de Llenguadoc i havia d'unir-se amb el seu exèrcit a Baiona.

## El setge

Enric II de Castella va creuar el Bidasoa amb 20.000 soldats, entre ells cinc mil llances, mil dos-cents genets i cinc mil peons, i després de prendre Donibane Lohizune, va posar setge per mar i per terra a Baiona, punt clau de comunicació entre el Regne de Navarra i el Regne d'Anglaterra., però Lluís I de Provença no es va presentar, doncs es va quedar a Tolosa de Llenguadoc per poder defensar-se d'un atac anglès. La resistència de la ciutat, defensada per William Elmham i la manca de col·laboració francesa va obligar a aixecar el setge havent perdut 12.000 homes.

## Conseqüències

Enric II de Castella es va retirar a Burgos, on va deixar tropa al càrrec de l'infant Joan i va llicenciar una part de l'exèrcit, i va marxar a Sevilla, on va organitzar una flota de quinze galeres castellanes i cinc portugueses comandada per Fernando Sánchez de Tovar que amb la francesa de Jean de Vienne va atacar les illes britàniques.
Entre 1369 i 1375, els francesos reprenen als anglesos la quasi totalitat de les concessions fetes i de les terres posseïdes per l'enemic fins i tot abans del començament de la guerra, excepcions fetes de Calais, Cherbourg, Brest, Bordeus, Baiona, i d'algunes fortaleses al Massís central, i s'aixequen el fort du Hâ i el Château-Trompette a Bordeus i el Château-Neuf a Bayonne. Les negociacions portades entre 1375 i 1377 no porten a res.

## Referències

* ↑ Creasy, Edward Shepherd. History of England from the Earliest to the Present Time: The history during the early and middle ages (en anglès). J. Walton, 1870, p.197.
* ↑ O'Callaghan, Joseph F. A history of medieval Spain (en anglès). Cornell University Press, 1983, p.527. ISBN 0801492645.
* ↑ Los Trastamara y la Unidad Española (en castellà). Rialp, 1981, p.305. ISBN 8432121002 [Consulta: 4 desembre 2011].
* ↑ Walsingham, Thomas; Preest, David; Clark, James G. The Chronica maiora of Thomas Walsingham, 1376-1422 (en anglès). Boydell Press, 2005, p.64. ISBN 1843831449.
* ↑ March, Leopold. A Walk across the French frontier into north Spain (en anglès). Richard Bentley, 1852, p.14.
* ↑ Lafuente, Modesto. Historia general de España: desde los tiempos más remotos hasta nuestros días (en castellà). Establecimiento Tipográfico de Mellado, 1852, p. v.7, p.338.
* ↑ Fernández Duro, Cesáreo. La Marina de Castilla (en castellà). Editorial MAXTOR, 1894, p.139.
* ↑ Amouroux, Henri. Aquitaine (en francès). Réalités/Hachette, 1972, p. 14.

## Bibliografia

* Ctjzacq, Rene. Bayonne au Moyen Age. Le siege de 1374 (en francès). Mont-de-Marsan, 1952.
# Llac d'Ichkeul

El llac d'Ichkeul (àrab: بحيرة إشكل, buḥayrat Ixkul) és un llac de Tunísia de la governació de Bizerta, al sud-oest del llac de Bizerta, i relativament proper a la costa de la mar Mediterrània (11 km, en el punt més proper). El seu entorn forma el Parc Nacional d'Ichkeul, que és patrimoni de la Humanitat des del 1980, format pel llac, la maresma i la muntanya (1.363 metres).
La superfície del llac és de 89 km² i mesura 14 km de llarg per 6 km de d'amplada mitjana. La seva profunditat és inferior a 7 metres.
En aquest lloc, arriben cada any dos-cents mil ocells en les seves emigracions vers l'Àfrica subsahariana. El llac es nodreix dels oueds que hi desaigüen durant l'hivern, però a l'estiu, quan els oueds s'assequen, un canal permet omplir-lo amb aigua de mar des de la badia de Bizerta. L'equilibri entre la seva aigua dolça i la salada li dona un caràcter únic i permet el desenvolupament d'una flora i fauna que requereix aquestes característiques. L'augment de salinitat percebut el 1996 (a causa dels embassaments construïts amb part dels oueds que l'alimentaven) posà en perill l'ecosistema, ja que en augmentar la salinitat s'hi desenvolupa una vegetació que no és apta per a les espècies d'ocells migratoris, que han experimentat una forta reducció. L'actuació ràpida ha permès darrerament recuperar el nivell de salinitat anterior i iniciar-ne la recuperació.
Al sud del llac, hi ha el Djebel Ichkeul i dues ciutats són a la vora del llac: Sidi Ahmed al nord, i Tinja a l'est. El canal es troba a Tinja.
# LDMOS

LDMOS (acrònim anglès de semiconductor d'òxid metàl·lic difós lateralment) és un MOSFET planar de doble difusió (transistor d'efecte de camp metall-òxid-semiconductor) utilitzat en amplificadors, inclosos amplificadors de potència de microones, amplificadors de potència de RF i amplificadors de potència d'àudio. Aquests transistors sovint es fabriquen en capes epitaxials de silici p/p$^+$. La fabricació de dispositius LDMOS implica majoritàriament diversos cicles d'implantació d'ions i cicles de recuit posteriors. Com a exemple, la regió de deriva d'aquest MOSFET de potència es fabrica utilitzant fins a tres seqüències d'implantació d'ions per aconseguir el perfil de dopatge adequat necessari per suportar camps elèctrics elevats.
El RF LDMOS (LDMOS de radiofreqüència) basat en silici és l'amplificador de potència de RF més utilitzat a les xarxes mòbils, que permet la majoria del trànsit de veu i dades cel·lulars del món. Els dispositius LDMOS s'utilitzen àmpliament en amplificadors de potència de RF per a estacions base, ja que el requisit és una potència de sortida alta amb una tensió de descàrrega corresponent a la font, normalment per sobre dels 60 volts. En comparació amb altres dispositius com ara els FET GaAs, mostren una freqüència de guany de potència màxima més baixa.
DMOS (MOSFET de doble difusió) es va informar a la dècada de 1960. DMOS és un MOSFET fet mitjançant un procés de doble difusió. El MOSFET de doble difusió lateral (LDMOS) va ser informat el 1969 per Tarui et al del Laboratori Electrotècnic (ETL).
Hitachi va ser l'únic fabricant de LDMOS entre 1977 i 1983, temps durant el qual LDMOS es va utilitzar en amplificadors de potència d'àudio de fabricants com HH Electronics (sèrie V) i Ashly Audio, i es van utilitzar per a música, alta fidelitat (hi-fi) equips i sistemes de megafonia.

## Referències

* 1 2 A. Elhami Khorasani, IEEE Electron Dev. Lett., vol. 35, pp. 1079-1081, 2014
* ↑ Baliga, Bantval Jayant. Silicon RF Power MOSFETS (en anglès). World Scientific, 2005, p. 1–2. ISBN 9789812561213.
* ↑ Asif, Saad. 5G Mobile Communications: Concepts and Technologies (en anglès). CRC Press, 2018, p. 134. ISBN 9780429881343.
* ↑ Theeuwen, S. J. C. H.; Qureshi, J. H. IEEE Transactions on Microwave Theory and Techniques, 60, 6, 01-06-2012, pàg. 1755–1763. Bibcode: 2012ITMTT..60.1755T. DOI: 10.1109/TMTT.2012.2193141. ISSN: 1557-9670.
* ↑ «LDMOS Products and Solutions» (en anglès). NXP Semiconductors. [Consulta: 4 December 2019].
* ↑ RE Harris International Electron Devices Meeting, IEEE, 1967, pàg. 40.
* ↑ Tarui, Y.; Hayashi, Y.; Sekigawa, Toshihiro Proceedings of the 1st Conference on Solid State Devices, 01-09-1969. DOI: 10.7567/SSDM.1969.4-1.
* ↑ (December 1972) "" a 1972 International Electron Devices Meeting.
* ↑ Duncan, Ben. High Performance Audio Power Amplifiers (en anglès). Elsevier, 1996, p. 177-8, 406. ISBN 9780080508047.
# Joan d'Àvila

Joan d'Àvila (Almodóvar del Campo, 6 de gener de 1500 - Montilla, 10 de maig de 1569) va ser un prevere espanyol, gran predicador i escriptor místic, canonitzat per Pau VI el 1970. És conegut com a "Apòstol d'Andalusia" i n'és el sant patró.

## Biografia

Nat d'una família castellana acomodada, va estudiar dret a Salamanca, d'on passà a la Universitat d'Alcalá de Henares, on es va doctorar en teologia i filosofia. Va quedar orfe i es va ordenar sacerdot el 1525: llavors va celebrar la seva primera missa a l'església on hi havia enterrats els seus pares i va repartir-ne l'herència entre els pobres.
El 1527 va pensar de partir cap a Mèxic com a missioner, però el seu zel i la seva capacitat oratòria van fer que el bisbe de Sevilla li encarregués d'organitzar missions populars arreu d'Andalusia per tal de reviure-hi la fe. La seva fama com a predicador va fer-lo conegut entre tota mena de gent; hom va encarregar-li el sermó funeral per l'emperadriu Elisabet de Portugal, esposa de Carles V, el 17 de maig de 1538, sermó que va influir decisivament en la conversió i la vida del futur Sant Francesc de Borja.
Amic de Sant Ignasi de Loiola, afavorí l'establiment dels jesuïtes a Espanya, donà suport a la reforma dels carmelites per Santa Teresa de Jesús i a Sant Joan de Déu per la fundació de l'Orde Hospitalari.
És autor de nombroses obres devocionals i místiques, com l'Epistolario espiritual para todos los estados i Audi, filia, et vide, que gaudiren d'un extraordinari èxit a la segona meitat del segle xvi, essent traduïdes i difoses per tot Europa, a més de ser obres clàssiques de la literatura en castellà del Segle d'Or.

## Culte

El culte s'aprovà sota el papat de Climent XIII, essent proclamat Venerable el 8 de febrer de 1759. El papa Lleó XIII el beatificà el 4 d'abril de 1894 i, el 31 de maig de 1970, va ser canonitzat per Pau VI. Se'n commemora la festivitat l'aniversari de la mort, el 10 de maig.
El 20 d'agost de 2011, durant la XXVI Jornada Mundial de la Joventut a Madrid, el papa Benet XVI anuncià que en un futur pròxim seria proclamat Doctor de l'Església; la proclamació va tenir lloc a Roma el 7 d'octubre de 2012.

## Referències

* ↑ Canonización del beato maestro Juan de Ávila : patrono del clero secular española : Roma, 31 de mayo de 1970 : cantos del pueblo (en castellà). Roma: Ars Nova, 1970.
# La Vallesa

La Vallesa és un bosc mediterrani situat a l'extrem est del terme de l'Eliana, el nord-est del de Riba-roja de Túria i l'oest del de Paterna, a la frontera del Camp de Túria amb l'Horta. La majoria se situa al terme de Paterna, mentre que la part més meridional rep el nom de la Canyada de Mandor. Ha sigut inclosa al Parc Natural del Túria. És un dels pocs indrets del país on es pot trobar l'Anthyllis lagascana.
Es pot considerar un bosc urbà, delimitat al sud pel riu Túria, a l'oest per l'Eliana, a l'est per la Canyada (terme de Paterna) i al nord per la urbanització dels Tossals de Sant Antoni de Benaixeve. Es troba creuat de l'est a l'oest per la línia 2 de metro, que va de Torrent, València fins a Llíria i hi té un baixador, anomenat Vallesa, que dona servici a la urbanització homònima, la qual depén administrativament de Paterna.
És un bosc de pi blanc i matoll. En general té una orografia plana, amb un lleuger descens des del punt més alt (als Tossals de Sant Antoni i els pujols que rodegen la Canyada) fins al més baix, a la riba nord del riu Túria. S'hi practica tota mena d'esports com ara el ciclisme, carreres de muntanya, motocròs, passejos a cavall, etc. i és un lloc d'esbargiment i temps lliure per a les poblacions veïnes.
El bosc oferix un atractiu turístic i històric, ja que existix una llarga línia de trinxeres de la guerra civil que recorre gran part de la zona. Algunes no es troben en bon estat de conservació, però resulten interessants de visitar. També es destaca el poblat iber de la Lloma de Betxí, que té una vista ininterrompuda d'un gran tram del riu Túria i per tant, és un lloc estratègic.

## Voluntariat

L'any 2006 la Coordinadora en Defensa dels Boscos del Túria i el Fòrum per la Memòria del País Valencià van fer una jornada de neteja amb voluntaris per recuperar el conjunt de trinxeres, túnels i búnquers ubicats al bosc de la Vallesa i l'entorn del riu, fent una neteja d'abocaments i runa. La Coordinadora reclamava a l'Administració una intervenció per a recuperar eixos espais d'alt valor històric, patrimonial i educatiu.

## Vegeu també

* Parc Natural del Túria
* Les Rodanes

## Referències

* ↑ «Voluntaris netejaran dissabte els búnquers de la Vallesa». Vilaweb.cat, 06-07-2006. [Consulta: febrer 2016].
# Loose Connections

Loose Connections és una pel·lícula britànica del 1984 dirigida per Richard Eyre i protagonitzada per Stephen Rea. Fou exhibida a la secció Nous Realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1984.

## Trama

Una feminista viatja per Europa amb un mascliste.

## Repartiment

* Stephen Rea com a Harry
* Lindsay Duncan com a Sally
* Jan Niklas com a Axel
* Carole Harrison com a Kaya
* Gary Olsen com a Kevin
* Frances Low com Larie
* Ken Jones

## Producció

Tres quartes parts del pressupost provenien de l'NFFC i la resta de Virgin Films.

## Estrena

La pel·lícula no es va estrenar a Nova York fins al 1988. El New York Times va dir: "No passa res a Loose Connections que no s'anunciï amb antelació, però la pel·lícula està interpretada de manera molt decent pel Sr. Rea. i sobretot de la senyoreta Duncan... La pel·lícula... és brillant, articulada, amable i del tot sorprenent."

## Referències

* ↑ «Loose Connections (1984)». BBFC. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Murúa y Kuhn, protagonistas con las Madres de la Plaza de Mayo al fondo, La Vanguardia, 23 de setembre de 1984
* ↑ The Italian connection Malcolm, Derek. The Guardian (1959–2003) [London (UK)] 7 July 1983: 11.
* ↑ New York Times review

## Enllaços externs

* Loose Connections a YouTube
# Flexitarianisme

El terme flexitarianisme designa el règim alimentari bàsicament vegetarià que inclou el consum esporàdic de carn i peix. A vegades també s'anomena semivegetarianisme. S'utilitzen també les formes flexitarià o flexitariana per a referir-se a la persona que segueix aquest règim.
El concepte implica una actitud flexible en relació amb l'alimentació i sovint, com els altres termes del mateix àmbit (veganisme, vegetarianisme, etc.), està relacionat amb un estil de vida determinat amb connotacions socials, culturals i ètiques. Són adeptes d'una dieta basada en la flexibilitat, la riquesa nutricional i la diversitat. Consumeixen productes animals en petita dosi i sense sentiment de culpa.
El terme és un mot creuat format per la truncació dels mots flexi(ble) i (vege)tarianisme o (vege)tarià, creat de manera paral·lela al que han fet altres llengües.

## Referències

* ↑ «Què és el flexitarianisme?». El Blog del Termcat. TERMCAT. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ Juanico, Núria «Flexitarians: carn i peix amb mesura, vegetals en abundància». Ara, 05-07-2015.
* ↑ Barajas, Patrícia «Taules quasi vegetarianes». El Periódico, 09-06-2015.
* ↑ Conde, Laura. «Les tendències que marcaran la temporada gastronòmica: Teetotalism, finger food i flexitarianisme». Ràdio Catalunya, 06-09-2018. [Consulta: 26 octubre 2019].

## Bibliografia

* Martín, Adam. Cuina flexi: menús flexivegetarians per a 21 dies. Valls: Cossetània Edicions, 2017, p. 144. ISBN 9788490345696.
# Sistema tetragonal

El sistema cristal·lí tetragonal és un dels set sistemes cristal·lins existents en cristal·lografia. Exemples de minerals amb aquest sistema són la calcopirita o la pirolusita.

## Forma del cristall

Es caracteritza pel fet que podríem formar la cel·la d'unitat de la xarxa cristal·lina a partir d'un cub el qual estiréssim en una de les seves direccions, de manera que quedaria un prisma de base quadrada, amb una cel·la unitat amb els tres angles rectes, essent dues de les arestes de la cel·la iguals i la tercera diferent a elles. La característica que el distingeix dels altres sis sistemes cristal·lins és la presència d'un sol eix de simetria quaternari, que pot ser binari.

## Tipus

Hi ha dues varietats principals d'aquest tipus de cristall:
* tetragonal simple
* tetragonal centrat
Els cristalls d'aquest sistema es classifiquen en les set classes següents:
* Diesfenoidal
* Piramidal
* Dipiramidal
* Escalenohedral
* Piramidal Ditetragonal
* Trapezohedral
* Dipiramidal-Ditetragonal

## Referències

* Introducció a la cristal·lografia: sistema tetragonal.
* Sistema tetragonal en webmineral.com .

## Enllaços externs

* Webmineral.com
# Barranc del Balç

El barranc del Balç és un barranc de l'antic terme de Toralla i Serradell, pertanyent actualment al de Conca de Dalt. Discorre per territori del poble de Rivert.
Es forma al Serrat de la Rebollera, a 1.208 m. alt., al sud-est de l'Encreuament i a ponent del Turó de la Rebollera i del Pigal del Llamp, i davalla cap al sud-est, per anar a passar ran i pel sud del poble de Rivert. Just al sud-est del poble, s'aboca en el torrent de Vall poc abans que aquest entri a formar part del barranc de Rivert.
Discorre emmarcat pel Serrat de la Rebollera (nord-est] i pel Serrat del Gargallar (sud-oest), i al llarg del seu recorregut troba la Font del Cristall i, ja a prop de Rivert, la Font dels Malalts.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# LDN

LDN té els següents significats:
* Llista Democràtica de Natzaret, partit polític d'Israel
* Lugares de nieve, portal d'Internet dedicat al món de la neu i les estacions d'esquí
* Linux Developer Network, comunitat en línia per a usuaris de Linux
* Catàleg Lynds de nebuloses fosques (del seu nom en anglès Lynds Dark Nebulae), catàleg astronòmic especialitzat en nebuloses fosques
* Distància de Levenshtein normalitzada (del seu nom en anglès Levenshtein Distance Normalized), eina de comparació de cadenes de caràcters usada per ASJP
* Naltrexona a dosis baixes (del seu nom en anglès Low Dose Naltrexone), teràpia experimental per a la malaltia de Crohn
* Load negative, instrucció de programació de la SSEM
* LDN també és l'abreviatura de Londres, ciutat del Regne Unit
* Ldn també és l'abreviatura de la londonita, mineral de la classe dels borats