OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Rodenegg

El castell de Rodenegg (alemany Schloss Rodenegg, italià Castello di Rodengo) és un castell que es troba al municipi de Rodeneck a la regió italiana del Tirol del Sud i que s'enlaira per tres bandes sobre un escarpat rocós de la Val Pusteria sobre la gorja del riu Rienza, situació que el fa pràcticament inexpugnable.

## Història

El castell fou edificat a la primera meitat del segle xii (vers 1140) per Friedrich I von Rodank (Rodeneck) i en principi només constava d'una torre de l'homenatge i un palau. La família en fou propietària fins a vers 1300 i després fou administrat pels comtes del Tirol i el 1491 passà a ser propietat de la família dels Wolkenstein-Rodenegg, que el van ampliar molt. Encara està en bon estat i habitat en algunes de les seves zones. La resta es pot visitar durant alguns períodes de l'any (març-octubre).

## Interès

La part més interessant del castell són les onze pintures murals que s'hi han conservat i que es van redescobrir el 1972, ja que havien quedat tapades. Això també n'ha fet possible la conservació. Daten del segle xiii (entre 1200 i 1230) i constitueixen la pintura mural de tema profà més antiga dels països germànics. Les pintures retraten escenes de la novel·la artúrica Iwein de Hartmann von Aue, al seu torn inspirada en la de Chrétien de Troyes. Com que s'hi retraten només escenes de la primera part de la novel·la, s'ha pensat que potser n'hi havia més, que no haurien estat conservades.
Es poden visitar també la capella de Sant Miquel, la sala d'armes, els jardins i les garjoles; el castell fou escenari d'alguns processos de bruixeria en el segle xvii, particularment el de Mathias (o Matheus) Perger (vers 1587 - 1645), anomenat el Lauterfresser (el menja-sopes), que fou cremat a la foguera.

## Referències

* ↑ o Schloß, en l'altra grafia per a les dues esses

## Bibliografia

* Helmut Stampfer: Schloss Rodenegg. Geschichte und Kunst, Bolzano, Pluristamp, 1998 ISBN 88-87301-01-8
* Achim Masser, Die Iwein-Fresken von Rodenegg, in Heimatbuch Rodeneck. Geschichte und Gegenwart, a cura di A. Rastner e E. Delmonego, Rodengo, Comune, 1986, pp. 127–142
* Volker Schupp, Die Ywain-Erzählung von Schloß Rodenegg, in Literatur und bildende Kunst im Tiroler Mittelalter. Die Iwein-Fresken von Rodenegg und andere Zeugnisse der Wechselwirkung von Literatur und bildender Kunst, Innsbruck, Universitat d'Innsbruck, 1982, pp. 1–23. ISBN 3-85124-088-X
* Volker Schupp / Hans Szklenar, Ywain auf Schloß Rodenegg. Eine Bildergeschichte nach dem "Iwein" Hartmanns von Aue, Sigmaringen, Thorbecke, 1996. ISBN 3-7995-4248-5

## Vegeu també

* Més imatges de les pintures murals a l'article Hartmann von Aue

## Enllaços externs

* Castello di Rodengo, suedtirol.it
* Pàgina del castell
# Casa Villà del Grau

La Casa Villà del Grau és un edifici de Sant Pol de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia situada als afores i enmig d'una urbanització. La casa té un cos afegit a l'esquerra. Consta de tres cossos perpendiculars a la façana i un altre a la part posterior. És de planta baixa i un pis. A la planta baixa hi ha la porta d'entrada, de granit i amb dovelles, en el primer pis hi ha finestres també de granit i destaca un finestral del segle xiv al costat d'un rellotge de sol que decora la façana, també hi ha unes rajoles de ceràmica amb figures. Tota la casa es troba protegida per un mur que l'envolta i té una era entre el mur i la façana principal.

## Referències

* ↑ «Casa Villà del Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Castellero

Castellero (Castlé en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Baldichieri d'Asti, Monale i Villafranca d'Asti.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bordone, Borgo, Bricco, Bricco Trombetta, Monterosso, Trucco, Vallotte, Valporino i Vernetto.
# Catawissa

Catawissa és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.589 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Catawissa tenia 1.589 habitants, 710 habitatges, i 428 famílies. La densitat de població era de 1.136,1 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 710 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,5% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 35,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 20,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.262 $ i la renda mediana per família de 37.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.987 $ mentre que les dones 21.210 $. La renda per capita de la població era de 16.154 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 15,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Catawissa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Catawissa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Catocala diversa

Catocala diversa és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es troba a Espanya, sud-est de França, Itàlia, els Balcans, sud de la Rússia europea i Israel.

## Descripció

Hi ha una generació per any. Els adults volen de maig a juliol.

## Plantes nutrícies

Les larves s'alimenten d'espècies deQuercus.

## Referències

* ↑ «Catocala at funet». Arxivat de l'original el 2019-07-20. [Consulta: 10 març 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Catocala diversa Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
* Biodiversidad Virtual: Catocala diversa (castellà)
# Castell d'en Nadal

El Castell d'en Nadal era un castell, del qual només en queden unes poques restes, al terme municipal de Castelló de la Plana, a la comarca de la Plana Alta.Al llarg del temps els usos del castell van ser molts i molt variats, destacant els de caràcter militar i defensiu. Com tot castell, està catalogat, per declaració genèrica, com a Bé d'Interès Cultural, tot i que en 2014 no disposava d'anotació ministerial ni d'expedient. Malgrat això, està inscrit amb el número de codi 12.05.040-015, tal com queda reflectit en la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 «Fitxa BIC» (en castellà). Generalitat Valenciana, 5. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Castell d'en Nadal / Castellet d'en Nadal» (en castellà). MonumentalNet, 31-03-2015. Arxivat de l'original el 2016-06-11. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Castell d'en Nadal» (en castellà). CastilloNet. Arxivat de l'original el 2016-08-14. [Consulta: 4 juny 2016].
# Chatkalita

La chatkalita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la germanita. Rep el nom de la regió on va ser descoberta l'any 1981: les muntanyes Chatkal.

## Característiques

La chatkalita és un sulfur de fórmula química Cu₆FeSn₂S₈. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Els grans són rodons, de fins a 100 μm i poden estar inclosos en tetraedrita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chatkalita pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, sakuraiïta, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, mohita, pirquitasita, estannita, stannoidita, velikita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, nekrasovita, stibiocolusita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, vinciennita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, raguinita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.

## Formació i jaciments

La chatkalita apareix com a disseminacions rodones en tetraedrita. A més del lloc on va ser descoberta, també estat trobada al filó María Eugenia, a Cerro Atajo (Catamarca, Argentina, la mina McCoy, al comtat de Lander (Nevada, Estats Units), a la mina Quiruvilca (Santiago de Chuco, Perú), a Rędziny (Baixa Silèsia, Polònia), la mina Arschitza, a Iacobeni (Suceava, Romania) i el dipòsit de Au-Ag-Cu Bitian, a Wuping (Longyan, Xina).

## Referències

* 1 2 3 «Chatkalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Chatkalite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 18 febrer 2017].
# Chatmoss

Chatmoss és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.742 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chatmoss tenia 1.742 habitants, 678 habitatges, i 549 famílies. La densitat de població era de 125,7 habitants per km².
Dels 678 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,6% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 33,6% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.929 $ i la renda mediana per família de 67.431 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.146 $ mentre que les dones 27.031 $. La renda per capita de la població era de 36.777 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chatmoss». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chatmoss». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Chatino de Zacatepec

El chatino de Zacatepec és una llengua ameríndia de Mesoamèrica, una de les varietats del chatino, membre de la família lingüística otomang. No és intel·ligible amb les altres varietats del chatino, tot i que és proper al chatino de la Sierra. Rep el seu nom de la vila de San Marcos Zacatepec, i també és parlat a la vila de Juquila.

## Referències

* ↑ Ethnologue.
# Catedral de Berlín

La Catedral de Berlín (Berliner Dom en alemany) és un temple de l'Església evangèlica situat a Berlín, al districte de Mitte.

## Història

L'edifici actual va ser construït entre 1895 i 1905. El lloc on es troba aquest edifici l'ocupava anteriorment una catedral barroca construïda per Johann Boumann culminada en 1747 i posteriorment remodelada en 1822 per l'arquitecte berlinés Karl Friedrich Schinkel en estil neoclàssic. Aquesta catedral va ser demolida en 1894 per ordre de l'emperador Guillem II i va ser reemplaçada per l'actual, dissenyada per Julius Raschdorff en l'estil neobarroc de finals de s. XIX i inicis de s. XX.
Durant la Segona Guerra Mundial, el temple va ser greument danyat pels bombardejos. Fins a 1975, data en la qual van començar els treballs de reconstrucció, es va col·locar un sostre provisional per protegir l'interior. Aquests treballs van concloure en 1993, amb un nou disseny de la part superior més simple i de menor altura que l'original.

## Descripció

La seua portada s'encara al jardí Lustgarten i al Palau Reial de Berlín (Berliner Stadtschloss). Mesura 114 m de llarg, 73 d'ample i 116 d'alt, sent molt més gran que les construccions que prèviament havien existit en aqueix lloc. Es va pensar com un gran temple protestant que contrarestara la influència de la Basílica de Sant Pere del Vaticà.
La catedral es troba a poca distància de l'Illa dels Museus, un dels llocs més visitats de la ciutat.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Catedral de Berlin – Tour virtual Arxivat 2015-10-25 a Wayback Machine.
* Vista tridimensional de la Catedral de Berlín Arxivat 2010-02-14 a Wayback Machine. (sense plug-in; en anglés, alemany i castellà)
# Cebrià Montserrat i Roig

Cebrià Montserrat i Roig (Olesa de Montserrat, 1886 - Barcelona, 1962) fou un eclesiàstic i humanista català. Doctorat en teologia i filosofia a Roma va ser canonge de la catedral de Barcelona i des del 1915 professor de teologia moral i catedràtic al Seminari Conciliar de Barcelona. Fou traductor de la Fundació Bíblica Catalana i de la Fundació Bernat Metge.
Durant la Dictadura de Primo de Rivera fou durament perseguit. Va col·laborar intensament a Criterion, revista trimestral de filosofia apareguda l'any 1925 a Barcelona i que, fins a l'any 1936 va enriquir el panorama de les publicacions científiques a Catalunya, limitades sovint a disciplines mèdiques o a ciències naturals.
Després de la guerra exercí les funcions de censor eclesiàstic del bisbat de Barcelona i publicà, només en castellà, versions bíbliques, un missal romà i diversos manuals d'ensenyament del dogma i de la moral cristiana. A Olesa de Montserrat hi té dedicat un carrer.

## Referències

* ↑ «Cebrià Montserrat i Roig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Chaenogobius

Chaenogobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Chaenogobius annularis (Gill, 1859)
* Chaenogobius castaneus (O'Shaughnessy, 1875)
* Chaenogobius cylindricus (Tomiyama, 1936)
* Chaenogobius heptacanthus (Hilgendorf, 1879)
* Chaenogobius isaza (Tanaka, 1916)
* Chaenogobius macrognathos (Bleeker, 1860)
* Chaenogobius raninus (Taranetz, 1934)
* Chaenogobius scrobiculatus (Takagi, 1957)
* Chaenogobius taranetzi (Pinchuk, 1978)
* Chaenogobius transversefasciatus (Wu & Zhou, 1990)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaenogobius castaneus

Chaenogobius castaneus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, la Península de Corea, Rússia i les Illes Kurils.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Prodromus descriptionis subfamiliae Gobinarum squamis cycloideis piscium, cl. W. Stimpsono in mare Pacifico acquisitorum. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 1-3). 12-16.
* ↑ «Chaenogobius castaneus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, T. G.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M. 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Pietsch, T.W., K. Amaoka, D.E. Stevenson, E.L. MacDonald, B.K. Urbain i J.A. López 2000. Freshwater fishes of the Kuril Islands and adjacent regions. International Kuril Island Project (IKIP), University of Washington Fish Collection, Washington, 18 p.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaenogobius annularis

Chaenogobius annularis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Xina i la Península de Corea fins al Japó, les Illes Kurils i Sakhalín.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Reshetnikov, Y.S. 2003. Atlas of Russian freshwater fishes, Vol. 2. Moscow Nauka.
* ↑ Kim, Y., G. Cho, S. Park i G. Joo 1997. Fish fauna of headwater streams in Southern Region of Korea. Acta Hydrobiologica Sinica 21(9):183-194.

## Bibliografia

* Birdsong, R. S., Murdy, E. O. i Pezold, F. L., 1988. A study of the vertebral column and median fin osteology in gobioid fishes with comments on gobioid relationships., Bull. Mar. Sci., 42:174-214.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caterina de Valois i d'Anjou

Caterina de Valois i d'Anjou (francès: Catherine de France) (Castell de Chinon, 1428 - àrea metropolitana de Brussel·les, 13 de juliol de 1446) fou una princesa de França.

## Orígens familiars

Nasqué el 1428 sent filla del rei Carles VII de França i la seva esposa Maria d'Anjou. Per línia paterna era neta del rei Carles VI de França i Elisabet de Baviera, i per línia materna del duc Lluís II d'Anjou i Violant d'Aragó. Fou germana del també rei Lluís XI de França.

## Núpcies i descendents

Es casà el 19 de maig de 1440 a Blois amb el futur duc Carles I de Borgonya, convertint-se en la seva primera esposa. D'aquesta unió no tingueren fills. En el moment de casar-se, Caterina tenia dotze anys mentre el seu espòs en tenia tan sols set. Caterina de Valois va morir a Brussel·les el 30 de juliol de 1446.

## Referències

* ↑ Ashdown-Hill, 2016, p. xxviii.
* ↑ Damen i Brown-Grant, 2022, p. 20.

## Bibliografia

* Ashdown-Hill, John. The Private Life of Edward IV. Amberley Publishing, 2016.
* A Chivalric Life: The Book of the Deeds of Messire Jacques de Lalaing. The Boydell Press, 2022.
# Chihmingita

La chihmingita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de l'oxiespinel·la.

## Característiques

La chihmingita és un òxid de fórmula química NiAl₂O₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema isomètric.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional de Ciència Natural de la ciutat de Taitxung (Taiwan), amb el número de catàleg: nmns-p023511.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a Uglvik, a l'illa d'Otrøya del municipi de Molde (Møre og Romsdal, Noruega). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Chihmingite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 setembre 2022].