OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Van Wert

* Per a altres significats, vegeu «Van Wert (Iowa)».
Van Wert és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 10.690 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Van Wert tenia 10.690 habitants, 4.556 habitatges, i 2.947 famílies. La densitat de població era de 696 habitants per km².
Dels 4.556 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,1% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.205 $ i la renda mediana per família de 41.711 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.441 $ mentre que les dones 23.143 $. La renda per capita de la població era de 17.413 $. Aproximadament el 5% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Van Wert». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Van Wert». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# El Castell (Santa Maria de Martorelles)

El Castell és un edifici eclèctic en mal estat de conservació al municipi de Santa Maria de Martorelles (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Edifici de planta irregular, al que se l'hi han afegit diferents annexes tant en la seva part anterior com en pla posterior. De fet tota l'atenció queda centrada en la façana que actua com un teló o un decorat escenogràfic: està realitzat en forma de castell, simulant dues torres que flanquegen un cos central i són coronats amb pinacles o punxes i uns merlets. El cos central també és acabat en la seva part superior per merlets i una sèrie d'arcuacions i es troba lleugerament més endarrerit que els cossos laterals. Tot el conjunt es troba arrebossat i emblanquinat. En la part inferior dreta de la façana s'hi ha afegit posteriorment un annexa.
Sembla que l'actual estructura arquitectònica pot recobrir una antiga masia, sent aquesta probablement del segle xix (revivals, moviments eclèctics, modernisme). L'actual propietari creu que fou una clínica d'una anomenat Dr. Pi, perquè a l'interior conservava, fins feia poc, un passadís que recorria tota la casa i comunicava petites habitacions individuals.

## Referències

* ↑ «El Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Sierra Morena (cim)

La Sierra Morena és una muntanya de 3.093 m d'altitud, amb una prominència de 62 m, que es troba al massís de la Múnia, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
# Saint-Blaise-la-Roche

Saint-Blaise-la-Roche (en alemany Sankt Blasius) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 252 habitants.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Vall de la Bruche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 321 | 360 | 309 | 277 | 297 | 252 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Enclos | |
# Midori Honda

Midori Honda (本田 美登里, 16 de novembre de 1964) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1981. Va disputar 43 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 1991.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1981 | 5 | 0 |
| 1982 | 0 | 0 |
| 1983 | 0 | 0 |
| 1984 | 3 | 0 |
| 1985 | 0 | 0 |
| 1986 | 6 | 0 |
| 1987 | 4 | 0 |
| 1988 | 3 | 0 |
| 1989 | 8 | 0 |
| 1990 | 5 | 0 |
| 1991 | 9 | 0 |
| Total | 43 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Midori Honda, Fitxa a Soccerway
# Monterrei

Monterrei és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca de Verín.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 4.233 | 5.156 | 6.108 | 5.005 | 3.187 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Albarellos (Santiago)
* Estevesiños (San Mamede)
* Flariz (San Pedro)
* Infesta (San Vicenzo)
* A Madanela (Santa María)
* Medeiros (Santa María)
* Monterrei (Santa María)
* Rebordondo (San Martiño)
* San Cristovo (San Cristovo)
* Vences (Santa Baia)
* Vilaza (San Salvador)

## Economia

Vins amb Denominació d'Origen Monterrei.

## Enllaços externs

* Castell de Monterrei Arxivat 2012-05-11 a Wayback Machine.
* Web oficial del Consell Regulador D.O. Monterrei
# Monterrey Open 2010

El torneig de Monterrey 2010, conegut oficialment com a Monterrey Open 2010, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. La segona edició del torneig i es va celebrar entre l'1 i el 7 de març de 2010 al Sierra Madre Tennis Club de Monterrey, Mèxic.
La tennista russa Anastassia Pavliutxénkova va aconseguir el primer títol individual de la seva carrera.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| | A. Sevastova | 6 | 6 | |
| | I. Benešová | 1 | 2 | | | A. Sevastova | 2 | 7 | 6 |
| | A. Cornet | 6 | 6 | | | A. Cornet | 6 | 5 | 1 |
| 7 | A. Wozniak | 2 | 3 | | | | | | | | A. Sevastova | 3 | 6 | 1 |
| 3 | A. Pavliutxénkova | 6 | 6 | | | | | | | 3 | A. Pavliutxénkova | 6 | 2 | 6 |
| | P. Hercog | 2 | 3 | | 3 | A. Pavliutxénkova | 6 | 6 | | | | | | |
| | P. Mayr | 4 | 3 | | | K. Zakopalová | 2 | 2 | | | | | | |
| | K. Zakopalová | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 3 | A. Pavliutxénkova | 1 | 6 | 6 |
| 5 | Á. Szávay | 6 | 6$^4$ | 6 | | | | | | | | | | | 2/WC | D. Hantuchová | 6 | 1 | 0 |
| | A-L. Grönefeld | 1 | 7 | 1 | 5 | Á. Szávay | 6 | 3 | 3 | | | | | |
| | S. Errani | 6 | 3 | 1 | 4/WC | D. Cibulková | 3 | 6 | 6 | | | | | |
| 4/WC | D. Cibulková | 3 | 6 | 6 | | | | | | 4/WC | D. Cibulková | 6 | 3 | 0 |
| | J. Coin | 3 | 3 | | | | | | | 2/WC | D. Hantuchová | 4 | 6 | 6 |
| | V. King | 6 | 6 | | | V. King | 6 | 2 | 1 | | | | | |
| | K. Kanepi | 1 | 3 | | 2/WC | D. Hantuchová | 2 | 6 | 6 |
| 2/WC | D. Hantuchová | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Anna-Lena Grönefeld Vania King | 4 | 6 | [10] |
| | Anastassia Pavliutxénkova Klára Zakopalová | 6 | 3 | [5] | 1 | Anna-Lena Grönefeld Vania King | 6⁶ | 6 | [10] |
| | Sara Errani Roberta Vinci | 6$^3$ | 6 | [10] | | Sara Errani Roberta Vinci | 7 | 3 | [6] |
| | Jill Craybas Julia Görges | 7 | 3 | [4] | | | | | | 1 | Anna-Lena Grönefeld Vania King | 6 | 4 | [8] |
| | Julie Coin Marie-Ève Pelletier | 7 | 7 | | | | | | | 2 | Iveta Benešová B. Záhlavová-Strýcová | 3 | 6 | [10] |
| | Lourdes Domínguez Lino Arantxa Parra Santonja | 6$^0$ | 5 | | | Julie Coin Marie-Ève Pelletier | 5 | 5 | |
| | Anabel Medina Garrigues Meghann Shaughnessy | 2 | 6$^3$ | | 2 | Iveta Benešová B. Záhlavová-Strýcová | 7 | 7 | |
| 2 | Iveta Benešová B. Záhlavová-Strýcová | 6 | 7 | | | | | | |
Monterrey :
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2010
< 2009
2011 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Lherzolita

La lherzolita és una roca ígnia, ultramàfica que es troba dins el grup de la peridotita. Normalment és de gra groller amb continguts d'entre el 40 i el 90% d'olivina, amb quantitats rellevants d'ortopiroxè i en menor mesura de clinopiroxè cròmic. Alguns minerals accessoris que pot presentar són: espinel·la cròmica i alumínica i granat. A poca profunditat pot ser estable la plagiòclasi, però a grans profunditats es torna inestable i és reemplaçada per l'espinel·la.
La lherzolita rica en granat és el principal constituent del mantell superior terrestre. Les ofiolites són conegudes per trobar-se a les parts inferiors dels complexos d'ofiolites (tot i que la harzburgita és més abundant en aquest context); també es troba en massissos peridotítics alpins, en zones de fractura de dorsals oceàniques, en xenòlits en xemeneies de kimberlites i associades amb basalts alcalins. La fusió parcial de l'espinel·la és una de les fonts primàries de magma basàltic.
El nom prové del Massís de Lherz, un complex peridotític. La seva localitat tipus és a l'estany de Lers, a prop de Massat, al Pirineu d'Occitània.
En el massís de Lherz també s'hi troben harzburgita i dunita, així com capes d'espinel·la, piroxenita, piroxenita granàtica i hornblendita. Aquestes capes representen fosos parcials extrets de la peridotita durant una descompressió del mantell.
Alguns autors asseguren que el mantell inferior de la Lluna és format per lherzolita.

## Referències

* ↑ Vita-Finzi, Claudio, 2005, Planetary Geology, Harpenden, Terra Publishing, page 31, ISBN 1-903544-20-3
* Blatt, Harvey and Robert J. Tracy, 1996, Petrology: Igneous, Sedimentary and Metamorphic, 2nd ed., Freeman, ISBN 0-7167-2438-3
# Illies

Illies és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.388 habitants. Limita al nord amb Aubers, al nord-est amb Herlies, al sud-est amb Marquillies, al sud amb Salomé, al sud-oest amb La Bassée i a l'oest amb Lorgies.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.198 | 1.236 | 1.156 | 1.083 | 1.194 | 1.258 | 1.388 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Hayart | PS |
# Ricard de Conisburgh

Ricard de Conisburgh (vers 1375 - 5 d'agost de 1415), tercer comte de Cambridge, va ser el segon fill del primer duc de York, Edmund de Langley, i d'Isabel de Castella.
Va néixer al Castell de Conisburgh a Yorkshire, i el 1406 es va casar amb la seva cosina, Anna Mortimer, que també descendia d'Eduard III a través de Lionel d'Anvers. Va ser a través d'aquesta unió que la Casa de York reclamaria el tron d'Anglaterra a la Guerra de les Dues Roses. Del matrimoni nasqueren una filla, Isabel Plantagenet, i un fill, Ricard Plantagenet, que seria el primer pretendent York a la corona.
El 1414 va ser creat, per cessió del seu germà Eduard de Norwich, comte de Cambridge.
Just abans que s'embarquès en una campanya contra França per lluitar a la Guerra dels Cent Anys es va descobrir que Ricard de Conisburgh era un dels instigadors del Complot de Southampton contra el rei Enric V, que pretenia substituir el rei per Edmund Mortimer (cunyat de Ricard). Va ser desposseït de tots els seus títols i terres, i seria executat com a traïdor el 5 d'agost de 1415.
# Venus de Willendorf

La Venus de Willendorf, també coneguda com la Dona de Willendorf, és una estatueta d'una figura femenina d'11,1 cm d'alçada, descoberta en un jaciment paleolític proper a Willendorf, Àustria, el 1908 per l'arqueòleg Josef Szombathy. Està esculpida en pedra calcària paleolítica que no és local de la regió, i pintada amb vermell ocre. La Venus de Willendorf es conserva al Museu d'Història Natural de Viena.
El 1990, després d'una revisió d'anàlisi de l'estratigrafia del lloc, es va estimar que havia estat esculpida entre 22.000 i 24.000 anys enrere, durant el Gravetià. Es coneix molt poca cosa del seu origen, mètode de creació o significat cultural.
La Venus no és un retrat realista sinó una idealització de la figura femenina. La vulva, els pits i el ventre són molt pronunciats, suggerint una forta connexió amb la fertilitat. Els braços, molt fràgils i gairebé imperceptibles, es dobleguen sobre els pits, no té una cara visible i el cap està cobert pel que podrien ser trenes, ulls o un tipus de pentinat.
El sobrenom amb el qual és coneguda causa un cert rebuig a alguns estudiosos actuals, que no veuen la semblança d'aquesta figura obesa amb la imatge clàssica d'una Venus. Segons Christopher Witcombe, professor de la Sweet Briar College de Virgínia, "la identificació irònica d'aquestes figures com a 'Venus' va satisfer certs conceptes de l'època sobre els primitius, sobre les dones, i sobre el sentit estètic." Al mateix temps, altres autors tenen reticències a identificar-la com la deessa Mare Terra de la cultura europea del paleolític. Alguns suggereixen que la seva corpulència vol representar un estatus social elevat en una societat caçadora-recol·lectora, i que a més a més de la seva òbvia referència a la fertilitat, podria ser també un símbol de seguretat i èxit.
Els peus de l'estàtua no estan esculpits de forma que es mantingui dempeus per si mateixa. Això ha portat a especular que havia estat pensada per ser portada per algú en comptes de simplement ser observada, podent ser tan sols un amulet de bona sort.
Després del descobriment d'aquesta figura, se n'han trobat altres de semblants que també han rebut el nom de Venus.
* Venus de Willendorf, de front.
* Venus de Willendorf, de perfil.

## Referències

* ↑ «Artes Figurativas I». A: Enciclopedia Temática Sopena (paper) (en castellà). Traducció de l'Enciclopedia Generale "Le Nove muse" de S.A.I.E. Editrice. Barcelona: Editorial Ramon Sopena, S.A., 1982, p. 11. ISBN 84-303-0967-5 [Consulta: 15 desembre 2014].

## Vegeu també

* Venus prehistòrica

## Enllaços externs

* Christopher L. C. E. Witcombe, "Women in Prehistory:Venus of Willendorf" Arxivat 2004-04-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Saint-Boingt

Saint-Boingt és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Boingt era de 76 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 32 eren cases i 1 era un apartament. Dels 28 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 2 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Boingt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 38 eren actives i 8 eren inactives. De les 38 persones actives 36 estaven ocupades (23 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 8 persones inactives 2 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Saint-Boingt hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 390 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Boingt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Boingt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tallamar (nàutica)

En un vaixell, s'anomena tallamar el tauler gruixut o peça o compost de peces que s'adapten fortament per la seva cara exterior o de proa i encara s'assegura més amb les corbes toves.
S'hi rematen les perxes i en el seu extrem superior s'hi posa el mascaró de proa. Pel tall airós que es dona al seu cant exterior, agraciada la proa i serveix per a esberlar o dividir l'aigua quan el vaixell navega. També es coneix amb el nom d'esperó, però entre els constructors això no és el tallamar mateix sinó el braç del curvatón que va en lloc del tallamar en les embarcacions menors que no porten aquesta peça.

## Referències

* ↑ «Tallamar (nàutica)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ de Lorenzo, José; de Muga, Gonzalo; Ferreiro, Martín. Diccionario marítimo español (en castellà), 1865.
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - 6 metres

La regata de vaixells de 6 metres va ser una de les proves de vela que es van disputar al camp de regates d'Oostende durant els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Es van disputar dues modalitats, 1907 i 1919 rating, amb la participació de sis vaixells amb un total de divuit participants procedents de dues nacionalitats. La competició es va disputar entre el 7 i el 9 de juliol de 1920.

## Medallistes

| Classe | Or | Plata | Bronze |
| 6 metres (1907 rating) | Bèlgica EdelweißEmile Cornellie Florimond Cornellie Frédéric Bruynseels | Noruega MarmiEinar Torgensen Andreas Knudsen Leif Erichsen | Noruega StellaHenrik Agersborg Trygve Pedersen Einar Berntsen |
| 6 metres (1919 rating) | Noruega JoAndreas Brecke Paal Kaasen Ingolf Rød | Bèlgica Tan-Fe-PahLéon Huybrechts Charles van den Bussche John Klotz | No es concedí |

## Resultats finals
### 6 metres (1907 rating)

| Posició | Tripulació | Iot | Regata I | Regata I | Regata II | Regata II | Regata III | Regata III | Final | Desempat |
| Posició | Tripulació | Iot | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Punts |
| 1 | Emile Cornellie Frédéric Bruynseels Florimond Cornellie | Bèlgica Edelweiß | 2 | 2 | 1 | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 2 | Einar Torgersen Leif Erichsen Andreas Knudsen | Noruega Marmi | 1 | 1 | 2 | 2 | 4 | 4 | 7 |
| 3 | Henrik Agersborg Einar Berntsen Trygve Pedersen | Noruega Stella | 4 | 4 | 4 | 4 | 1 | 1 | 9 | 1 |
| 4 | Louis Depiere Raymond Bauwens Willy Valcke | Bèlgica Suzy | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 3 | 9 | 2 |

### 6 metres (1919 rating)

| Posició | Tripulació | Iot | Regata I | Regata I | Regata II | Regata II | Regata III | Regata III | Final |
| Posició | Tripulació | Iot | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Punts |
| 1 | Andreas Brecke Paal Kaasen Ingolf Rød | Noruega Jo | NS | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | Léon Huybrechts Charles van den Bussche John Klotz | Bèlgica Tan-Fe-Pah | 1 | 1 | 2 | 2 | 2 | 2 | 5 |
* NF - no finalitza / NS - no surt

## Referències

* ↑ Belgium Olympic Committee. Olympic Games 1920 – Officiel Report (PDF), 1957 [Consulta: 8 febrer 2015]. Arxivat 27 de setembre 2007 a Wayback Machine.
* ↑ «Olympic Medal Winners». International Olympic Committee. [Consulta: 7 febrer 2015].
# Dugesia lindbergi

Dugesia lindbergi és una espècie de triclàdide dugèsid que habita Afganistan, Índia i Pakistan.

## Morfologia
### Morfologia externa

Els espècimens sexualment madurs preservats de D. lindbergi mesuren entre 12 i 18 mm de longitud i uns 2 mm d'amplada. Aquesta espècie és externament molt similar a D. bactriana, tot i que la forma del cos de D. lindbergi és lleugerament més llarga i prima. El cap és de forma subtriangular amb dos ulls relativament grans. Les aurícules són esmussades. La superfície dorsal del cos és de color marró fosc uniforme. La superfície ventral és de color marró grisós clar.

### Morfologia interna

No té òrgans musculo-glandulars o adenodàctils.

## Referències

* 1 2 3 Beauchamp, P «Triclades paludicoles d'Afghanistan (Contribution à l'étude de la faune d'Afghanistan 1)» (en francès). Kungliga Fysiografiska Sällskapet i Lund Förhandlingar, 29, 3, 1959, pàg. 27-43.
* ↑ Sluys, Ronald; Kawakatsu, Masaharu; Winsor, Leigh «The genus Dugesia in Australia, with its phylogenetic analysis and historical biogeography (Platyhelminthes, Tricladida, Dugesiidae)» (en anglès). Zoologica Scripta, 27, 4, 1998, pàg. 273-290. DOI: 10.1111/j.1463-6409.1998.tb00461.x.
* ↑ Kawakatsu, Masaharu «Report on freshwater planarians from Pakistan» (en anglès). The Bulletin of Fuji Women's College, II, 11, 1973, pàg. 79-95.
Espècies de Dugesia :
# Dugesia lanzai

Dugesia lanzai és una espècie de triclàdide dugèsid que habita l'aigua dolça de Kenya, Àfrica. Aquesta espècie s'assembla a D. neumanni i D. sicula, diferenciant-se a nivell de l'òrgan copulador en la mida i forma del diafragma que separa el conducte ejaculador de la vesícula seminal i en la naturalesa muscular del bulb penià.

## Descripció

Els espècimens preservats de D. lanzai mesuren fins a 17 mm de longitud i 7 mm d'amplada. Els ulls són petits i se situen al cap dins de petits pegats sense pigment. Als marges posteriors del cap presenten els òrgans sensorials de les aurícules o solcs auriculars. Al marge anterior del cos presenten setze fosses sensorials. La superfície dorsal del cos és de color marró fosc i presenta una banda ampla pàl·lida al llarg de cadascun dels marges del cos i una tercera que la recorre pel mig des del cap fins a la cua. La superfície ventral és més pàl·lida que la dorsal i presenta dues bandes negroses longitudinals que travessen tot el cos.

## Referències

* ↑ Marcus, Ernesto «Results of the Lund University Expedition in 1950-1951. In Hanström, Brinck & Rudbeck (Eds.)» (en anglès). South African Animal Life, 1, 1955, pàg. 101-151.
* ↑ Kawakatsu, Masaharu «Report on the freshwater planarians from South Africa» (en anglès). The Bulletin of Fuji Women's College, 10, 1972, pàg. 57-79.
* 1 2 De Vries, Elizabeth J «A synopsis of the nominal species of the subgenus Dugesia (Platyhelminthes: Tricladida: Paludicola) from Africa and Madagascar» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 92, 1988, pàg. 345-382. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1988.tb01729.x.
* ↑ Sluys, Ronald «Annotations on freshwater planarians (Platyhelminthes Tricladida Dugesiidae) from the Afrotropical Region» (en anglès). Tropical Zoology, 20, 2, 1984, pàg. 229-257. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 17 desembre 2014]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
Espècies de Dugesia :