OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gravel Ridge

Gravel Ridge és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 3.232 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gravel Ridge tenia 3.232 habitants, 1.275 habitatges, i 887 famílies. La densitat de població era de 660,3 habitants/km².
Dels 1.275 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 26,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 34,4% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.551 $ i la renda mediana per família de 44.318 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.553 $ mentre que les dones 21.903 $. La renda per capita de la població era de 16.932 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gravel Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gravel Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Pere i Sant Fermí de Rellinars

Sant Pere i Sant Fermí de Rellinars és un edifici del municipi de Rellinars (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una església formada per dues naus, molt modificades en diferents èpoques: la septentrional és del segle xii, la meridional dels segles x i xi. Aquesta era la primitiva església amb una estructura del segle x i murs regruixits el segle xi. Fou ampliada el segle xii amb una nau adossada al mur de tramuntana, de manera que aquesta derrera nau esdevingué la principal, quedant l'antiga com a capella lateral.
El conjunt fou molt modificat al llarg dels segles: s'afegiren arcs de comunicació entre les dues naus, la construcció d'un campanar romànic posteriorment enderrocat, sobre la capçalera del temple antic, tancament de portades antigues i finalment, el segle xviii, afegit d'un cor als peus de l'edifici dels segles X-XI i substitució de l'absis romànic del segle xii per un presbiteri quadrangular coronat per una espadanya. Al voltant de l'església han aparegut restes de construccions i sepultures antropomòrfiques que podrien ser coetànies de l'església documentada el 951.

### Campanar

Dins les etapes constructives de l'església vella de sant Pere i Sant Fermí, el campanar és obra del segle xviii. Superada la coberta de l'absis comença el campanar d'espadanya. A la part inferior presenta un petit ull de bou i a la superior les dues obertures, d'arc de mig punt, on se situarien les campanes. A continuació hi ha una doble cornisa de llosetes i està coronat per un frontó triangular. El parament, amb restes d'arrebossat, deixa veure carreus i pedres sense tallar.

## Història

L'anomenada església vella de Sant Fermí i Sant Pere de Rellinars és documentada des de l'any 951 com a sufragània de Vacarisses, de la qual s'independitzà el 1878. Va fer les funcions de parròquia de Rellinars fins a 1842 en què el culte fou traslladat a l'església nova.
La descoberta d'un ara paleocristiana fa pensar que l'església vella de Sant Fermí i Sant Pere de Rellinars s'alça en un lloc de culte molt antic.

## Referències

* ↑ Sitjes i Molins, Xavier. Esglésies romàniques de Bages, Berguedà i Cardener. Manresa: Llibreria Sobrerroca, 1986, p. 25-32. ISBN 86327-03-2.
* 1 2 3 4 5 «Sant Pere i Sant Fermí de Rellinars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Església vella de Sant Pere i Sant Fermí (Rellinars - Vallès Occidental)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2015].

## Bibliografia

* Barral i Altet, Xavier; L'art pre-romànic a Catalunya: segles IX-X, 1981
# West Baraboo

West Baraboo és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.248 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Baraboo tenia 1.248 habitants, 477 habitatges, i 321 famílies. La densitat de població era de 594,9 habitants per km².
Dels 477 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.618 $ i la renda mediana per família de 51.406 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.792 $ mentre que les dones 21.974 $. La renda per capita de la població era de 18.283 $. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Baraboo» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Baraboo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Daniel Marín Vázquez

Daniel 'Dani' Marín Vázquez (nascut l'1 d'agost de 1974 a Barcelona, Catalunya) és un exfutbolista català que jugava com a lateral esquerre.

## Carrera esportiva

Format al CF Damm, va militar en el Mallorca B, Elx, Gramenet, Getafe, Gimnàstic, UE Lleida i Terrassa. Era un especialista en els llançaments a pilota parada. A la Grama va estar la temporada 1998-1999, va jugar 28 partits i va ficar 3 gols i l'equip va acabar 6è. En un partit, quan es complia el minut 20 de la primera part, va patir un cop de manera accidental al nas i davant l'hemorràgia de sang que no parava, va ser retirat al vestidor per a esmenar la ferida. El públic veia com a entrenador de llavors (Ferran Manresa) deixava l'equip amb 10, en no realitzar el canvi. Passaven els minuts, 5, 10, 15 i finalment Dani Marín sortia pel túnel de vestidors per incorporar-se al joc. El seu cosí era Albert Lesan, un dels periodistes de Televisió Espanyola del circuit català, a qui se li veia de manera assídua al nou Municipal.

## Referències

* ↑ «Jugadors destacats». Damm CF. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 1r desembre 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
* Fitxa a Futbolme (castellà)
# Gravel and Tar Classic

La Gravel and Tar Classic és una carrera ciclista professional d'un dia que es disputa a la regió de Manawatu-Wanganui, a Nova Zelanda. La cursa té un recorregut d'uns 130 km, amb inici i final a Palmerston North i inclou en el seu recorregut sectors de grava que sumen uns 40 km. Es disputa des del 2016 i des del 2018 forma part de l'UCI Oceania Tour amb una categoria 1.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2016 | Logan Griffin | Alex West | Alexander Ray |
| 2017 | Robert Stannard | Alex West | Glenn Haden |
| 2018 | Ethan Berends | Michael Torckler | Hayden McCormick |
| 2019 | Luke Mudgway | Ryan Christensen | Cyrus Monk |
| 2020 | Hayden McCormick | Luke Mudgway | Samuel Volkers |
| 2021 | Aaron Gate | Luke Mudgway | Ryan Christensen |
| 2022 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2023 | Ben Oliver | James Fouche | Paul Wright |
| 2024 | Josh Burnett | Boris Clark | Tali Lane Welsh |

## Referències

* ↑ «Classic UCI 1.2» (en anglès). squarespace.com.

## Vegeu també

* Gravel and Tar La Femme

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Web oficial (anglès)
# Duc cendrós

El duc cendrós (Bubo cinerascens) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita les sabanes i boscos de l'Àfrica subsahariana principalment al nord de l'Equador. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Duc cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 264. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Greyish Eagle-owl. Bubo cinerascens» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 17 febrer 2023].
# Sant Josep i el Nen Jesús (Museu de Santa Cruz)

El llenç de Sant Josep amb el Nen Jesús, actualment al Museu de la Santa Cruz, a Toledo, és una obra d'El Greco, catalogada per Harold Wethey amb la referència 254. És possible que aquesta tela sigui la que està esmentada en el segon inventari realitzat per Jorge Manuel Theotocópuli després de la mort del mestre, i que hi consta amb el número 32.

## Anàlisi de l'obra

Signat amb fines lletres cursives gregues, actualment incompletes, en el paper abaix a l'esquerra: δομήνικος Θεοτοκóπουλος ε'ποíει (doménikos theotokópoulos e`poíei)
Oli sobre llenç; 109 x 56 cm.; Museu de Santa Cruz, Toledo.
És una versió petita però magnífica del llenç: Sant Josep i el Nen Jesús (Capella de San José). El Nen Jesús vesteix de color rosa, i Josep de Natzaret porta una mena de mantell groc sobre la túnica blava. A la part inferior dreta, com tantes altres vegades, veiem un paisatge imaginari de Toledo, mentre que a l'esquerra el pintor representa el pont d'Alcántara i el Castell de San Servando.

## Vegeu també

* Sant Josep i el Nen Jesús (Capella de San José)

## Referències

* ↑ WETHEY, Harold E. Obra esmentada, p. 260.
* ↑ WETHEY, Harold E. Obra esmentada, p. 148.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío; Manuel Bartolomé; El Greco, de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
# Santa Maria d'Escaró

Santa Maria d'Escaró fou una antiga església parroquial, romànica, desapareguda, del poble d'Escaró d'Avall, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Era a la zona nord de l'actual poble d'Escaró, en el seu Veïnat d'Avall.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «58 - Escaró». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Escaró». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Conflent anteriors al 1300: Estoer. Sant Salvador de Llec». A: {{{títol}}}, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Lloc on era Santa Maria d'Escaró en els ortofotomapes de l'IGN
# San Miniato al Monte

La Basílica de San Miniato al Monte es troba en un dels llocs més alts de la ciutat de Florència i és un dels millors exemples de romànic a tota la Toscana.

## Història

San Miniato va ser el primer màrtir de la ciutat. Probablement era un mercader grec, o un príncep armeni en peregrinació a Roma. Es compta que, arribat a Florència entorn de l'any 250, va començar una vida d'ermità, i que va ser decapitat durant la persecució anticristiana de l'emperador Deci. Diu la llegenda que, poc després de la seva execució, va marxar portant a la mà el cap tallat i va tornar a la seva cova d'ermità, al lloc on actualment s'erigeix la basílica, en el Mons Fiorentinus. El segle viii es va aixecar una capella. La construcció de l'actual es va iniciar el 1013 sota els auspicis del bisbe Alibrando. Va començar sent un monestir benedictí, i el 1373 va passar a l'ordre cluniaciense, que l'habita fins als nostres dies.

## Descripció

La façana de marbre va ser probablement iniciada el 1090, si bé la part superior pertany sens dubte al segle xii. Es va finançar gràcies a una corporació de mercaders de llana (Arte di Calimala) que van ser els responsables del manteniment de l'església fins al 1288. L'àliga que corona la façana era el símbol emprat per aquesta corporación. El que actualment podem veure pertany a la reforma de Brunelleschi, que va mantenir la identitat medieval toscana a la seva obra.
El campanar es va iniciar el 1499 però va ser substituït el 1523, quedant inconclús. Durant el setge de la ciutat de 1523 va ser usat com a lloc d'artilleria.
En el seu interior destaca la Capella del Cardenal de Portugal, construïda el 1473 per a allotjar la tomba del Cardenal Jaume de Coïmbra i d'Urgell, que caigué malalt a la ciutat, mentre es trobava de pas, en un viatge diplomàtic com a ambaixador de Roma. És l'únic cos que reposa a l'església.
# San Millán de los Caballeros

San Millán de los Caballeros és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 210 | 201 | 209 | 179 |
# Sebastià Masdeu i Menasanch

Sebastià Masdeu i Menasanch (Tarragona, 1889 - Barcelona, 5 de gener de 1964), també conegut com a Tarraco va ser un ciclista català de primeria del segle xx. Fou el primer vencedor de la Volta a Catalunya a banda de ser un dels impulsors d'aquest esport a les terres catalanes. El 1908 va prendre part en la primera edició de la Volta a Tarragona, en què finaltizà en sisena posició.
Un cop retirat de la vida professional continuà lligat al món del ciclisme, dirigint la Volta a Catalunya a partir de 1939. El 1970 se li va efectuar un homenatge pòstum.

## Palmarès

* 1908
** 6è a la Volta a Tarragona
* 1909
** 1r al Gran Premi Internacional de València
** 3r al Gran Premi Tarraco
* 1911
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor de 2 etapes
** 3r al Campionat d'Espanya

## Referències

* ↑ «Recibieron cristiana sepultura los restos mortales de don Sebastián Masdeu» (en castellà). La Vanguardia, 07-01-1964. [Consulta: 19 setembre 2011].
* ↑ «Llibre de ruta de la Volta a Catalunya». Volta a Catalunya, p. 20 [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ «La Volta a Tarragona 1908». Arxivat de l'original el 2008-09-30. [Consulta: 25 desembre 2008].
* ↑ «Sebastián Masdeu director de la Vuelta» (en castellà). La Vanguardia, 11-08-1939. [Consulta: 19 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa de Sebastià Masdeu a www.sitiodeciclismo.net
# Sant Miquel de Trulls

Sant Miquel de Trulls és una església romànica de Viver, situada al costat de la casa de Trulls, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Església romànica d'una sola nau molt modificada i adossada a la casa de Trulls. A migdia es conserva una porta adovellada d'arc de mig punt que fou refeta al final del segle xv i posteriorment tapiada.
Encara es poden veure els fonaments de l'absis original. La porta actual és al mur de llevant i és una obra posterior a la construcció romànica, així com l'òcul de considerables proporcions. Actualment sense culte.

## Història

El lloc de Trulls és documentat des del segle x, i el mas des de finals del segle xi. L'església romànica es va edificar al segle xii, i va ser modificada al XVIII. L'actual masia es va construir al XVII adossada als murs de l'església romànica. Al seu entorn es van trobar restes d'època iberoromana, cosa que indicaria que el lloc devia estar habitat des d'aquesta època. L'església de Sant Miquel de Trulls surt esmentada l'any 1187. Havia estat sufragània de l'església de Sant Miquel de Viver i tenia cementiri. Al voltant de les restes existents de Sant Miquel de Trulls hi ha indicis de construccions d'aquest hipotètic cementiri o de trulls d'oli, dels quals fa referència el topònim. Al segle xv l'església fou molt modificada obrint una porta i escurçant la nau pel costat de ponent.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Miquel de Trulls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2016].
* 1 2 «Serrateix». Ajuntament de Viver i Serrateix. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2016. [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ Serra, R., Bernadich, A., Rota, M.. Guía d'art del Berguedà: el patrimoni arquitectònic i artístic a la comarca. Berga: Consell Comarcal del Berguedà, Patronat del Centre d'Estudis del Berguedà, 1991, p. 195-202. ISBN 8440495447.
* ↑ Les fonts no coincideixen en la data de les modificacions: Serra et al. i la web de l'Ajuntament diuen s. XVIII, mentre que l'Inventari de Patrimoni Arquitectònic parla del s. XV.
# Sant Miquel de Vallcrosa

Sant Miquel de Vallcrosa és una antiga església, tal vegada antigament parroquial, del poble de Vallcrosa, en el terme comunal de Cameles, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord.
Està situada en el mateix poble de Vallcrosa, documentat des del 974 (Vallis crosa), que fou domini de la família Vallicrosa.
És una església de nau única coberta amb volta de canó, en la qual el mur nord presenta filades d'opus spicatum. L'entrada, a migdia, ha estat molt alterada al llarg dels anys. L'edifici està adossat a una casa, i ha estat molt transformat per tal d'aprofitar-lo com a dependència agrícola de la casa. Sembla correspondre, en les parts on es pot veure l'aparell original, a una construcció del segle xi.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cameles». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «64. Sant Miquel de Vallicrosa». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Cameles: Sant Miquel de Vallicrosa». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Lloc on són les restes de l'església de Sant Miquel de Vallcrosa, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 11 març 2016].
# Sant Miquel de Toudell

Sant Miquel de Toudell és un edifici del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una església romànica d'una nau rectangular i absis semicircular. La nau està coberta per una volta de canó i l'absis, més baix i estret, té una coberta molt aplanada formant un arc carpanell. La teulada és a dues vessants i de teules àrabs; té escàs voladís i decoració de caps de teula al llarg de les cornises laterals sota la coberta. El parament és de pedres mal tallades i reble; solament les pedres cantoneres són carreus quasi ben escudejats. A la façana oest hi ha la porta d'entrada d'arc de mig punt fet amb grans dovelles, i per sobre hi ha una petita obertura que a la part exterior és rodona i a l'interior un quadrat amb una reixa. A la façana també hi ha un campanar d'espadanya de dos ulls que queda desplaçat cap a la dreta respecte a l'eix central; el campanar està coronat per una petita teulada a quatre vessants i sota el ràfec hi ha decoració de caps de teula i de dents de serra.
L'abis a l'exterior està decorat amb arquets cecs i bandes llombardes. La teulada, que segueix la forma semicircular de l'absis, té força voladís.
A l'exterior, i adossat a la façana principal, hi ha restes d'una portalada que sembla indicar l'accés d'una antiga entrada a un recinte tancat, possiblement l'antic cementiri.

## Història

Situada prop de la masia de Can Mir, des de Viladecavalls a Terrassa uns 4 quilòmetres cap a la dreta (posteriorment dins del Polígon Industrial de Can Mir).
El lloc de Toudell ja és esmentat al segle x. L'any 1157 Alegret de Toudell va fer donació de l'església de Sant Miquel a les de Sant Pere i Santa Maria d'Ègara. Més endavant fou parròquia de la quadra del mateix nom. L'any 1562 el terme de Terrassa es dividí en dues universitats o ajuntaments: Terrassa formada pel nucli urbà i la Universitat Forana de Terrassa formada per tot el terme, el qual incloïa set parròquies, entre les quals hi havia Sant Miquel de Toudell (Sant Pere de Terrassa, Sant Vicenç de Jonqueres, Sant Julià d'Altura, Sant Quirze de Terrassa, Sant Martí de Sorbet i Santa Maria i Sant Miquel de Toudell). Tenien, però, un batlle comú. L'any 1801 es varen independitzar totalment i va passar a tenir ajuntament propi, ubicat a Sant Pere. L'any 1848 la parròquia de Sant Miquel de Toudell se segregà de la de Sant Pere de Terrassa per integrar-se al de Viladecavalls.
L'església sofrí reformes en el segle xviii, especialment a la façana; en aquest moment es construí el campanar de cadireta. Amb el temps perdé el caràcter de parròquia. El cementiri del voltant va ser utilitzat fins a l'any 1874.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Miquel de Toudell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ La Creu Alta, Jonqueres, Sant Pere de Terrassa (1700-1904) Un terme desaparegut. LAUDO CORTINA, David. Sabadell, 2005
* ↑ «Sant Miquel de Toudell (Viladecavalls - Vallès Occidental)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2015].
# Sars-Poteries

Sars-Poteries és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2007 tenia 1.480 habitants. Es troba a 100 km de Lilla, Brussel·les (Bèlgica) o Reims (Marne), a 45 km de Valenciennes, Mons (B) o Charleroi (B) i a 8 km d'Avesnes-sur-Helpe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.697 | 1.863 | 1.766 | 1.655 | 1.496 | 1.541 | 1.490 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Gillet | |
# Sarry (Saona i Loira)

Sarry és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 123 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Georges Gervais | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 110 | 163 | 156 | 142 | 132 | 135 | 123 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||