OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leszek Kołakowski

Leszek Kołakowski (23 d'octubre de 1927, Radom, Polònia - 17 de juliol de 2009, Oxford, Anglaterra) fou un filòsof polonès important del panorama contemporani.
Kołakowski fou conegut per haver evolucionat des del marxisme envers un compromís intel·lectual contra els totalitarismes i implicar-se en moviments democràtics. Ja com a docent universitari realitzà una anàlisi crítica del pensament marxista, especialment en la seva reconeguda obra història en tres volums Els principals corrents del marxisme.
També ha escrit contes filosòfics.
Catedràtic d'història de la filosofia a Varsòvia, fou forçat a l'exili pel govern polonès el 1968, tot i que les seves obres van seguir circulant clandestinament. Des del 1970 va viure a Oxford i ensenyà a les universitats de Berkeley, Yale, Oxford i Chicago. Fou autor de més de trenta llibres, que reflecteixen el seu especial interés en les teories filosòfiques i teològiques que es troben en la civilització occidental. Entre els seus temes més recurrents hi ha la crítica al marxisme i als règims comunistes, alhora que una anàlisi dels corrents cristians dissidents.

## Obra

Algunes de les seves principals obres són:
* 1960 - L'home sense alternativa
* 1967 - El racionalisme com a ideologia i ètica sense codi
* 1971 - La filosofia positivista
* 1972 - La presència del mite
* 1973 - Vigència i caducitat de les tradicions cristianes.
* 1977 - Converses amb el Dimoni
* 1980 - Els principals corrents del marxisme
* 1995 - Si Déu no existeix: Sobre Déu, el Dimoni, el pecat i altres preocupacions de l'anomenada filosofia de la religió
* 2006 - La clau celeste: relats edificants de la història sagrada recollits per a alliçonament i advertència del lector. Converses amb el dimoni
* 2008 - Les preguntes dels grans filòsofs
* 2008 - 13 contes del regne de Lailònia

## Premis

Alguns dels premis que va rebre són:
* Premi Jurzykowski (1969),
* Premi de la Pau del Comerç Llibreter Alemany (1977)
* Premi Erasmus (1983),
* Premi Jefferson (1986),
* Premi Pen Club de Polònia (1988),
* Premi Kluge de la Biblioteca del Congrés als Estats Units (2004)
* Premi Jerusalem (2007) per la seva aportació a "la lluita per la llibertat de l'individu en la societat.

## Referències

* 1 2 3 «Leszek Kołakowski». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Article biogràfic sobre Leszek Kołakowski, per Cosma Shalizi (en anglès)
# Como perros!

Como perros! és un àlbum de Francesc Capdevila (Max) que recopila cinc historietes curtes de l'autor.

## Trajectòria editorial

Totes les històries foren dibuixades entre l'any 1991 i el 1995. Varen ser publicades per separat en diferents mitjans, i l'any 1995 varen ser recopilades en un sol volum.
| Títol | Pàgines | Publicació | Any |
| La construcción de la torre | 12 | "El Víbora" #153 | 1992 |
| Los invasores | 15 | "El Víbora" #143 | 1991 |
| Katábasis | 10 | Dins el llibre "Órficas" Fundación Luis Cernuda | 1994 |
| Nosotros somos los muertos | 10 | "Nosotros somos los muertos" Maig 1993 i a El Víbora #161-162 | 1993 |
| Bienvenidos al infierno | 10 | "Nosotros somos los muertos" Maig 1995 | 1995 |

## Argument
### "La construcción de la torre"

És un relat de ficció que pren com a base l'episodi bíblic de la Torre de Babel. Hi entren en joc el conflicte entre Ciència i Filosofia, i com es postulen davant el Poder.

### "Los invasores"

Es tracta d'un seguit d'il·lustracions a pàgina sencera amb un peu de pàgina que va narrant els esdeveniments. A l'índex ve descrit com a “Parodia de les paranoies col·lectives cícliques al voltant dels extraterrestres, contactats, abduccions, invasions silencioses i el fi de la humanitat”.
Originalment, va ser plantejada per exposar al Cafè El Garito de Palma.

### "Katábasis"

És una adaptació del mite d'Orfeu, en què el protagonista baixa a l'infern després de la mort de la seva estimada Eurídice. Hades pacta amb ell que surti dels seus dominis i que Eurídice el seguirà, i que li tornarà la vida amb la condició que no s'ha de girar a darrere per veure-la.

### "Nosotros somos los muertos"

És una crítica a la passivitat de la comunitat internacional envers les atrocitats que es duien a terme a Sèrbia durant la Guerra dels Balcans. Primer va ser publicada al fanzine Nosotros Somos Los Muertos, i més tard a la revista El Víbora.
La història s'ubica a un debat televisiu on hi intervenen dos convidats sorprenents: dos morts a Sarajevo i a Srebenica.

### "Bienvenidos al infierno"

També va ser publicada a Nosotros Somos Los Muertos. Segons es descriu a l'índex, és: "Una altra reflexió, aquest pic en clau onírica, sobre la guerra de Bosnia, a Txetxènia i a qualsevol indret: la por com a origen de la violència, convertint a uns en agressors i a uns altres (nosaltres) en immobilitzats."

## Referències

* ↑ «Max a guiadelcomic.com». Arxivat de l'original el 2014-05-29. [Consulta: 15 maig 2014].
# Amália Maria Alexandre

Amália Maria Alexandre és una política angolesa. Afiliada al Moviment Popular per a l'Alliberament d'Angola (MPLA), des del 28 de setembre de 2017 és diputada d'Angola per la circumscripció electoral nacional.
Alexandre es va llicenciar en enginyeria química. Va treballar a l'Organització de la Dona Angolesa (Organização da Mulher Angolana, OMA), sent la seva secretària de relacions internacionals del comitè nacional i secretària del comitè de la comunitat OMA a Sud-àfrica i el Brasil del 2002 al 2010.

## Referències

* 1 2 3 4 «Amália Maria Alexandre» (en portuguès). Assembleia Nacional de Angola, 2018.
* ↑ «Deputados tomam posse na Assembleia Nacional de Angola» (en anglès). DW, 28-09-2017.
* ↑ «MPLA - Lista de Candidatos a Deputados – Eleições 2017» (en portuguès). Info Angola, 2017. Arxivat de l'original el 2018-03-11. [Consulta: 10 octubre 2020].
# Winifred Goldring

Winifred Goldring (Kenwood, 1 de febrer de 1888 - 30 de gener de 1971) fou pionera en paleontologia, el seu treball va incloure la descripció dels estromatòlits.
Goldring va néixer a Kenwood, Nova York. El 1905 es va graduar com a millor estudiant en el Milne School d'Albany i després estudià geologia al Wellesley College. Va ser la primera dona dels EUA a ocupar el càrrec de paleontòloga de l'Estat, càrrec que només han aconseguit dues dones. El 1949 va ser elegida presidenta de la Societat Paleontològica.
Goldring va exercir la docència i va destacar com a investigadora en la descripció dels estamatòlits els quals va poder estudiar en els Petrified Sea Gardens (Jardins del mar petrificat) al National Natural Landmark dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «The Department of Physics and Astronomy at UNL» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-02-07. [Consulta: 2 febrer 2016].
* ↑ Hernick, Linda. «Women's History: Winifred Goldring». New York State Museum. Arxivat de l'original el 2010-02-26. [Consulta: 2 febrer 2016].
* ↑ Joanne Kluessendorf. National Register of Historic Places Inventory-Nomination: Petrified Sea Gardens / Ritchie Park (pdf). National Park Service, 14 de juliol, 1998. i PDF PDF (550 KB)
# Dorfmanita

La dorfmanita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Moisei Davidovich Dorfman (Моисея Давыдовича Дорфмана) (2 de febrer de 1908 - 11 de novembre de 2006), mineralogista rus del Museu Mineralògic A.E. Fersman (Moscou). Va ser investigador dels minerals de Jibiny i va anunciar per primera vegada un fosfat de sodi l'any 1963. Va ajudar a descriure moltes espècies minerals.

## Característiques

La dorfmanita és un fosfat de fórmula química Na₂HPO₄·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1979, i la primera publicació data del 1980. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 1,5, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dorfmanita pertany a «02.CJ: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: estercorita, mundrabil·laïta, swaknoïta, nabafita, nastrofita, haidingerita, vladimirita, ferrarisita, machatschkiïta, faunouxita, rauenthalita, brockita, grayita, rabdofana-(Ce), rabdofana-(La), rabdofana-(Nd), tristramita, smirnovskita, ardealita, brushita, churchita-(Y), farmacolita, churchita-(Nd), mcnearita, sincosita, bariosincosita, catalanoïta, guerinita i ningyoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a les mostres obtingudes en dues muntanyes del massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia): els monts Iukspor i Koaixva. Encara a Rússia també ha estat descrita al mont Kukisvumtxorr (Jibiny), així com en altres muntanyes del proper massís de Lovozero. Fora del país euroasiàtic també ha estat trobada a Àustria, Canadà i Groenlàndia.

## Referències

* ↑ «Dorfmanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 agost 2019].
# Can Candeler (Sant Just Desvern)

Can Candeler és un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt que ha sofert nombroses reformes i addicions a una masia original amb coberta a dues aigües, vessants als laterals i que posseeix el portal d'accés dovellat de punt rodó. A la masoveria, ortogonal a la façana principal del mas, s'hi troba una finestra gòtica geminada per un esvelt pilar on reposen dos arcs lobulats. El conjunt d'edificacions encercla el típic corral.

## Història

Inicialment fou anomenada Torre Camosa o Torre de Mossèn Camós. Més tard es digué Can Candeler pel fet de posseir-la un tal Gelabert, "candeler de Barcelona". Can Candeler és possiblement del segle xv, ja que hi ha referències de l'any 1435.

## Referències

* 1 2 «Can Candeler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Resolució 2240 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2240 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 9 d'octubre de 2015. El Consell va autoritzar als països membres interceptar vaixells sospitosos de portar immigrants il·legals a la costa líbia i confiscar-los el carregament si fos necessari, en resposta a les moltes víctimes mortals que aquesta activitat havia provocat en els mesos anteriors a la Mediterrània.
La Resolució va ser adoptada per catorze vots a favor amb l'abstenció de Veneçuela, qui considerava que el problema estava sent abordat de manera equivocada. En particular, l'aplicació del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides a una crisi humanitària seria un precedent perillós perquè el Consell de Seguretat usurparia funcions de l'Assemblea General per la porta del darrere. També calia abordar no només les organitzacions de contraban, sinó també les causes que provocaven la fugida.

## Contingut

La Convenció contra la delinqüència organitzada transnacional i el seu protocol per al tràfic il·lícit de migrants per terra, aire i mar i, així com el Protocol per a la prevenció, la repressió i el càstig de la tracta d'éssers humans constituïen la base jurídica per a la lluita contra la tràfic de persones. No obstant això, es va reconèixer que el tràfic de migrants i el tràfic d'éssers humans no eren en part iguals. També es va reconèixer que entre els immigrants implicats es trobaven persones que havien conegut la definició de refugiat establerta a la Convenció de 28 de juliol de 1951 relativa a l'estatut dels refugiats. Es va subratllar que tots els immigrants, independentment del seu estat, havien de ser tractats humanament i tenir degudament en compte els seus drets.
El Consell va assenyalar que correspon al govern libi prevenir el contraban i el tràfic de persones a través del seu territori i aigües territorials. Les fronteres d'aquest país havien d'estar millor vigilades, i es va demanar als altres països que l'ajudessin. També se'ls va demanar que vigilessin l'espai aeri i marítim de la costa de Líbia i, segons el permetés el dret internacional, inspeccionessin els vaixells que no portaven la bandera sospitosos de contraban de persona. Per als vaixells amb bandera havien d'obtenir permís de l'estat del pavelló. Després de tot, aquest país tenia jurisdicció sobre els seus vaixells al mar. Tenint en compte les circumstàncies del país, es va permetre durant un any més inspeccionar qualsevol embarcació sospitosa i, en cas de violació, confiscar-la. L'estat del pavelló n'havia de ser notificat.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC authorizes member states to intercept vessels off Libyan coast suspected of migrant smuggling.», 09-10-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cubilot

Un cubilot en metal·lúrgia és un forn rotund utilitzat en foneries que té per objecte passar el ferro brut de l'estat sòlid a l'estat líquid i fer-lo apte per a la colada. És més petit que un alt forn i no funciona en continu. A més del procediment tradicional, existeixen també forns elèctrics a inducció, que són menys pol·luents, però energèticament menys eficaços que els cubilots.

## Esquema d'un cubilot

* Sistema de neteja de la fum i recuperació de calor
* Xemeneia, antiga molt alta, per dispersar la pol·lució, des de la instal·lació de sistemes de neteja, més curta
* Boca, on es carrega el metal i el combustible
* Càrrega: amb vagonetes
* Regatge: amb aigua per refredar la part exterior i evitar que es fongui, sobretot quan la folradura de material refractari s'ha fet malbé
* Folradura de maons refractaris fixada amb tàpia.
* Columna en xapa al tungstè
* Càrrega de metal o ferralla
* Càrrega de carbó de coc i castina
* Alimentació d'aire
* Ventalló de control
* Toveres per injectar aire i activar la combustió
* Escòria la brutícia del dipòsit que es forma per sobre de la capa de ferro líquid.
* Forat de colada, que s'obre per colar la fosa cap al forn de manteniment
* Canal de colada, damunt del forn de manteniment
* Solera
* Forat per evacuar l'escòria abans de procedir a la colada
* Gresol amb fosa i coc
* Porta d'encesa
* Canal per recuperar l'aigua de refredament
* Recipient d'escòria i residus
* Portes de desenfornament, per netejar el cubilot fred o per reemplaçar la folradura refractària

### Temperatures

* (A) al gresol de fosa líquida: 1400 à 1500°,
* (B) damunt les toveres: 1600 à 1700°,
* (C) a la boca:700 à 800°.

## Referències

* ↑ Ferrer i Figueras, Joaquim «L'energia calorífica en el cubilot actual» (pdf). Ciència, Vol. 3, Núm. 24, 1928. «Actes del Primer Congrés Internacional de la Foneria»
* ↑ «Cubilot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tartera, Jordi. Eficiència energètica en el subsector de la transformació de metalls i Situació a Catalunya. Universitat Politècnica de Catalunya & Institut Català d'Energia, maig 2005, p. 2.
# Let's Be Cops

Let's Be Cops és una pel·lícula del 2014 dirigida per Luke Greenfield i co-escrita amb Nicholas Thomas. La pel·lícula és protagonitzada per Jake Johnson i Damon Wayans, Jr.. És co-protagonitzada per Nina Dobrev, Rob Riggle, i Keegan-Michael Key. Es va estrenar el 13 d'agost de 2014.

## Argument

Tot comença quan dos amics es disfressen de policies per a una festa de disfressa i es converteixen en la sensació del barri. Però quan els dos nous "herois" es veuen embolicats en una xarxa veritable de bandes, hauran de posar les seves plaques falses en risc.

## Repartiment

* Jake Johnson és Ryan O'Malley
* Damon Wayans, Jr. és Justin Miller
* Rob Riggle és l'oficial patruller Segars
* Nina Dobrev és Josie
* James D'Arcy és Mossi Kasic
* Keegan-Michael Key és Pupa
* Andy García és el detectiu Brolin
* Jon Lajoie és Todd Connors
* Tom Mardirosian és Georgie
* Natasha Leggero és Annie
* Rebecca Koon és Lydia
* Joshua Ormond és Joey
* Nelson Bonilla és Pasha
* Jeff Chase és Leka
* Jwaundace Candece és JaQuandae
* Briana Venskus és Precious
* Alec Rayme és Misha
* Ron Caldwell és Ron

## Referències

* ↑ HOFFMAN, JORDAN «‘Let’s Be Cops': movie review». NY DailyNews, 2014.
* ↑ «Vamos de polis». ElMundo, 2014.
# Club Omnisports De Meknès

El Club Omnisports de Meknès, sovint conegut com a COD Meknes (àrab: النادي المكناسي, an-Nādī al-Miknāsī, ‘Club de Meknès'), és un club de futbol marroquí de la ciutat de Meknès.
Va ser fundat per la fusió de quatre clubs locals, Rachad Meknassi, ASTF, Atlas i Alismailia, el 21 de juny de 1962.

## Palmarès

* Lliga marroquina de futbol:
** 1995
* Copa marroquina de futbol:
** 1966

## Referències

* ↑ «LES FORMATIONS LORS DES RENCONTRES – CODM». Arxivat de l'original el 2016-03-26. [Consulta: 27 juny 2019].
* ↑ Champions MAS crash out of the Confederation Cup bbc.co.uk
* ↑ «Morocco - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Morocco - List of Cup Finals». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Alts Alps

Els Alts Alps (05) (francès Hautes-Alpes, occità Auts Aups) és un departament francès situat a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. La seva capital és Gap.

## Geografia

El departament és situat en el sud-est de França. Limita al nord amb la Savoia, a l'est amb Itàlia (Piemont), al sud amb els Alps de l'Alta Provença, a l'oest amb la Droma i al nord-oest amb la Isèra.

## Història

Els Alts Alps és un dels vuitanta-tres departaments creats el 4 de març de 1790, en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789, durant la Revolució Francesa. Va ser creat a partir de la part sud-est del Delfinat i del nord de la Provença.

## Administració

Un prefecte nomenat pel govern francès és l'alta representació estatal i un consell de 30 membres escollits per sufragi universal nomena un president, que deté el poder executiu.
El departament és dividit en 2 districtes, 15 cantons, 8 estructures intercomunals i 164 comunes.

## Vegeu també

* Consell departamental dels Alts Alps
* Llista de municipis dels Alts Alps
* Llista dels Cantons dels Alts Alps

## Enllaços externs

* Prefectura Arxivat 2004-10-28 a Wayback Machine. (francès)
* Consell departamental dels Alts Alps (francès)
# Gognies-Chaussée

Gognies-Chaussée és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 798 habitants. Antigament formava una sola unitat amb el municipi való de Gœgnies-Chaussée.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 886 | 907 | 756 | 807 | 820 | 796 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | José Verdonckt | |
| 2008- | Jean Meurant | |
# Doidalses de Bitínia

Doidalses de Bitínia (s. III ae) fou un escultor grec, que treballà preferentment per al rei Nicomedes I de Bitínia.
La seua obra més famosa és la Venus ajupida, cèlebre estàtua molt valorada en l'antiguitat grecoromana, de la qual es feren moltes còpies per decorar palaus, jardins i edificis públics. Actualment n'hi ha còpies en museus de tot el món: Museu del Prado (Madrid), Museu del Louvre (París), Uffizi (Florència), Museu Nacional Romà del Palau Altemps (Roma), British Museum (Londres), Ny Carlsberg Glyptotek (Copenhaguen), Metropolitan Museum of Art (Nova York), Museu Arqueològic de Rodes, etc. També se n'han efectuat versions en l'art modern —principalment del Renaixement—, com les de Giambologna, Antoine Coysevox i Jean-Baptiste Carpeaux, o fins en dibuix o gravat, com les de Marcantonio Raimondi i Martin Heemskerck. Rubens també s'inspirà en aquesta figura per a diverses obres.
L'atribució d'aquesta obra a Doidalses prové de Plini el Vell, que en la Història Natural esmenta l'obra Venerem lavantem sese Daedalsas («Venus rentant-se» de Doidalses), present al temple de Júpiter Stator, prop del Fòrum Romà.

## Vegeu també

* Art hel·lenístic

## Referències

* Clark, Kenneth. El desnudo. Un estudio de la forma ideal. Alianza, Madrid, 1996. ISBN 84-206-7018-9.
* «Doidalsas de Bitinia». Museo del Prado. [Consulta: 23 juliol 2011].
# Carrer del Sol (Gelida)

El Carrer del Sol és una via pública de Gelida (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer del Sol comunica el nucli central de Gelida amb el barri de Sant Miquel. Es tracta d'un carrer edificat únicament a un dels costats, amb cases generalment de planta baixa i dos o tres pisos, de tipologia popular. És un excel·lent mirador a la vall de l'Anoia. Hi ha alguns plàtans al cantó del mirador.

## Història

Aquest carrer coincideix amb un tram de la carretera de Martorell a Vilafranca.

## Referències

* 1 2 «Carrer del Sol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Constitució de Bèlgica

La Constitució de Bèlgica es va crear el 1831. Des que Bèlgica és una monarquia parlamentària aplica els principis de responsabilitat ministerial per les polítiques del govern i la separació de poders. La Constitució de 1831 estableix Bèlgica com un govern centralitzat i un estat unitari. Tanmateix, des de 1970, successives reformes estatats han convertit el país progressivament en un estat federal. El pacte d'Egmont va fracassar en 1978.
La quarta modificació de la constitució va tenir lloc el 1993 quan se'n va publicar una nova versió al Diari oficial belga. Un dels canvis més destacats era la introducció d'un Tribunal d'arbitratge, les competències del qual van ser expandides per una llei especial el 2003, incloen canvis en diversos articles de la constitució (Títol II sencer i els articles 170, 172, 191). El tribunal va evolucionar cap a un tribunal constitucional i el maig de 2007 es va redissenyar formalment com a tal. Aquest tribunal té la potestat d'examinar si una llei aprovada és conforme al Títol II de la constitució i als articles 170, 172 i 191.
L'11 d'octubre de 2011 es resoldre la crisi constitucional amb sisena modificació de la constitució amb la presentació d'un acord entre els partits flamencs Christen-Democratisch en Vlaams (CD&V), Open VLD, sp.a, Groen! i els francòfons Parti Socialiste (PS), Mouvement Réformateur (MR), Centre Demòcrata Humanista (CDH) i Ecolo per a una sisena reforma institucional en la que el districte electoral i judicial de Brussel·les-Halle-Vilvoorde es dividiria, es transferirien competències federals a les comunitats i regions com economia, ocupació i política familiar, i el Senat belga ja no seria elegit directament, sinó que es convertirà en una assemblea de parlaments regionals, amb menys membres.

## Referències

* ↑ «Egmont Pact» (en neerlandès). Vlaamse Rand. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «"Een van de grootste staatshervormingen ooit"» (en neerlandès). VRT, 11-10-2011. [Consulta: 7 juliol 2024].