OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Martorell Cardona

Antonio Martorell Cardona (Santurce, 18 d'abril de 1939) és un pintor i escriptor porto-riqueny. Fill d'Antonio Martorell II i Luisa Cardona, va estudiar diplomàcia a la Universitat de Georgetown de Washington DC, i després va estudiar pintura amb Julio Martín Caro a Madrid. En la dècada de 1960, va treballar a Ponce, col·laborant amb Isolina Ferré Aguayo en la creació de tallers d'art per a la comunitat. També va treballar al taller de Lorenzo Homar a l'Institut de Cultura Porto-riquenya. Actualment és l'Artista Resident de la Universitat de Puerto Rico a Cayey on dirigeix el Museu Ramón Frade.
La incursió de Martorell a les arts va començar en el teatre el 2001 quan va participar en l'escenografia de Celebración Verdiana per a Plácido Domingo. El 1986, Martorell va ser el guanyador de la VII Bienal de Grabado Latinoamericano de San Juan. Ha il·lustrat llibres de diversos autors, com ara Alma Rosa Flor, Heraclio Cepeda, Nicholasa Mohr i Pura Belpré. També ha il·lustrat l'ABC de Puerto Rico publicat per Troutman Press.
Ha escrit La piel de la memoria i El libro dibujado. La biografia més extensa sobre la seva obra es d'Antonio Díaz-Royo: Martorell: la aventura de la creación.
Les seves pintures es troben a l'Institut de Cultura Porto-riquenya, Museo de la Universidad de Puerto Rico, Museu d'Art de Ponce, Museo de Arte de Puerto Rico, Galería Nacional de San Salvador, Museo de Arte Moderno de México, Museo del Barrio, Museu Whitney d'Art Americà i Hotel Melia a Ponce (Puerto Rico).
El 2018 va presentar una mostra d'obres on denunciava i donava veu als que van perdre la vida a causa de l'huracà Maria.

## Referències

* ↑ Serafín Méndez-Méndez; Ronald Fernandez Puerto Rico Past and Present: An Encyclopedia, 2nd Edition: An Encyclopedia (en anglès). ABC-CLIO, 14 juliol 2015, p. 278–280. ISBN 978-1-4408-2832-4.
* ↑ Espacio Tangente: Amores marinos. Silvia Alvarez Curbelo. Arte Publico en Puerto Rico. Retrieved 26 July 2012.
* ↑ Museo de Arte de Ponce: Circulo del Arte. Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. Museo de Aret de Ponce. Ponce, Puerto Rico. Retrieved 26 July 2012.
* ↑ Galeria de Arte: Antonio Martorell. PRFrogui.com Retrieved 26 July 2012.
* ↑ Díaz-Royo, Antonio. Martorell: la aventura de la creación. San Juan, P.R.: La Editorial Universidad de Puerto Rico, 2008. ISBN 0-8477-0427-0
* ↑ Roldán Soto, Camile «Antonio Martorell denuncia a través del arte la tragedia post-María» (en castellà). El Nuevo Dia, 23-08-2018.

## Enllaços externs

* Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Articulate — Antonio Martorell: Puerto Rico’s Prolific Painter» (en anglès). Articulate, 15-09-2018. [Consulta: 15 setembre 2018].
* Instituto de Cultura Puertorriqueña
# Antonio Martos Aguilar

Antonio Martos Aguilar (Guadalcázar, 27 de novembre de 1946) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1970 i 1977. Nascut a Andalusia, es formà com a ciclista a Sabadell, on hi anà a viure de ben petit. El 1971 fou escollit millor esportista de Sabadell. El seu principal èxit fou la victòria a la Volta a Astúries de 1970 i una etapa de la Volta a Catalunya de 1973.

## Palmarès

* 1969
** 1r a la Volta a Lleida
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Toledo
* 1970
** 1r a la Volta a Astúries
* 1971
** 1r als Tres Días de Leganés
* 1973
** 1r a la Clàssica de Sabiñánigo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1974
** 1r a la Volta a Mallorca i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi Nuestra Señora de Oro
* 1975
** 1r a la Clàssica de Primavera

### Resultats al Tour de França

* 1971. 13è de la classificació general
* 1973. 15è de la classificació general
* 1974. 40è de la classificació general
* 1975. Abandona (10a etapa)
* 1976. 25è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1970. 8è de la classificació general
* 1973. 19è de la classificació general
* 1975. 11è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1974. 42è de la classificació general
* 1976. 48è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MARTOS AGUILAR Antonio». [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ «Antonio Martos. Millor esportista de Sabadell de l'any 1971». sabadell.cat. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Antonio MARTOS AGUILAR» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Antonio Martos a sitiodeciclismo.net
# Artemisa de muntanya

L' artemisa de muntanya (Artemisia umbelliformis) és una espècie de planta amb flors del gènere Artemisia dins la família de les asteràcies. És un oròfit alpí. La seva distribució és europea i inclou els Països Catalans (només als Pirineus).
Addicionalment pot rebre els noms de artemísia de muntanya, artemísia de roca i donzell fals.
És una planta blanquinosa, sedosa lluent i reptant de 10 a 20 cm de longitud. Floreix de juliol a agost i viu en roques de l'estatge alpí entre els 2300 i 2800 m d'altitud.

## Taxonomia
### Subespècies

Dins d'aquesta espècie es reconeixen les dues subespècies següents :
* Artemisia umbelliformis subsp. eriantha (Ten.) Vallès-Xirau & Oliva Brañas
* Artemisia umbelliformis subsp. umbelliformis

### Sinònims

El nom Artemisia glacialis var. umbelliformis (Lam.) Rouy és un sinònim homotípic d'Artemisia umbelliformis.
Els següents següents noms científics són sinònims d'Artemisia umbelliformis subsp. eriantha:
* Sinònims homotípics
* Artemisia baumgartenii subsp. eriantha (Ten.) Nyman
* Artemisia eriantha Ten.
* Artemisia genipi proles eriantha (Ten.) Rouy
* Artemisia genipi subsp. eriantha (Ten.) P.Fourn.
* Artemisia petrosa subsp. eriantha (Ten.) Giacom. & Pignatti
* Artemisia spicata subsp. eriantha (Ten.) Arcang.
* Sinònims heterotípics
* Absinthium petrosum Baumg.
* Artemisia altopyrenaica Rivas Mart.
* Artemisia baumgartenii Besser
* Artemisia eriantha subsp. altopyrenaica (Rivas Mart.) Rivas Mart.
* Artemisia genipi var. godronii Rouy
* Artemisia genipi var. majellensis Rouy
* Artemisia genipi var. petrosa (Fritsch) Fiori
* Artemisia genipi var. villarsii Vacc.
* Artemisia godronii Rouy ex E.P.Perrier
* Artemisia magellensis Rouy
* Artemisia mutellina var. petrosa (Fritsch) Weiss
* Artemisia petrosa Fritsch
* Artemisia spicata subsp. villarsii (Godr.) Arcang.
* Artemisia transsilvanica Schur
* Artemisia villarsii Willk.
* Artemisia villarsii Godr.

## Referències

* 1 2 «Artemisia umbelliformis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 6 juliol 2023].
* 1 2 3 «Artemisia umbelliformis» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ «Artemisia umbelliformis subsp. eriantha» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 6 juliol 2023].
# Artemisi

* Per a altres significats, vegeu «Artemísion».
Artemisi (en llatí Artemisius) va ser un metge grec que coneixem perquè és mencionat per Marcel Empíric i que per tant devia viure al segle iv o una mica abans. És probablement el mateix metge que apareix sota el nom d'Artemius (Artemi) en un altre passatge d'Empíric.

## Referències

* ↑ Marcel Empíric. De medicamentis liber. In aedibus B.G. Teubneri, 1889, p. 377.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/392?rgn=pages;view=image;q1=Artemi+siusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 377. ]
# Antrodiètids

Els antrodiètids (Antrodiaetidae) són una família d'aranyes migalomorfes. Fou descrita per Willis J. Gertsch el 1940.

## Distribució

La seva distribució es redueix, amb algunes excepcions, al territori dels EUA amb tres zones:
* a l'oest (Califòrnia, Arizona, Nevada, Utah, Oregon, Washington, Idaho),
* al mig oest (Missouri, Kansas, Arkansas, Illinois)
* a l'est (fonamentalment a les Muntanyes Apalatxes).
Dues espècies, Antrodiaetus roretzi i Antrodiaetus yesoensis, són endèmiques del Japó. Es consideren espècie relíquia a causa de fenòmens de vicariança, és a dir, que la població ha quedat dividida per l'aparició d'una barrera determinada o l'extinció de poblacions intermèdies, impedint d'aquesta manera el flux gènic i afavorint l'especiació.,

## Gèneres

És una família petita amb només 2 gèneres:
* Aliatypus Smith, 1908 (EUA)
* Antrodiaetus Ausserer, 1871 (EUA, Japó)
Fins fa uns anys i havia un tercer gènere, Atypoides (O. P.-Cambridge, 1883) que actualment és una sinonímia d' Antrodiaetus. Havia sigut una de les dues famílies del superfamília dels atipoideids, actualment no reconeguda. Però tenen algunes característiques que els apropen als atípids.

### Fòssils

Segons el World Spider Catalog versió 19.0 (2018), existeixen els següents gèneres fòssils:
* †Cretacattyma Eskov & Zonstein, 1990

## Referències

* 1 2 «Currently valid spider genera and species». World Spider Catalog. [Consulta: 26 agost 2017].
* ↑ (anglès) Referència World Spider Catalog : Antrodiaetidae +base de dades . Accés el 4 de febrer de 2019
* ↑ Gertsch, 1940. Citat a Comstock, J. H. (1940). The spider book, revised and edited by W. J. Gertsch. Cornell Univ. Press, Ithaca, xi + 727 pp.
* ↑ Hendrixson, B. E. & Bond, J.E. (2005). Two sympatric species of Antrodiaetus from southwestern North Carolina (Araneae, Mygalomorphae, Antrodiaetidae). Zootaxa 872:1-19. A. unicolor, A. microunicolor (PDF) Arxivat 2006-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ Marshal Hedin, personal communication (2006)
* ↑ Miller, J.A & Coyle, F.A. (1996). Cladistic analysis of the Atypoides plus Antrodiaetus lineage of mygalomorph spiders (Araneae, Antrodiaetidae). Journal of Arachnology 24(3):201-213. PDF Arxivat 2020-10-01 a Wayback Machine. - Abstract Arxivat 2006-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ «Family: Antrodiaetidae Gertsch, 1940 (genus list)». World Spider Catalog. [Consulta: 26 agost 2017].
* ↑ Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* ↑ World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].
* ↑ Dunlop, J. A., Penney, D. & Jekel, D. 2018. "A summary list of fossil spiders and their relatives". A World Spider Catalog. Natural History Museum Bern, online a http://wsc.nmbe.ch, versió 19.0. Accés el 13 de desembre de 2018.

## Enllaços externs

* Fotos d'antrodiètids Arxivat 2006-06-23 a Wayback Machine. (anglès)

## Vegeu també

* Llista d'espècies d'antrodiètids
* Classificació de les aranyes
* Atipoideid
# Aproximant lateral velar sonora

La lateral aproximant velar sonora és un fonema present en alguns idiomes que es representa [ʟ] en l'Alfabet fonètic internacional (una lletra ela versaleta).

## Característiques

* És una consonant lateral perquè l'aire escapa pels costats de la llengua.
* És velar, ja que la llengua toca el vel del paladar, tirant-se cap enrere.
* És un so oral: l'aire no surt pel nas en articular-lo.
* És sonora perquè hi ha vibració de les cordes vocals.

## En català

En català no existeix aquest fonema tot i que determinades laterals poden pronunciar-se de forma velar per assimilació amb una [k] o una [g], essent un fenomen poc freqüent.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Artur Terré i Tornamira

Artur Terré i Tornamira (Torelló, Osona, 1897 - Sant Boi de Llobregat, Baix Llobregat 1986) va ser director de la Fàbrica Tèxtil Can Massallera i inventor.
Va ser el tercer fill d'Antoni Tornamira i Teixidor, nascut a Vinyoles d'Orís, de professió muntador i director d'indústries tèxtils de la vega del Ter. Entre 1913 i 1919 la família Terré i Tornamira va marxar a Lisboa, on el pare de família fou contractat per tal de muntar una gran fàbrica de capital anglès, La Grandella. Amb 16 anys, l'Artur, que era ajudant del seu pare, va tenir la seva primera ocupació de responsabilitat en anar a Londres per tal d'aprendre el funcionament de les noves màquines. Retornat a Catalunya l'Artur, amb 22 anys, va iniciar una aventura empresarial a partir de la invenció d'una màquina per al bobinatge de rodets de fil per a les màquines de cosir domèstiques.
L'any següent, el 1923, li ofereixen de fer-se càrrec del taller mecànic de "Can Massallera", la fàbrica de filats de Sant Boi de Llobregat. Poc després va assumir la direcció de l'empresa Hilaturas Gossypium SA - Can Massallera, fàbrica que va arribar a tenir 7500 fusos i va donar treball a més de cent persones. Va dirigir la fábrica de Can Massallera ininterrompudament, fins i tot durant la guerra civil, fins al seu tancament, el 1973. A Sant Boi va formar família amb Marina Marcellés i Baucells, nascuda a Ripoll. Va tenir dos fills, Ricard Terré Marcellés i Adelaida.
Al llarg d'aquests 50 anys d'activitat, Artur Terré desenvolupà nombroses patents de millora dels procediments industrials, implementades també en la indústria tèxtil a França i als Estats Units.
L'any 1970, el Ministeri de Treball, li concedí la Medalla de Plata al Mérito en el Trabajo.

## Referències

* ↑ «Memòria històrica de la República Santboiana». [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ chimevapor. «La fábrica Can Massallera (Sant Boi de Llobregat)» (en espanyol europeu), 27-04-2011. [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Can Massallera. Fil de cotò i teixit associatiu.». Ajuntament de Sant Boi. Arxivat de l'original el 2021-04-13. [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ «TERRÉ TORNAMIRA, ARTURO. 8 patentes, modelos y/o diseños.» (en castellà). [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ «Improvements to devices for guiding and collect? Che in àbroches benches and spinning continuous». [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Improvement in systems spinning drafts». [Consulta: 17 febrer 2019].
* ↑ «Sant Baudilio del Llobregat: La medalla de plata al Mérito en el Trabajo, al señor Terré Tornamira» (en castellà), 15-12-1970. [Consulta: 17 febrer 2019].
# Art degenerat

Art degenerat (en alemany, entartete Kunst) és el terme que, al llarg dels anys 1930 va usar el règim nazi per a designar qualsevol forma d'art que considerava producte d'una ment pervertida i que no corresponia a l'ideal burgès d'una imatge ben feta i figurativa que retratés l'heroisme ideal o la confortable vida quotidiana. L'expressió entartete Kunst va ser encunyada per Hitler i Alfred Rosenberg, el teòric i portaveu del partit. Els artistes considerats "degenerats" tenien prohibit exposar les seves obres, i moltes d'elles van ser confiscades i cremades. El govern nazi va exposar una selecció d'obres d'art modern i abstracte, com a exemple d'art "degenerat" a evitar, presentant així l'art modern al públic general.
El 1937 es va inaugurar a la Haus der Kunst de Múnic una exposició amb el títol Entartete Kunst, que el govern nazi alemany va organitzar i finançar per a demostrar que l'art degenerat era repugnant. La mostra després viatjà a altres ciutats d'Alemanya i d'Àustria. Tenia l'objectiu de ridiculitzar l'art modern sota criteris racistes, intentant d'aquesta manera promocionar l'art racial, però els va sortir el tir per la culata. Reunia més de 650 obres dels mestres de l'art de finals del segle xix i principis del segle xx, incloent, entre d'altres, Picasso, Kandinski, Mondrian, Max Beckmann, Otto Dix i George Grosz, Marg Moll...
El maig 1938 va seguir l'exposició Entartete Musik o música degenerada a Düsseldorf.
D'una manera més àmplia el règim nazi considerà com a art degenerat les obres sorgides des moviments com l'expressionisme, el dadaisme, el surrealisme o el cubisme. Als artistes que van ser llistats com a degenerats, els nazis els van prohibir d'organitzar exposicions i de treballar.
Hitler va pintar al llarg de tota la seva vida; de fet, abans d'arribar al poder es guanyava la vida pintant.

## Artistes exposats a l'Exposició Art degenerat

* Ernst Barlach
* Max Beckmann
* Marc Chagall
* Otto Dix
* Max Ernst
* Otto Freundlich
* George Grosz
* Vassili Kandinski
* Ernst Ludwig Kirchner
* Paul Klee
* Oskar Kokoschka
* Franz Marc
* Marg Moll
* Otto Mueller
* Emil Nolde
* Max Pechstein
* Oskar Schlemmer
* Karl Schmidt-Rottluff
* Kurt Schwitters

## Referències

* 1 2 3 Robert Cumming, Arte, editorial Espasa, 2006. ISBN 8467020970 (castellà)
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.160. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ «Entartete Kunst und Musik» (en alemany, francès, anglès). Fondation Hindemith, 2018. [Consulta: 25 febrer 2018].
# Antirei

Un antirei (alemany: Gegenkönig; francès: antiroi; txec: protikrál) és un aspirant a rei que es declara rei en oposició a un monarca regnant per una disputa de successió o com a forma d'oposició política. El concepte se sol fer servir en el context històric europeu, en relació amb monarquies electives, més aviat que amb monarquies hereditàries. En monarquies hereditàries, és més habitual el terme pretendent.
Els antireis eren especialment habituals en la política del Sacre Imperi Romanogermànic, abans que la butlla d'or del 1356, promulgada per l'emperador Carles IV, reglamentés l'elecció de l'emperador. Altres nacions amb monarquies electives que tingueren antireis són Bohèmia i Hongria. El terme és comparable al d'antipapa, que es refereix a un papa cismàtic,. De fet, els dos conceptes eren vasos comunicants: de la mateixa que els reis alemanys (reis dels Romans i sacres emperadors romanogermànics) de vegades nomenaven un antipapa per afeblir políticament un papa amb el qual litigaven, els papes de vegades elevaven antireis com a rivals polítics d'emperadors amb els quals havien renyit.
Diversos antireis, com ara Conrad III d'Alemanya, l'emperador Frederic II i l'emperador Carles IV, aconseguiren imposar-se i ser reconeguts com a monarques de ple dret. La condició d'altres reis, com ara el duc Enric II de Baviera i el marcgravi Egbert II de Meissen, continua sent objecte de debat.

## Referències

* ↑ «Enric IV». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «antipapa». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Blockmans i Hoppenbrouwers, 2018, p. 277.

## Bibliografia

* Blockmans, W.; Hoppenbrouwers, P. Introduction to Medieval Europe 300–1500 (en anglès). 3a edició. Routledge, 2018. ISBN 978-1-315-10455-3.
# Assassinat en 8 mil·límetres

Assassinat en 8 mil·límetres (títol original en anglès 8mm) és un thriller estatunidenc dirigit per Joel Schumacher, estrenat el 1999.

## Argument

La història relata les investigacions d'un investigador privat, Tom Welles, contractat per provar l'autenticitat d'un snuff movie trobat a la caixa forta d'un multimilionari recentment mort.

## Repartiment

* Nicolas Cage: Tom Welles
* Joaquin Phoenix: Max California
* James Gandolfini: Eddie Poole
* Peter Stormare: Dino Velvet
* Anthony Heald: Daniel Longdale
* Chris Bauer: 'Machine'
* Myra Carter: Sra. Christian
* Catherine Keener: Amy Welles
* Amy Morton: Janet Mathews

## Premis i nominacions

* 1999: Golden Trailer Awards
* 1999: Nominació a la Berlinale

## Al voltant de la pel·lícula

* Una continuació indirecta ha estat dirigida el 2005: 8mm 2
* La música de la pel·lícula és de Tura Satana (Sick With It) i Aphex Twin (Come To Daddy)

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ Maslin, Janet «FILM REVIEW; A Straight-Arrow on Mean and Twisted Streets» (en anglès). The New York Times, 26-02-1999. ISSN: 0362-4331.
# Crozet (Virgínia)

Crozet és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 2.820 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crozet tenia 2.820 habitants, 995 habitatges, i 757 famílies. La densitat de població era de 291,9 habitants per km².
Dels 995 habitatges en un 38,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,3% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.275$ i la renda mediana per família de 53.125$. Els homes tenien una renda mediana de 30.805$ mentre que les dones 25.407$. La renda per capita de la població era de 18.647$. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crozet». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crozet». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Jacksonburg

Jacksonburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 67 habitants, 22 habitatges, i 17 famílies. La densitat de població era de 1.293,4 habitants/km².

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Jacksonburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jacksonburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].