OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crossocheilus burmanicus

Crossocheilus burmanicus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia i Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Autoretrat (Pelegrí Clavé)

Autoretrat és una pintura a l'oli realitzada per Pelegrí Clavé el 1835 i que actualment s'exposa al Museu Nacional d'Art de Catalunya de Barcelona.
Les primeres obres de Pelegrí Clavé, com per exemple aquest autoretrat, són encara netament romàntiques, però més endavant practicaria un retrat més acadèmic, que va procurar-li grans elogis a Mèxic, on pinta, a més, paisatges i grans composicions de tema religiós, com la decoració de la cúpula de La Profesa, antiga església dels jesuïtes (1859-1860).

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
Viccionari
# Dacrydium novo-guineense

Dacrydium novo-guineense és una espècie de conífera de la família Podocarpaceae. Es troba a Indonèsia i Papua Nova Guinea. Creix a alçades superiors a 1.300 metres sobre el nivell de la mar. Es fa servir com a font de fusta a nivell local. La població està amenaçada per desforestació i incendis.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
# Referèndum d'independència d'Eslovènia de 1990

Es va celebrar un referèndum d'independència a la República d'Eslovènia el 23 de desembre de 1990. Tant la coalició governant de centre-dreta com l'oposició d'esquerres van donar suport al referèndum i van demanar el vot a favor de la independència eslovena.
La pregunta del referèndum va ser: "La República d'Eslovènia hauria d'esdevenir un estat independent i sobirà?" (en eslovè: Ali naj Republika Slovenija postane samostojna in neodvisna država?). El Parlament d'Eslovènia va definir el llindar mínim per donar validesa al plebiscit al 50% més u del cens total (la majoria absoluta).

## Resultats

El 26 de desembre France Bučar va proclamar oficialment els resultats del referèndum a l'Assemblea. Un 88,5% del cens (94,8% dels votants) havien votat a favor de la independència, excedint el llindar marcat. Un 4,0% havia votat en contra de la independència, mentre que un 0,9% havia emès un vot no vàlid i un 0,1% havia votat en blanc. Un 6,5% de l'electorat no va participar-hi.
L'anunci de Bučar obligava les autoritats eslovenes a declarar la independència del país en sis mesos. El 25 de juny de 1991, la Carta Constitucional Bàsica de Sobirania i Independència de la República d'Eslovènia va ser aprovada i l'endemà es va declarar la independència.
| Opció | Vots | % |
| Sí | 1,289,369 | 95.71 |
| No | 57,800 | 4.29 |
| Vots vàlids | 1,347,169 | 98.93 |
| Vots no vàlids o en blanc | 14,569 | 1.07 |
| Vots en total | 1,361,738 | 100.00 |
| Votants registrats i participació | 1,499,294 | 90.83 |
| Font: Stat.si, Arxius d'Eslovènia |||
42.274 persones no van poder votar, ja que havien treballat a l'estranger o havien fet el servei militar o exercicis militar i no van ser tinguts en compte a l'hora de calcular els resultats.

## Referències

* ↑ Alenka Starman, Jernej Križnar (2010). "Po plebiscitu / After the Plebiscite". Razstava Arhiva Republike Slovenije ob 20. obletnici plebiscita za samostojno in neodvisno Republiko Slovenijo [An Exhibition of the Archives of the Republic of Slovenia on the Occasion of the 20th Anniversary of the Plebiscite for the Sovereign and Independent Slovenia] (PDF) (in Slovenian). Archives of the Republic of Slovenia. p. 47. ISBN 978-961-6638-14-2.
# Ramon Mayner Socies

Ramon Mayner Socies (El Vendrell, 21 d'abril de 1862 – Reus, 4 de desembre de 1921) va ser un empresari i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Va néixer al Vendrell però va venir de jove a Reus en casar-se amb una reusenca, filla de Josep Boule, un important comerciant i empresari francès. Va esdevenir una de les figures principals del ram del comerç del vi. Va exercir diversos càrrecs polítics: militant republicà federal, va ser diputat pel districte electoral de Tarragona-Reus-Falset a les eleccions generals espanyoles de 1903 i 1905. A les eleccions generals espanyoles de 1907 va ser diputat de Solidaritat Catalana, novament escollit a les eleccions de 1910. Era membre de la Cambra de Comerç, de la junta del Centre de Lectura i de la d'Obres del Pantà de Riudecanyes, i també del consell d'administració de "La Electra Reusense SA", Saltos del Segre, i "Transnacional de Exportación e Importación SA", successors de l'empresa del seu sogre. Les terres que va heretar del sogre, entre les quals hi havia el Mas del Boule, també anomenat Mas de Mainer, les va vendre a Joan Sardà i Farriol, i van conformar després el barri Niloga de Reus. El 1908 va ser declarat fill adoptiu de la ciutat quan era alcalde el monàrquic Josep Casagualda. Reus li ha dedicat un passatge.

## Referències

* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 101. ISBN 9788497916929.

## Enllaços externs

* Fitxa al Congrés dels Diputats
# Bartomeu Cornell

Bartomeu Cornell va ser un músic que va treballar a la capella de Santa Maria de Castelló d'Empúries al S.XVIII. En els benefici eclesiàstics de Sant Miquel (annexat a la plaça de flauta, oboè o clarinet) que atorgava la capella de Santa Maria de Castelló d'Empúries, es troba un llistat dels primers obtentors datats, on se cita el nom de Bartomeu Cornell.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena «La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical». [Bellaterra] : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2013, pàg. 23.
# Bartomeu Cots

Bartoumeu Cots (? Segle XV - ? Segle XV) fou un compositor català i mestre de cant de la Catedral de Girona entre 1472 i 1480.
Sota el Bisbat de Margarit es va impulsar de la Fundació de l'Estudi General de Girona i es va instaurar l'escola de cant de la catedral amb un nombre d'entre 6 i 8 escolans. D'aquesta època es conserven dades sobre la presència de Bartomeu Cots els anys 1472, 1474, 1476 i 1480. Tanmateix sembla probable que Bartomeu Cots fou el titular del magisteri entre 1472 i 1480.
El testimoni del talent compositiu de Bartomeu Cots es fa palès mitjançant la presència de quatre obres seves —tres a 3 v i una a 2 v— en un manuscrit miscel·lani d'origen català, el qual fou venut per un llibreter d'antic de Barcelona a Londres el 1930, i que mossèn Anglès va tenir l'oportunitat de microfilmar abans de la seva partença.
Igualment, de la seva obra s'ha conservat un Sanctus, un Benedictus a tres veus i el motet Improperium expectativ a quatre veus.

## Referències

* ↑ Gregori I Gifré, Josep M. La Música a la Catedral de Girona. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Serveis de Publicacions. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2019. ISBN 9788449086175.
# Bartomeu Darder i Pericàs

Bartomeu Darder i Pericàs (Palma, 1894 – Tarragona, 1944) fou un geòleg i agrònom mallorquí. Treballà amb un altre il·lustre geòleg mallorquí Guillem Colom, així com amb científics d'àmbit nacional i internacional, com Paul Fallot.
Una de les seves obres més conegudes fou Història de la coneixença geològica de l'illa de Mallorca, una petita obra pòstuma que acabà d'escriure l'any 1935 i que per les circumstàncies de la guerra civil i problemes de la postguerra no va ser publicada fins a l'any 1946.
Amb la col·laboració de la seva dona Maria Seguí de Darder va escriure textos escolars com Introducción al estudio de las Ciencias Físico-Naturales (Primer curso) publicat al 1935, a la Introducció del qual exposa les seves idees de com han de ser aquests manuals escolars.
El seu llegat fotogràfic va ser donat l'any 2008 a la Comunitat Autònoma de les Illes Balears pel seu fill Josep Darder i Segui (1925-2008), també geòleg de professió.
Un carrer del barri d'el Fortí de Palma duu el seu nom.

## Bibliografia

* Bataller, J. R «Bartolomé Darder y Pericás (1894-1944)». Boletín de la Real Sociedad Española de Historia Natural, 44, 1946, p. 281-290.
* BONNÍN, Francesc X.; SEBASTIÁN, María "La difusión del patrimonio paleontológico. La experiencia con el legado personal de Bartomeu Darder i Pericàs". Revista Ph Instituto Andaluz del Patrimonio Histórico, 44, junio 2018, p.6-8.
* Sequeiros, L; Pedrinaci, E. «Historia de la Geología y Enseñanza de la Geología: sugerencias para el uso didáctico de la historia de la coneixença geològica de l'illa de Mallorca de Bartomeu Darder (1946)». A: Facsímil de la obra de Darder, 1998 (X Simposio de Enseñanza de la Geología, Palma).

## Referències

* ↑ «El llegat Darder, part del qual es conserva a Sóller, ja és del Govern». Sóller, setmanari d'informació local, 03-03-2008 [Consulta: 27 juny 2019].

## Enllaços externs

* Llegat Darder: http://llegatdarder.balearsfaciencia.org/
# Bartomeu Conill

Bartomeu Conill (Barcelona?, s. XV - Monestir de Poblet, Conca de Barberà, 1458) fou un monjo cistercenc, abat de Poblet. És venerat com a beat al si de l'Orde del Cister.
Era fill de Francesc Conill, ciutadà de Barcelona i metge de Joan I d'Aragó. Fou almoiner de Martí el Jove i metge de la reina Blanca I de Navarra a Sicília primer i a Navarra. Monjo cistercenc a l'Abadia de Poblet, el 9 de febrer de 1437 en fou elegit abat, el 41è del monestir. D'entrada, no volia acceptar l'elecció, però finalment ho feu per ordre expresa del papa Eugeni IV. Continuà atenent els monjos malalts i els acollits a l'hospital de pobres de Poblet i li foren atribuïdes guaricions miraculoses. Feu edificar la capella de Sant Jordi (1443) al monestir. Tingué especial cura de l'observança monàstica i de la defensa dels interessos materials del monestir.
Per la seva vida virtuosa fou venerat com a beat al si de l'Orde del Cister, fixant-se'n la festivitat el 3 d'octubre. En alguns santorals apareix com a Sant Bartomeu. Fou sebollit a l'aula capitular del monestir.

## Bibliografia

* José Finestres y de Monsalvo. Historia del Real Monasterio de Poblet. Cervera: Ibarra, 1756. Vol. 3, p. 307-314, "Dissertacion VI, El beato Don Bartholome Conill".
# Referèndum de Bermudes del 2016

El 23 de juny de 2016 es va celebrar a Bermudes un referèndum no vinculant sobre el matrimoni entre persones del mateix sexe.
Es van plantejar dues preguntes als votants: si estaven a favor del matrimoni entre persones del mateix sexe i si estaven a favor de les unions civils entre persones del mateix sexe. Encara que la majoria dels votants va votar en contra de totes dues propostes, els resultats no van ser vàlids, ja que la participació del 46,89% va ser inferior al requisit del 50%.

## Referències

* 1 2 Bermuda same-sex marriage referendum set for June 23 Arxivat 2018-09-07 a Wayback Machine. Jamaica Observer, 12 May 2016
* ↑ Referendum (Same Sex Relationships) Act 2016 Arxivat 2016-10-26 a Wayback Machine. Bermuda Laws Online
* ↑ Referendum (Same Sex Relationships) Notice 2016 Arxivat 2016-10-25 a Wayback Machine. Bermuda Laws Online
* ↑ Voters roundly reject same-sex marriage The Royal Gazette, 24 June 2016
# Daniele Caroli

Daniele Caroli (Faenza, Emília-Romanya, 10 de gener de 1959) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1982 i 1990. En el seu palmarès destaca la victòria a la Milà-Torí de 1985 i una etapa de la Volta a Catalunya de 1987.

## Palmarès

* 1977
** 1r a la Copa de la Pau
* 1979
** 1r a la Coppa San Geo
* 1981
** 1r a la Vicenza-Bionde
* 1985
** 1r a la Milà-Torí
** 1r al Giro de Campània
** Vencedor d'una etapa del Giro de la Pulla
* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Tirrena-Adriàtica
* 1987
** 1r al Gran Premi de la Indústria i el Comerç de Prato
** 1r al Trofeu Pantalica
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1982. 107è de la classificació general
* 1983. 99è de la classificació general
* 1984. 86è de la classificació general
* 1985. Abandona (12a etapa)
* 1986. Abandona (21a etapa)
* 1987. Abandona (6a etapa)
* 1988. 116è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1990. 101è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1985. Abandona (16a etapa)

## Referències

* ↑ «CAROLI Daniele». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Daniele CAROLI» (en italià). [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ Dalmases, Javier. «Indurain estuvo en todo lo malo. Daniele Caroli hizo lo mejor de su vida en la Vía Layetana» (en castellà) p. 31. El Mundo Deportivo, 13-09-1987. [Consulta: 27 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Daniele Caroli a sitiodeciclismo.net
# Daihatsu Bee

El Daihatsu Bee (ダイハツ・ビー, Daihatsu Bī) fou un microcotxe de tres rodes produït pel fabricant d'automòbils japonés Daihatsu entre els anys 1951 i 1952.
Tot i que Daihatsu ja produïa tricicles motoritzats per a càrrega comercial des de 1930 a més d'haver fet un xicotet automòbil per a ús militar l'any 1937, el Bee fou el primer automòbil per a passatgers produït per la marca i comercialitzat per al públic general. El model començà la seua comercialització a l'octubre de 1951, poc abans que la companyia Hatsudoki Seizō canviara el seu nom a Daihatsu. El nom en codi del model era PCA.
El cotxe tenia una carrosseria de tres volums i dues portes feta en fibra de vidre i fou emprat com a taxi a la regió de Kansai, ja que aleshores al Japó la fiscalitat beneficiava als vehicles de tres rodes front als de quatre. La motorització del model consistia en un motor de quatre temps posterior, bicilindric de 540 centímetres cúbics. Fou el primer automòbil del Japó amb un motor horitzontal. El Bee fou desenvolupat a partir d'un tricicle comercial que la marca ja produïa. Finalment, la comercialització del model fou molt minsa, en part degut a les despeses de producció, que demanaven molta mà d'obra. Quan la producció del Bee finalitzà, només s'havien produït vora 300 unitats.

## Referències

* ↑ «ダイハツ　≪小型、普通･商用車　その他≫». Car Recycling Fees. Daihatsu Motor Co., 01-04-2012. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ Nick Georgano. The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. 1. Londres: The Stationery office, 2000, p. 367. ISBN 0117023191.
* ↑ G.N. Georgano, G.N. (Editor). Complete Encyclopedia of Motorcars. Londres: Ebury Press, 1982. ISBN 0-85223-234-9.
* ↑ Davis, Tony. Extra Lemon!. Sydney: Bantam, 2005, p. 99. ISBN 1-86325-550-8.
# Deduru Oya

El Deduru Oya és un embassament o presa construït al riu Deduru al districte de Kurunegala de Sri Lanka. Construït el 2014, el propòsit primari de la presa és el de retenir aproximadament un bilió de metres cúbics d'aigua per propòsits de regatge, el qual altrament fluiria mar endins. La construcció de la presa va començar el 2006 i fou formalment completada el 2014, amb la presència de l'ex president Mahinda Rajapaksa.
Estudis de lloc i disseny de la presa van ser fets per enginyers del Ministeri de Regs. La presa, la qual mesura aproximadament 2,400 metres d'ample, va crear la Reserva de Deduru Oya que té una capacitat de 75,000,000 m3. L'aigua de la reserva irriga aproximadament 11,000 hectàrees de terres agrícoles i també produïa 1.5 megawatt 1.5 megawatt a l'estació de producció hidroelèctrica que opera el Ministeri de Electricitat i Energia.
A més del vuit portes, l'aigua de la reserva és canalitzada des de la reserva (per a reg) via tres canals, és a dir el Canal Esquerre, el Canal Central i el Canal del Sud. El del sud és un canal de 33 km (21 mi) km conduint l'aigua de la reserva o embassament Deduru Oya a l'embassament Inginimitiya a un índex de flux de 8.5 m3/s.

## Referències

* ↑ «Deduru Oya Reservoir the Large Irrigation Solution for North Western Province». Ministry of Irrigation. Arxivat de l'original el 16 de novembre 2016. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «Deduru Oya Reservoir Project commissioning, a landmark event». Sunday Observer, 12-01-2014 [Consulta: 4 novembre 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 15 novembre 2016].
* ↑ «A massive multi-functional project for Deduru Oya». Daily News, 01-03-2012 [Consulta: 4 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Deduru Oya Reservoir Project to be commissioned tomorrow». News.lk, 21-11-2014 [Consulta: 4 novembre 2015]. Arxivat 13 October 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Degtiarsk

Degtiarsk - Дегтярск (rus) és una ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia. El 2021 tenia 15.326 habitants. Es troba a la vora del riu Viazovka, un afluent del Txussovaia, a 67 km a l'oest de Iekaterinburg.

## Història

L'explotació d'un dipòsit de pirita el 1914 feu néixer una aglomeració anomenada Revdínskaia Degtiarka, que es desenvolupà i rebé l'estatus de possiólok (poble) el 1932, i finalment el de ciutat el 1954.
Al llarg de l'estiu del 1959 el vicepresident dels Estats Units, Richard Nixon, efectuà una visita a la Unió Soviètica, visita no oficial però la primera d'un alt responsable estatunidenc en el país d'ençà la Conferència de Ialta el 1945. El 30 de juliol de 1959 es trobava a Degtiarsk, on es trobà amb els responsables locals i feu un discurs sobre les relacions estatunidenco-soviètiques. Visità una mina de coure, on tingué una discussió espontània sobre les relacions est-oest amb els miners, a 250 m sota terra.
L'1 de maig de 1960, un avió-espia americà U-2, pilotat per Gary Powers, fou abatut prop de Degtiarsk per la defensa antiaèria soviètica, durant el transcurs d'una missió de fotografia dels llocs dels míssils intercontinentals de la regió de Sverdlovsk.

## Referències

* ↑ Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2021 года Arxivat 2021-04-27 a Wayback Machine. (en rus).
* ↑ «Nixon Fan Detained in Russia for Installing Plaque to U.S. President» (en anglès). The Moscow Times, 15-07-2019. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «ASN Wikibase Occurrence # 56235» (en anglès). Aviation Safety. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Ramon de Montcada

Ramon de Montcada és el nom dels següents personatges:
* Ramon I de Montcada, pare de Beatriu de Montcada.
* Ramon I de Montcada i de Montcada, (1150 - 1190 o 1191) fou senyor de Tortosa.
* Ramon de Montcada o Ramon II de Tortosa, (?, 1188 - 1229) va ser Senyor de Tortosa.
* Ramon III de Montcada, (?, s. XIII – 1286/90), senyor de Fraga, militar català.
* Ramon de Montcada i d'Aragó, senyor d'Albalat de Cinca. Fill de Guillem Ramon II de Montcada.
# Belton (Carolina del Sud)

Belton és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 4.461 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belton tenia 4.461 habitants, 1.948 habitatges i 1.275 famílies. La densitat de població era de 447,4 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,0 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.191$ i la renda mediana per família de 36.531$. Els homes tenien una renda mediana de 30.100$ mentre que les dones 22.470$. La renda per capita de la població era de 16.970$. Entorn del 15,2% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Belton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dendropsophus columbianus

Dendropsophus columbianus és una espècie de granota que viu a Colòmbia.

## Referències

* Bolívar, W. & Renjifo, J.M. 2004. Dendropsophus columbianus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Rampa

«Rampa» té aquests significats:
* Rampa (desnivell), element arquitectònic permet superar el desnivell entre dues superfícies
* Rampa (mal), contracció muscular
* Rampa (Índia), comarca muntanyosa d'Orissa, al districte d'East Godavari
Viccionari
# Sent Estève de Valfrancesca

Sent Estève de Valfrancesca (en francès Saint-Étienne-Vallée-Française) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Vídua del paradís

La vídua del paradís (Vidua paradisaea) és un ocell de la família dels viduids (Viduidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert del nord-oest i sud d'Angola, Zàmbia, extrem sud-est de la República Democràtica del Congo, est de Tanzània, Kenya, est d'Uganda, extrem sud-est del Sudan, Etiòpia i Somàlia cap al sud fins al centre de Namíbia, nord i est de Botswana, Zimbabwe i nord-est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Vídua del paradís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Res communis

Res communis és un terme llatina derivat de la llei romana que va precedir els conceptes actuals dels procomuns i el patrimoni comú de la humanitat. Té rellevància al dret internacional i dret anglosaxó.
Al segle vi, els Institutes de Justinià va codificar la llei romana rellevant com: “Per la llei de la naturalesa, aquestes coses són comunes a la humanitat: l'aire, l'aigua corrent, el mar i, en conseqüència, les costes del mar.”
Exemples biològics de res communis inclou peixos i mamífers en alta mar. Normes d'ús del continent antàrtic es van basar en res communis com va ser el desenvolupament de la llei espacial.
Es pot contrastar amb el terme res nullius, el concepte de propietat sense propietari, associat, per exemple, amb terra nullius, el concepte de territori no conegut pel qual l'assentament britànic a Austràlia va ser indubtablement basat en aquest concepte, malgrat ser la llar dels pobles indígenes.

## Referències

* ↑ Baslar, Kemal. The Concept of the Common Heritage of Mankind in International Law. Brill, 1997. ISBN 9789041105059 [Consulta: 25 març 2014]. Arxivat 7 April 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Barresi, Paul «MOBILIZING THE PUBLIC TRUST DOCTRINE IN SUPPORT OF PUBLICLY OWNED FORESTS AS CARBON DIOXIDE SINKS IN INDIA AND THE UNITED STATES». Colorado Journal of International Environmental Law and Policy, 23, 1, 2012, pàg. 47 [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ Milun, Kathryn. The Political Uncommons: The Cross-cultural Logic of the Global Commons. Ashgate, 2010, p. 58. ISBN 978-0-7546-7139-8 [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ Joyner, Christopher. Antarctica and the Law of the Sea, 1992, p. 90. ISBN 0792318234 [Consulta: 25 març 2014].
* ↑ Slomanson, William. Fundamental Perspectives on International Law, 2010, p. 288. ISBN 0495797197 [Consulta: 25 març 2014].