OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jingwenita-(Y)

La jingwenita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Jingwen Mao (Yuncheng, província de Shanxi, República Popular de la Xina, 19 de desembre de 1956), expert en geologia de dipòsits minerals i professor a la Universitat de Geociències de la Xina.

## Característiques

La jingwenita-(Y) és un silicat de fórmula química YAlV$^{4+}$(SiO₄)O₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada en el mes de gener de 2023. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16122.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Yushui, situada al comtat de Mei (Guangdong, República Popular de la Xina). Aquesta mina xinesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Jingwenite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ «Jingwenite-(Y) from the Yushui Cu deposit, South China: The first occurrence of a V-HREE-bearing silicate mineral». American Mineralogist, 108, 1, 03-01-2023, pàg. 192–196. DOI: DOI:10.2138/am-2022-8373 [Consulta: 3 abril 2023].
# Jagode u Grlu

Jagode u Grlu (Јагоде у грлу en serbi "Maduixes a la gola") és una pel·lícula iugoslava feta el 1985. any, dirigit per Srđan Karanović. La pel·lícula és una continuació de la sèrie "Grolom u jagode".

## Trama

La història de la pel·lícula reuneix vells amics de l'escola que ara, després de 15 anys, són gent madura però no necessàriament seriosa i conscienciada. Sembla que quinze anys després de sortir de l'escola, és temps suficient per fer algun tipus de recapitulacions vitals i veure fins on s'ha arribat. I així els companys d'escola Bane Bumbar, la seva dona Biljka, Goca, Uška i Boca decideixen celebrar l'arribada de l'estranger del seu amic Miki Rubiroza. Es planejava una nit boja, en una taverna llogada només per a ells, amb records de joventut dels anys seixanta. Una trobada sentimental de vells amics es converteix en una nit d'esdeveniments insòlits —divertits, tristos, absurds... Els amics beuen i mengen, i una trobada sentimental i records nostàlgics es converteixen en una nit convulsa de baralles, ruptures, reconciliació, ressentiment, jugant a amagar, tot acompanyat d'una banda que interpreta temes com O sole mio, El condor pasa, O mladosti (Arsen Dedić), Love Me Tender...

## Repartiment

* Branko Cvejić - Bane Bumbar
* Bogdan Diklić - Boca čombe
* Miki Manojlović - Miki Rubiroza
* Aleksandar Berček - Uške
* Mira Banjac - Svastika Ruža
* Dobrila Stojnić - Biljka
* Gordana Marić - Goca
* Žarko Laušević - Lale
* Josif Tatić - Tale
* Gala Videnović - Vesna
* Toni Laurenčić - Empleat al taulell de lloguer de cotxes
* Predrag Cune Gojković - Propietari de la taverna

## Propietat cultural

El 28 de desembre de 2016, la Cinemateca Iugoslava, d'acord amb les seves competències basades en la Llei de béns culturals, va declarar bé cultural de gran importància cent llargmetratges serbis (1911-1999). La pel·lícula "Jagode u Grlu" també està en aquesta llista.

## Referències

* ↑ «Јагоде у грлу». Тв Аладин. [Consulta: 4. 2. 2020].
* ↑ «Јагоде у грлу». Тв Профил. [Consulta: 4. 2. 2020].
* ↑ «Јагоде у грлу». Мој Тв. [Consulta: 4. 2. 2020].
* ↑ «Сто српских играних филмова (1911-1999) проглашених за културно добро од великог значаја». Југословенска Кинотека. [Consulta: 5. 2. 2021].

## Enllaços externs

* Jagode u Grlu a Dailymotion
# Joan Benach

Joan Benach és un investigador català. És llicenciat en Medicina i Cirurgia, té un màster en Salut Pública per la Universitat Autònoma de Barcelona i va aconseguir el doctorat en Salut Pública a la Universitat Johns Hopkins.
Benach és catedràtic del departament de Ciències Polítiques i Socials de la Universitat Pompeu Fabra, on també és director del Grup de Recerca en Desigualtats en Salut - Employment Conditions Network (GREDS-EMCONET) i Co-Director del Johns Hopkins University – UPF Public Policy center.
Ha publicat més de cent articles científics internacionals i nacionals, així com nombrosos llibres i informes d'investigació en salut pública. Les seves publicacions han rebut més de 21.000 cites i se centren en les desigualtats en la salut, les condicions d'ocupació i la precarietat laboral, l'anàlisi geogràfica de la salut i l'establiment de polítiques sociosanitàries. En aquest últim àmbit, el 2022 va coordinar una comissió d'experts que va publicar, el 2023, el primer informe impulsat pel govern d'un país sobre els efectes de la precarietat laboral en la salut mental.
També és membre fundador de Científics pel Medi Ambient.

## Referències

* 1 2 «Benach De Rovira, Joan». Universitat Pompeu Fabra. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «Joan Benach». Google acadèmic. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ Boichat, Gabriel. «El coronavirus és una amenaça per als barris més pobres». Crític, 26-03-2020. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Pérez, Moisés. «O invertim en salut pública i serveis socials o no tindrem vida». El Temps, 18-07-2020. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ «L'informe PRESME evidencia que la precarietat laboral provoca el deteriorament de la salut mental». Universitat Pompeu Fabra, 31-03-2023. [Consulta: 19 abril 2023].
# Jemtxujni (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Jemtxujni».
Jemtxujni - Жемчужный (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, en una zona boscosa a la capçalera del riu Bakanka, afluent del riu Adagum, a 15 km a l'oest de Krimsk i a 94 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Nijnebakànskaia.
# Joan Casanelles i Ibars

Joan Casanelles i Ibars (Barcelona, 25 de juny de 1904 - 14 de juliol de 1986) fou un polític i advocat català.

## Biografia

El seu pare Jaume Casanelles i Feixes (+ 1928) era natural de Lleida, la seva mare Teresa Ibarz i Marco. Es llicencià en dret per la Universitat de Barcelona. Durant la Dictadura de Primo de Rivera marxà a París per ampliar estudis a la Sorbonne, on va editar setmanari El Fuet i contactà amb exiliats catalans i espanyols (Francesc Macià, Jaume Miravitlles, Miguel de Unamuno). Quan el 1931 es proclamà la Segona República Espanyola va tornar i ingressà a Esquerra Republicana de Catalunya, partit pel qual fou escollit tinent d'alcalde a l'ajuntament de Barcelona, i diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932. El 1934 va fundar i finançar el diari L'Opinió i formà part del grup d'escindit al Partit Nacionalista Republicà d'Esquerra. del que en fou dirigent. Fou empresonat després dels fets del sis d'octubre.
A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou elegit diputat pel Front d'Esquerres. Quan Joan Lluhí i Vallescà fou nomenat ministre de treball el nomenà sotssecretari. El 18 de juliol fou detingut a Calataiud quan anava en tren a Madrid amb Arturo Menéndez, ex cap de la direcció general de l'estat. Ambdós foren duts a Saragossa i després a Pamplona, on foren condemnats a mort per les autoritats franquistes. Menéndez fou afusellat, però Casanellas, després de vuit mesos d'empresonament, fou bescanviat per Josep Maria Milà i Camps, primer comte de Montseny.
En acabar la guerra civil espanyola marxà a França i després a Mèxic, on dirigí el Banc de la Propietat i una empresa industrial, i el novembre de 1970 fou president de les corts de la República a l'exili fins que va retornar el 1976. Tornà a militar a ERC, a les eleccions generals espanyoles de 1979 fou escollit senador per una coalició PSC-ERC. El 1978 presidí la comissió de traspassos de serveis entre les diputacions i la Generalitat de Catalunya. El 1982 deixà ERC i a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 fou elegit diputat com a independent elegit dins les llistes del PSC-PSOE. Fou membre de l'Ateneu Barcelonès.

## Referències

* ↑ «esquela de D. Jaime Casanelles Feixes». La Vanguardia, 10-03-1928, pàg. 1.
* ↑ Fitxer històric de Diputat
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 53

## Enllaços externs

* Joan Casanelles a memòriaesquerra.cat
# José Arias Ordoñez

José Arias Ordoñez (Pamplona, Departament de Santander, Colòmbia, 8 de gener de 1940 - Bogotá, 11 de juny de 2020) va ser un bibliotecòleg, bibliotecari i professor universitari colombià, especialista en Ciències de la Informació i un dels pioners de la bibliotecologia llatinoamericana.
Llicenciat per l'Escola Interamericana de bibliotecologia de la Universitat d'Antioquia el 1964, i amb un postgrau en Documentació Científica el 1970, ja el 1967 començà la seva experiència docent com a professor de cursos de capacitació per a bibliotecaris del Ministeri d'Educació. Més endavant, el 1973 exercí la docència a la biblioteca "Luis Ángel Arango", i entre 1975 i 1997 també exercí com a professor de la carrera de bibliotecologia a la Pontifícia Universitat Javeriana. A més, en el seu exercici professional, entre 1965 i 1967 fou bibliotecari del Centro Interamericano de Vivienda y Planeamiento, i entre 1967 i 1968 director de la biblioteca del Seminario Conciliar de Bogotá. També fou assessor a diverses biblioteques universitàries i coordinà centres de documentació i catàlegs col·lectius. A més col·laborà amb la UNESCO en diversos projectes bibliotecaris. I assessorà també a l'Organització d'Estats Americans.
Ha estat membre i ocupat diversos càrrecs en múltiples associacions professionals. Concretament, ocupà la presidència del Col·legi Colombià de Bibliotecaris entre 1972 i 1974, la de l'Associació Colombiana de Bibliotecaris el 1973, la de la Federació Internacional de Documentació per a Amèrica Llatina entre 1976 i 1981 i la de l'Associació Colombiana d'Informàtica el 1987. També ha participat en nombroses conferències, com a ponent i com a organitzador. I ha estat autor de diversos articles especialitzats en Ciències de la Informació.

## Reconeixements

* Premi "Rubén Pérez Ortiz" com a bibliotecari de l'Any de l'Associació Colombiana de Bibliotecaris (1974)
* Premi CREI de Plata del Centre Regional de l'IBI per a l'ensenyança de la informàtica (1985)
* Distinció Botón de Oro com a millor funcionari de l'ICFES (1988)
* Premi "Luis Florén Lazcano" atorgat per l'Associació d'Egressats de l'Escola Interamericana de Bibliotecologia de la Universitat d'Antioquia (1988)
* Proclamació de Docent Destacat en el dia de l'educador atorgat per la Pontifica Universitat Javeriana (1998)

## Referències

* 1 2 3 4 Morales Campos, Estela. «Arias Ordóñes, José de Jesús». A: Forjadores e impulsores de la bibliotecología latinoamericana. UNAM, 2006, p. 127–129. ISBN 978-970-32-3854-5 [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ Jaramillo, Johana. «Adiós a un grande de la bibliotecología latinoamericana: Dr. José Arias Ordóñez». Ascolbi, espacio web de reflexión. Colegio Colombiano de Bibliotecología, Ascolbi, 12-06-2020. [Consulta: 16 juny 2020].
# Jestice

Jestice és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1333.
# John Bahcall

John Norris Bahcal (30 de desembre del 1934, Shreveport, Louisiana - 17 d'agost del 2005) fou un astrofísic estatunidenc conegut principalment per les seves aportacions sobre el problema dels neutrins solars, el seu desenvolupament del telescopi espacial Hubble i el seu lideratge i evolució de l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton.

## Vegeu també

* Hubble
* Llista d'astrònoms
# John Bagnell Bury

John Bagnell Bury (Comtat de Monaghan, 16 d'octubre de 1861 – Roma, 1 de juny de 1927) va ser un eminent historiador, bizantinista i filòleg irlandès.
Va formar-se al Trinity College de Dublín, on es va graduar el 1882 i obtenia la càtedra d'història el 1893, que ocupà durant nou anys. Posteriorment es traslladà a la Universitat de Cambridge, on ocupà el càrrec de Regius Professor of Modern History fins a la seva mort a Roma a l'edat de 65 anys.

## Referències

* ↑ «John Bagnell Bury» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
# John B. Gurdon

Sir John Bertrand Gurdon (Dippenhall, 2 d'octubre de 1933) és un biòleg anglès, especialitzat en la biologia del desenvolupament. Se'l coneix sobretot arran de la seva recerca pionera als àmbits del trasplantament nuclear i de la clonació.
El 2009 rebé el Premi Lasker i 2012 fou guardonat, ex aequo amb el metge japonès Shinya Yamanaka, amb el premi Nobel de fisiologia y medicina, per haber descobert com es poden reprogramar les cèl·lules madures perquè es converteixin en cèl·lules pluripotencial's.
# José Antonio Querejeta Altuna

José Antonio Querejeta Altuna (Lazkao, Guipúscoa, 19 de març de 1957) popularment conegut com a Josean Querejeta, és un exjugador de bàsquet basc, president del Saski Baskonia des de 1988.

## Carrera esportiva

Va jugar a les categories inferiors d'equips bascos, com el Beasain o l'Atlètic Sant Sebastià. Pepe Laso, llavors entrenador del Baskonia, el va fitxar conjuntament amb Kepa Segurola i Manu Moreno. Posteriorment va jugar al Reial Madrid, el Joventut de Badalona (81-82) i el CAI Saragossa. Va ser amb el Reial Madrid amb qui va aconseguir els títols, guanyant la lliga espanyola les temporades 1978-79 i 1979-80, així com la Copa d'Europa d'aquesta darrera temporada. En finalitzar la temporada 1987-88, sent jugador del Taugrés, es va retirar de la pràctica activa del bàsquet.

## Director esportiu

Des de 1988 és el màxim accionista i president del Saski Baskonia. A més, des 2016 és també el màxim accionista del Deportivo Alavés, equip de futbol professional,, encara que ja compartia la propietat de l'entitat amb altres empresaris locals des de 2011. Querejeta va ser nomenat com nomenat com a executiu de l'any de l'Eurolliga el 2005 i 2016.

## Referències

* ↑ José Antonio Querejeta Altuna jugador a l'ACB
* ↑ «Saski Baskonia alcanza el 83% del Deportivo Alavés tras comprar las acciones de sus socios» (en castellà). Palco 23, 05-08-2016 [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «El presidente del Baskonia, ejecutivo del año de la Euroliga» (en castellà). Palco 23, 05-07-2016 [Consulta: 18 agost 2018].
# José Antonio Pontón Ruiz

José Antonio Pontón Ruiz (Somo, Ribamontán al Mar, 22 de febrer de 1943) va ser un ciclista espanyol, que competí profesionalment entre 1967 i 1975. Del seu palmarès destaca les victòries a la Volta a Mallorca de 1970 i a la Volta a La Rioja de 1972.

## Palmarès

* 1967
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Muñecas de Famosa
* 1969
** 1r a la Volta a Toledo
* 1970
** 1r a la Volta a Mallorca i vencedor d'una etapa
* 1971
** Vencedor d'una etapa a la Volta a La Rioja
* 1972
** 1r a la Volta a La Rioja
* 1974
** Vencedor d'una etapa a la Volta a La Rioja

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. 12è de la classificació general
* 1970. 27è de la classificació general
* 1974. 21è de la classificació general
* 1975. 30è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1974. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1970. 39è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Joan Torrent

«Joan Torrent» té aquests significats:
* Joan Torrent i Fàbregas (Cuba, 1901 - Barcelona, 1996), erudit i biògraf
* Joan Torrent i Martínez (Barcelona, 1893 - Barcelona, 1977), assagista i historiador
* Joan Torrent i Solé (Barcelona, 1941), futbolista català
* Joan Torrens i Dagès, sindicalista català del segle XX
* Joan Torrents i Maymir (Barcelona 1901-Barcelona 1989), músic
# Joby Talbot

Joby Talbot (Wimbledon, 25 d'agost de 1971) és un compositor anglès. Ha escrit per a una àmplia varietat de propòsits i, per tant, una àmplia gamma d'estils, incloent-hi música de concert instrumental i vocal, música de cinema i televisió, arranjaments de pop i treballs per a la dansa. Per tant, és conegut per públics dispars per a obres ben diferents.
Les composicions més destacades inclouen les obres corals a cappella The Wishing Tree (2002) i Path of Miracles (2005); obres orquestrals Sneaker Wave (2004), Tide Harmonic (2009), Worlds, Stars, Systems, Infinity (2012) i Meniscus (2012); el tema i la partitura de la popular sèrie de comèdia de la BBC Two The League of Gentlemen (1999–2002); les pel·lícules mudes de The Lodger (1999) i The Dying Swan (2002) per al British Film Institute; partitures de la pel·lícula The Hitchhiker's Guide to the Galaxy (2005), Son of Rambow (2007) i Penelope (2008).
Els treballs per a la dansa inclouen Chroma (2006), Genus (2007), Fool's Paradise (2007), Chamber Symphony (2012), Alice's Adventures in Wonderland (2011, revifada el 2012 i 2013) i The Winter's Tale (2014), els dos últims són partitures de ballet narratives completes encarregades per The Royal Ballet i el Ballet Nacional del Canadà.
Talbot va estrenar la seva primera òpera el gener de 2015 amb la Dallas Opera, una obra en un acte titulada Everest amb un llibret de Gene Scheer, que segueix els tres escaladors que participen en el desastre de l'Everest wl 1996.

## Referències

* ↑ Joby Talbot – Bio, Chester Novello (The Music Sales Group).
* 1 2 Joby Talbot – Works, Music Sales Classical (The Music Sales Group).
* ↑ http://dallasopera.org/season/everest/ Arxivat 2014-10-29 a Wayback Machine.
# Josep Vigo i Bonada

Josep Vigo i Bonada (Ribes de Freser, Ripollès, Girona, 1937) és un botànic, pteridòleg i professor català. És catedràtic de biologia vegetal de la Universitat de Barcelona i és doctor en Biologia especialitzat en botànica, de la Universitat de Barcelona (Facultat de Biologia), Barcelona.
Ha destacat en l'estudi de la flora i vegetació dels Pirineus Orientals, tot impulsant un projecte de banc de dades de la flora catalana. Des de 1978 és membre numerari de la Secció de Ciències Biològiques de l'Institut d'Estudis Catalans, amb el que ha coordinat el programa Flora i cartografia de les plantes i la vegetació. Fins al 2004 fou director del Centre de Recerca de Biodiversitat Vegetal de la Universitat de Barcelona.
El 1966 va rebre el Premi Pius Font i Quer de l'Institut d'Estudis Catalans. Ha rebut la medalla d'argent de l'Organitzation for the Phyto-Taxonomic Investigation of the Mediterranean Area (OPTIMA), el 1993 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic de la Generalitat de Catalunya i el 2010 el premi Medi Ambient de la Generalitat de Catalunya.

## Honors

En honor seu s'han nomenat diverses espècies:
* (Caryophyllaceae) Dianthus vigoi M.Laínz
* (Myrsinaceae) Ardisia vigoi Lundell
* (Plumbaginaceae) Limonium vigoi L.Sáez, A.Curcó & Rosselló
* (Rosaceae) Rubus vigoi Roselló, Peris & Stübing

## Obres

* Notas sobre la vegetación del valle de Ribas (1968)
* La vegetació del massís de Penyagolosa (tesi doctoral, 1968)
* Notes sur les pelouses subalpines des Prépyrénées orientales (1972)
* Notes sobre la flora dels Pirineus catalans (1974)
* À propos des forêts de conifères calcicoles des Pyrénées orientales (1974)
* L'alta muntanya, flora i vegetació (1976 i una reedició revisada 2008)
* El poblament vegetal de la Vall de Ribes. Generalitats i catàleg florístic (1983)
* Les comunitats vegetals i el paisatge (1996)
* Les Comunitats vegetals : descripció i classificació (2005) Ed. Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona. 251 pp. + 1 CD-Rom. ISBN 84-475-2891-X
* Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.

## Referències

* ↑ «Dades eresma.net». Arxivat de l'original el 2009-05-06. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* «Josep Vigo i Bonada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Josep Vigo, premio Medio Ambiente 2010
# Joso

Josep Solana i Zapater, més conegut com a Joso (Santa Coloma de Gramenet, Barcelona, 23 de febrer de 1939), és un dibuixant de còmics i empresari català. És el fundador del centre de còmic i arts visuals Escola Joso.

## Biografia

Josep Solana va començar molt jove a treballar com a dibuixant de còmics al Tío Vivo del segell Der. Posteriorment va passar a treballar com a historietista i humorista gràfic a Bruguera. No és un dels noms que més destacaren a la producció de l'editorial, però la seva feina sempre va ser efectiva i estava en línia amb la producció de l'empresa. Home dinàmic i amb iniciativa empresarial, als anys seixanta va fundar juntament amb els seus germans l'empresa familiar Publicidad Solana. Alternava la seva feina de publicista amb la d'humorista gràfic i amb la de redactor de la revista satírica La PZ. Joso també va col·laborar en programes de divulgació a les dues cadenes estatals de TVE.
Durant dos anys (1980-81) va impartir uns cursos de dibuix i còmic a un grup de joves aspirants a artistes. L'experiència li va servir per a perfilar la que va ser la seva gran aportació al món de la historieta: l'Escola de Còmic Joso, fundada el 1982. Aquest centre, actualment amb dues seus (una a Barcelona i l'altra a Sabadell), compta amb una mitja de 600 alumnes per any. El seu nom oficial és Escola Joso. Centre de Còmic i Arts Visuals. D'allà han sortit des dels anys vuitanta diversos historietistes i il·lustradors professionals, i milers d'alumnes amb estudis sobre el món del dibuix, el disseny i el còmic.

## Estil

Pel crític de còmic Juan Antonio Ramírez, l'obra de Joso per a Bruguera es va caracteritzar sempre pel seu equilibri i sobrietat. Tal com afirma Jesús Cuadrado, la seva obra no fou molt original, però sí efectiva.

## Homenatges

Al 37è Saló del Còmic de Barcelona (2019), se li va fer una exposició d'homenatge per commemorar els seu vuitantè aniversari.

## Obra

| Anys | Títol | Publicació |
| 1958 | El sabio Eureka | Tío Vivo |
| 1958 | Ríase de... | Tío Vivo |
| 1958 | Lidia y su hermanito Jaimito | Tío Vivo |
| 1960 | Don Cuplé | Tío Vivo |
| 1965 | Marilín | Din Dan |
| 1965 | Pepito Almendritos | Tío Vivo |
| 1966 | Epitafio Perdigón, que no da ni con cañón | Pulgarcito |

## Referències

* 1 2 3 Humoristan, entrevista a Joso [Consulta: 8 de juliol del 2019]
* 1 2 3 «Joso». Humoristan. [Consulta: 17 octubre 2020].
* 1 2 3 Cuadrado, 2000
* ↑ Ramírez (12/1975), p. 106.
* ↑ Comic Barcelona 2019 [Consulta: 8 de juliol del 2019]

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
* RAMÍREZ, Juan Antonio. La historieta cómica de postguerra. Madrid: Editorial Cuadernos para el Diálogo, Colección Memoria y Comunicación, 12/1975. Dipòsit Legal: M. 38.325 - 1975 ISBN 84-229-6010-9.
# João Soares de Almeida Neto

João Soares de Almeida Neto, més conegut com a Joãozinho, és un futbolista brasiler, que ocupa la posició de davanter. Va néixer a Belo Horizonte el 31 de gener de 1980. Ha estat internacional amb les categories inferiors del Brasil.
Va començar la seua carrera professional al Cruzeiro, que el cedeix a diversos clubs, entre ells al Recreativo de Huelva de la primera divisió espanyol. La resta de la seua carrera s'ha desenvolupat sobretot per conjunts del seu país, com el Brasiliense o el Fluminense, encara que també ha recalat a Mèxic i Bulgària.

## Títols

* Copa Sul-Minas: 2002
* Campeonato Mineiro: 2002
* Campeonato Brasiliense: 2006
* Campeonato Baiano: 2007

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador Arxivat 2009-06-26 a Wayback Machine.
# José Issa

José Issa (Cochabamba, 28 de maig de 1942) és un exfutbolista bolivìà de la dècada de 1960.
Fou 7 cops internacional amb la selecció de Bolívia, amb la que disputà el campionat sud-americà de 1967.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Club Aurora i Club Jorge Wilstermann.

## Referències

* ↑ Perfil a 11v11.com
* ↑ «Campionat sud-americà de 1967». rsssf.com. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ Perfil a ceroacero.es
* ↑ Perfil a livefutbol.com
* ↑ Perfil a worldfootball.net
* ↑ «José Issa: arquero de pocos amigos y muchas alegries». opinion.com.bo, 14-12-2015. [Consulta: 9 novembre 2018].