OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magdalena Sastre Calafat

Magdalena Sastre Calafat (Palma) és una doctora investigadora en neurociència molecular.
Es va doctorar en Biologia i Ciències de la Salut a la Universitat de les Illes Balears i es formà en Neurociències als Estats Units (a les universitats de Cornell i Nova York) i a Alemanya (universitats de Múnic, Bonn i Frankfurt). Des del 2007 és professora a l'Imperial College de Londres.
Lidera un equip d'investigació que desenvolupà un mètode de prevenció de l'Alzheimer en ratolins, consistent a injectar un virus que transmet un gen específic al cervell (el PGC1-alpha), segons un estudi publicat el 2016 a la revista científica Proceedings of the National Academy of Sciences. El virus s'injectà a dues zones del cervell on es pensa que comença a desenvolupar-se l'Alzheimer (l'hipocamp i el còrtex) i, quatre mesos després, els que havien rebut el gen tenien molt poques plaques amiloides en comparació amb els que no l'havien rebut. Es creu que, en uns anys, es podria fer servir per a prevenir o aturar la malaltia en les seves fases inicials, tot i que la investigadora reconeix que la tècnica encara s'ha d'enfrontar a molts obstacles abans de poder aplicar-se als humans, ja que s'hauria de recórrer a una cirurgia oberta, ja que la mida del lentivirus és massa gran i no pot travessar la barrera hematoencefàlica que recobreix el cervell.
L'any 2017, l'associació Mujeres en Igualdad Mallorca li atorgà un premi per la seva trajectòria com a dona referent a les Balears.
L'any 2018 va ser guardonada amb el Premi Onda Cero Mallorca de Ciència i Investigació pel seu estudi sobre l'Alzheimer.

## Referències

* 1 2 «Home - Dr Magdalena Sastre». [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Interview with Dr Magdalena Sastre: ‘Inspired by Marie Curie and Santiago Ramón y Cajal’» (en anglès britànic), 17-06-2019. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «PPARγ-coactivator-1α gene transfer reduces neuronal loss and amyloid-β generation by reducing β-secretase in an Alzheimer’s disease model». [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Logran prevenir el Alzheimer mediante una inyección» (en castellà). [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Una mallorquina lidera un estudio pionero contra el alzhéimer» (en castellà), 12-10-2016. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ Ansede, Manuel «Un virus con un gen añadido frena el alzhéimer en ratones» (en castellà). El País [Madrid], 10-10-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Palma, I. Olaizola. «Magdalena Sastre: "Practicar deporte y beber vino tinto con moderación pueden ser beneficiosos contra el Alzheimer"» (en castellà), 15-10-2016. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Mujeres en Igualdad Mallorca premia el trabajo de tres mujeres en Ciencia, Deporte y Emprendimiento | mujeresenigualdad.com». [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Entrega de los VII Premios Onda Cero Mallorca 2018». Ultima Hora, 26-02-2018.
# Denteletes

Els denteletes (en llatí Dentheletae, en grec antic Δενθηλῆται) eren un poble de Tràcia que ocupaven un territori anomenat Dentelècia, segons Claudi Ptolemeu, que sembla que limitava amb el poble dels maedi cap al sud-est. Filip V de Macedònia després d'una infructuosa expedició al mont Hemus va reunir-se amb la resta de les seves tropes i va atacar els denteletes per a obtenir subministraments l'any 183 aC, segons diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Dentheletae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 gener 2021].
# Worcester (Massachusetts)

Worcester (pronunciada /ˈwʊstər/) és una ciutat ubicada al Comtat de Worcester a Massachusetts, Estats Units d'Amèrica, de 182.596 habitants segons una estimació de l'any 2008 i amb una densitat de 1.807,8 habitants per km². Worcester és la 130a ciutat més poblada del país. Es troba a uns 70 quilòmetres per carretera de la capital de Massachusetts, Boston. És coneguda com "El cor de la Commonwealth" degut a que es troba a la regió de Central Massachusetts.

## Personatges il·lustres

* Robert Goddard (1882 - 1945) inventor

## Ciutats agermanades

Worcester està agermanada amb les següents quatre ciutats:
* Worcester, Anglaterra (1998)
* Piraeus, Grècia (2005)
* Pushkin, Rússia
* Afula, Israel

## Referències

* ↑ «The Heart of the Commonwealth | University of Massachusetts Press». [Consulta: 11 abril 2020].
* ↑ «Robert Goddard | Biography and Facts» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Worcester (anglès)
# Cape Farewell

El Cape Farewell de Nova Zelanda (Hi ha un altre Cap Farewell a Groenlàndia) és una punta de terra envoltada per l'aigua per tres costats (en anglès: headland) i és el punt més al nord de l'illa South Island de Nova Zelanda es troba just a l'oest del cordó litoral de Farewell Spit. Abel Tasman el va descobrir però va ser James Cook el 1770 qui li va donar el nom.
Es troba en una posició molt remota i per això és poc visitat.

## Geologia

El cap i els penya-segats són del Cretaci i tenen quars i pedres sorrenques. L'erosió dels seus penya-segats cap a sorra fina portada pels corrents marins crearen Farewell Spit.

## Referències

* 1 2 Farewell Spit and Cape Farewell (from Te Ara Encyclopedia of New Zealand, 1966 Edition. Accessed 2008-06-16.)
# Cape Charles

Cape Charles és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.134 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cape Charles tenia 1.134 habitants, 536 habitatges, i 278 famílies. La densitat de població era de 119,3 habitants per km².
Dels 536 habitatges en un 21,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,4% hi vivien parelles casades, en un 19,6% dones solteres, i en un 48,1% no eren unitats familiars. En el 43,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.237 $ i la renda mediana per família de 29.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.536 $ mentre que les dones 23.984 $. La renda per capita de la població era de 13.789 $. Entorn del 21,5% de les famílies i el 28,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cape Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cape Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Capella de Sant Joan (els Prats de Rei)

* Per a altres significats, vegeu «Capella de Sant Joan».
Sant Joan és una capella a els Prats de Rei (Anoia) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada als ravals, a la zona nord-est de la vila, la capella de Sant Joan fou construïda segurament al segle xviii, al lloc que ocupava l'hospital de pelegrins el segle xvii. Dedicada a Sant Joan, era regida per un beneficiat comunitari. Fou restaurada el 1884. Petita capella de planta rectangular i murs construïts en pedra ben escairada i ben treballada, amb un petit campanar d'espadanya que corona la seva façana. Volta de canó. Sostre dues vessants. Teulada nova.

## Notes

* 1 2 3 «Capella de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Can Canet (Esponellà)

Can Canet és un mas al municipi d'Esponellà, a la comarca catalana del Pla de l'Estany. Es troba al nucli de població de Brunsó.

## Referències

* ↑ «Pla de protecció civil d'Esponella — Manual d'Actuació Bàsic», 01-04-2012. [Consulta: 7 gener 2022].
# Cantina (desambiguació)

«Cantina» té aquests significats:
* Cantina o guingueta: lloc públic part d'una caserna, d'una institució o empresa, on hom ven begudes i comestibles
* La cantina del teatre (1943), pel·lícula dirigida per Frank Borzage
* Cantina Santa Maria la Palma, factoria vinícola a l'Alguer
* La Cantina, àlbum de la cantautora Lila Downs
# Cantillana

Cantillana és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 9.411 habitants. La seva extensió superficial és de 107 km² i té una densitat de 88,0 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 36′ N, 5° 49′ O. Està situada a una altitud de 32 metres i a 29 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 8.930 | 8.929 | 8.959 | 8.947 | 8.989 | 8.999 | 9.138 | 9.289 | 9.411 |

## Vegeu també

* Assumpció de Cantillana
# Casa Pere Gendra

Casa Pere Gendra és un edifici del municipi de Granollers (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici d'habitatges amb tres façanes i una mitgera. Consta de tres plantes amb un altre cos que sobresurt en forma de frontó, amb una finestra al carrer Navarra. Els elements formals són representatius de la darrera etapa acadèmica (noucentista) de M. Raspall, caracteritzada pel retorn a les formes populars. Apareixen també detalls formals d'art Déco.

## Història

L'activitat industrial del segle xix portà la indústria tèxtil a Granollers, ciutat que començà la seva creixença amb les manufactures cotoneres i llurs indústries auxiliars, les quals van estendre la trama urbana fora del recinte emmurallat i prop de les vies de comunicació, tot iniciant l'allargament del nucli urbà entre el Congost i el ferrocarril de França. És així com la carretera de Barcelona-Ribes es converteix en l'eix de la ciutat, zona d'eixample al final del segle xix, on trobem representats els moviments arquitectònics dels darrers cent anys, des de la casa Torrebadella, del 1899, a aquesta casa de veïns dels anys 30, la del costat, de Trullàs, del 1935, i el museu de l'any 1976.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Pere Gendra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Castell de Forès

Castell de Forès fou un castell del municipi de Forès (Conca de Barberà). Sobre el punt més alt, dominant el poble de Forés, es troben les restes d'aquest, edificat probablement a mitjans del segle xi, aquestes restes són declarades bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Del castell de Forès només es conserven les bases d'alguns murs. També hi ha alguns elements ornamentals i constructius, com llindes o portalades, reaprofitats a les cases del poble.

## Història

El castell de Forès apareix documentat l'any 1038, quan els comtes de Barcelona el van donar a Mir Foguet i Bernat però la datació d'aquest document sembla que no és correcta (possiblement dataria del 1058) o fins i tot és possible que sigui fals.
L'any 1190 Berenguer de Fluvià vengué el castell al rei Alfons I. L'any 1285, el rei Pere II llegà en testament els castells i llocs de Forès, Sarral i Cabra al monestir de Santes Creus. El monestir mantingué la senyoria fins al 1821, quan sortí a subhasta pública la venda del castell, que ja estava molt malmès.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Forès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Castell de Forès». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Felipó

La Casa Felipó és un edifici d'habitatges d'Andorra la Vella protegit com a bé immoble inventariat per la seva significació en l'arquitectura de granit del principat. Està situat al número 9 de l'avinguda Meritxell.
Edifici de l'any 1948 de l'arquitecte barceloní Agustí Borrell Sensat, construït per Josep Mariné Mèlich, constructor d'Escaldes. Projecte de vuit plantes amb entresòl i planta baixa que va causar un important impacte en l'arquitectura del moment per la seva verticalitat i la seva fesomia cosmopolita, així com per la introducció d'un element nou: l'ascensor.
L'aparell barreja l'ús de la pedra de granit en la versió de niu d'abella fins a la darrera planta on s'escapça fent-se més irregular dins d'una composició del tot simètrica amb la proliferació de tribunes circulars i l'alternança de finestres, torretes, arquacions, etc. La casa Felipó constitueix un testimoni rellevant dins del corrent de l'arquitectura de granit d'Andorra per les seves qualitats arquitectòniques i formals.

## Referències

* «Decret de Govern de 18/12/2002». Butlletí Oficial del Principat d'Andorra [Andorra la Vella], 19-12-2002, pàg. 3080-3082 [Consulta: 15 setembre 2013].
# Casa Feliu

La Casa Feliu és una casa protegida com a bé cultural d'interès local al centre del nucli urbà de Tremp (Pallars Jussà), amb el frontis principal disposat a la Plaça de l'Església i un de posterior a la Plaça Capdevila.
És una casa entre mitgeres i amb un alçat de tres plantes, planta baixa, pis i golfes. En els seus orígens, la casa va pertànyer al Baró de Claret, persona rellevant dins la petita noblesa local del segle xvii. Posteriorment, la casa fou adquirida per dos propietaris més, fins que el 1890 la va comprar Àngel Feliu, promotor de la reforma de finals del XIX (15 de juliol de 1890). La fesomia actual de l'edifici correspon a la modificació promoguda per Feliu. El 28 de desembre de 1928 es dugué a terme la reforma noucentista, que afectà en l'interior, modificant l'escala.
La façana principal destaca per la porta d'arc de mig punt adovellat, així com per les grans balconades corregudes i els esgrafiats decoratius. Igualment rellevant és la tribuna de fusta que presenta una composició geomètrica en vidres de colors. El frontis és culminat per un ràfec que presenta una decoració en ziga-zaga. Quant a la façana posterior, es deixa el paredat sense arrebossar i destaca, en la primera planta, la galeria amb columnetes metàl·liques i vidrieres amb la mateixa composició geomètrica de la tribuna anterior. De l'interior destaca l'escala imperial amb barana de ferro treballat.

## Notes

* 1 2 «Casa Feliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 desembre 2015].
# Catherine Mégret

Catherine Mégret, nascuda Catherine Rascovschi el 16 de març de 1958 a París, és una política francesa. Va ser alcaldessa de Vitròla del 1997 al 2002, aleshores membre del consell nacional del Moviment Nacional Republicà (MNR). Està casada amb Bruno Mégret, fundador i president del MNR.

## Publicacions

* Éditions nationales. V comme Vitrolles, 1997, p. 119. ISBN 2-909178-34-X. .
* Participation à l'ouvrage collectif Vers la société multiraciste (sous la dir. de Jean-Jacques Matringhem et Philippe Randa), éditions Dualpha, 2003, 289 p. ISBN 2912476747

## Referències

* ↑ Fiammetta Venner, Extrême France : les mouvements frontistes, nationaux-radicaux, royalistes, catholiques traditionalistes, Grasset, 2006, p. 10
* ↑ Le Bohec, Jacques. L'implication des journalistes dans le phénomène Le Pen (en francès). L'Harmattan, 2004, p. 112.
# Certamen Internacional de Bandes de Música Ciutat de València

El Certamen Internacional de Bandes de Música Ciutat de València és un prestigiós concurs musical per a bandes de música que se celebra a la Plaça de Bous i al Palau de la Música de València des de l'any 1886, organitzat per l'Ajuntament.

## Història

Certament creat el 1886 per l'aleshores alcalde de la ciutat Manuel Sapiña Rico i el regidor de festes José Soriano Plassent. En principi estava dedicat solament a bandes valencianes, fent distinció entre bandes militars i civils, amb un primer premi de 1.200 pessetes, fet que el convertia en un dels certàmens més prestigiosos.
És a partir del 1895 quan l'event pren un caire internacional al crear una secció per a bandes estrangeres. L'any 1902 es creen més seccions, la primera (de caràcter regional) i la segona (de caràcter nacional). Recentment s'ha optat per permetre a les bandes internacionals participar en qualsevol de les categories o seccions, junt a les bandes nacionals.
A les darreries dels anys 70 del segle passat, el certamen viu una forta embrancida per l'augment de la qualitat de les bandes participants, exitosos concerts i la implantació d'equips de gravació per a enregistrar les interpretacions (des de 1979), dotant al certàment d'un important arxiu d'audio. Des del 1997, l'Ajuntament de València encarrega les obres obligades que interpretaran els participants als millors compositors valencians del moment.

## Seccions

En l'actualitat, el Certament Internacional de Bandes està dividit en quatre seccions, en les quals poden participar bandes de qualsevol nacionalitat. Cada secció és diferent de la resta pel nombre de músics integrants de les bandes que poden participar i per les obres obligades que interpreten.
Aquestes seccions són:
* Secció Especial. Des de 111 a 150 músics, amb un màxim de 16 instrumentistes de corda-arc.
* Secció Primera. Des de 81 fins a 110 músics, amb 12 instrumentistes de corda-arc com a màxim.
* Secció Segona. Des de 51 fins a 80 músics, amb 8 instrumentistes de corda-arc com a màxim.
* Secció Tercera. Des de 40 fins a 50 músics, amb 6 instrumentistes de corda-arc com a màxim.
El jurat és l'encarregat de puntuar les bandes, i sol estar conformat per personalitats del món de la música de banda (compositors, directors, músics, etc.)

## Vegeu també

* Llista de societats musicals del País Valencià

## Referències

* ↑ Research Series (en anglès). International and Area Studies, University of California at Berkeley, 1999, p. 244. ISBN 978-0-87725-002-9.
* ↑ Ayats, Jaume. Música popular i tradicional. Edicions 62, 1999, p. 176. ISBN 978-84-297-4830-7.

## Enllaços externs

* Fonoteca del Certàmen
# Certamen Internacional de Guitarra Clàssica Julián Arcas

El Certamen Internacional de Guitarra Clàssica Julián Arcas és un concurs internacional de guitarra organitzat per Cajamar Caixa Rural que se celebra anualment a la província d'Almeria, Andalusia, Espanya des de l'any 2000 per a la promoció de joves valors d'aquest instrument i que porta el nom del guitarrista d'Almeria Julián Arcas (1832-1882). Se celebra en tres modalitats, per edats: Antonio de Torres, guitarristes fins a 13 anys, José Tomás, entre els 13 i els 18 anys, i Julián Arcas.

## Objectius

* Consolidar a la província d'Almeria com una referència internacional en el que a guitarra clàssica es refereix.
* Dotar Almeria d'un certamen de prestigi, que li permeti posicionar-se com a destinació per al turisme cultural.
* Despertar en els més joves l'interès per la música culta, a la qual tradicionalment han tingut poc accés.
* Contribuir a l'estudi i la difusió de l'obra del compositor Almeria Julián Arcas.
* Enriquir l'àmplia oferta cultural d'Almeria.
* Contribuir al desenvolupament artístic i musical, tant des del punt de vista didàctic, com creatiu.
* Premiar l'esforç dels joves músics.

## Història

El director del Certamen és el guitarrista Juan Francisco Padilla Sorbas i el director artístic és el compositor Juan Cruz Guevara. En les edicions anteriors han participat més de 800 guitarristes de 52 països.
Paral·lelament al Certamen se succeeixen altres activitats com concerts, exposicions, teatre, òpera, publicacions, segells commemoratius, classes de mestratge, etc. Entre els músics que han prestat la seva col·laboració estan Iván Rijos, Paco de Lucía, Tomatito, Niño Josele, Vicente Amigo, David Russell o El Cigala. En 2013 se celebra el I Concurs de Dibuix Infantil.

### Palmarès

* 2015 Andrea De Vitis (Itàlia)
* 2013 Mircea-Stefan Gogoncea (Romania)
* 2011 Andras Csaki (Hongria)
* 2010 Srdjan Bulat (Croàcia)
* 2009 José Alejandro Córdova (Mèxic)
* 2008 Mauro Zanatta (Itàlia)
* 2007 Rafael Aguirre Miñarro (Espanya)
* 2006 Desert
* 2005 Pau Garibay López (Mèxic)
* 2004 Desert
* 2003 José Escobar (Xile)
* 2002 Marcin Dylla (Polònia)
* 2001 Adriano de la Sal (Itàlia)
* 2000 Desert

## Referències

* ↑ Teleprensa: “Un total de 55 guitarristas de 25 países competirán en el Certamen Internacional Julián Arcas”, de 11 octubre 2013 Arxivat 22 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., consultat el 21 novembre 2016
* ↑ Teleprensa: “Cajamar convoca el primer Concurso de Dibujo Infantil del Certamen de Guitarra Julián Arcas”, de 1 octubre 2013 Arxivat 22 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., consultat el 21 novembre 2016

## Enllaços externs

* Certamen Internacional de Guitarra Clásica Julián Arcas Arxivat 2011-05-22 a Wayback Machine.
* Almería Cultura: Certamen “Julián Arcas”
* Almería Cultura: Concurso de Guitarra modalidad “Julián Arcas”
# Cases al carrer Aurora - Eixample

Les Cases al carrer Aurora - Eixample és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'edificis de planta rectangular, d'un cos girat i estès paral·lelament al carrer. Els edificis estan separats entre si mitjançant uns petits patis que els atorguen la qualitat d'edificis aïllats.
Els immobles estan orientats a llevant i consten de tres eixos verticals amb remat de balustre. L'eix central queda marcat per la porta d'accés i un balcó representatiu. La coberta és plana. La façana té motllures i altres elements de decoració.

## Referències

* 1 2 «Cases al carrer Aurora - Eixample». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Cases al carrer de Gibraltar (Premià de Mar)

Les Cases al carrer de Gibraltar és una obra de Premià de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de cases de planta i dos pisos, molt a prop de l'església de Sant Cristòfol. La façana està arrebossada de color blanc i les finestres i portes són decorades amb rajoles blaves i blanques com moltes cases de l'Amèrica tropical. Probablement aquestes cases, l'estil de les quals s'escampa per moltes poblacions de la costa del Maresme i de Girona, pertanyien als indians que s'instal·laren a la vila nadiua després de fer fortuna a ultramar a mitjans de segle xix.

## Referències

* ↑ «Cases al carrer de Gibraltar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Centre històric de Querol

El Centre històric de Querol és un conjunt arquitectònic de Querol (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El municipi de Querol és situat a la part nord-est de l'Alt Camp. La població es distribueix en petits nuclis com Querol, que és cap de terme, Esblada, Bonany, Montagut, l'antiga quadra de Valldossera i el veïnat d'Albereda, i en masies disperses. Es troben dins el terme els castells de Saburella i de Pinyana, avui en ruïnes. L'economia de Querol es basa fonamentalment en l'agricultura. S'hi conreen la vinya, els cereals i l'ametller. El poble de Querol, situat a la part més occidental del municipi, es desenvolupa al vessant d'un turó i és presidit per l'església parroquial i per les ruïnes del castell.

## Història

Les primeres notícies sobre la zona daten del segle x. Després de l'inici de l'ocupació per les tropes franques cap el 950, sembla que la primera del rei Lotari del 988. Al llarg dels segles x i xi la propietat passà per diverses mans, fins que el 1112 Ramon Berenguer III cedí a Guerau Alemany de Cervelló la dominicatura de Querol. A partir del segle xiv apareix esmentada la baronia de Querol, propietat dels Cervelló fins al 1528, data en què passà als Barberà. Cap el 1597 n'era propietària la família Saiol, propietat que mantingueren fins a la fi del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Centre històric de Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].