OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Haza

Haza és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero. Limita al nord amb Hoyales; al sud amb Adrada; a l'est amb Castrillo i Campillo; i a l'oest amb Fuentemolinos i Fuentecén. Té els annexos de:
* La Recorva
* Montenuevo
* Páramo de Corcos
* Monte de la Serrezuela

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 52 | 45 | 35 | 37 |
# Jordi Úbeda i Bauló

Jordi Úbeda i Bauló és un editor barceloní. Ha participat activament en nombroses iniciatives per a la normalització del català, en especial les vinculades a l'edició i la difusió del llibre en català, com la creació de la distribuïdora l'Arc de Berà SA i la Llibreria Ona, l'impuls de l'Editorial Pòrtic i la gerència de les Publicacions de l'Abadia de Montserrat, on hi va començar el 1962, i Serra d'Or, així com en la introducció de l'ús del català en el món de la publicitat a través de Publicitària Catalana. Com a president del Gremi d'Editors de Catalunya del 1994 al 2001 ha impulsat fires del llibre a Barcelona. Des del 2003 és president de la Federació de Gremis d'Editors d'Espanya. El 2007 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla.
# Deriva

«Deriva» té aquests significats:
* Deriva (nàutica) és el desviament de la trajectòria real (derrota) d'una embarcació pel que fa a la veritable direcció de la seva proa (rumb), a causa del corrent. En navegació, el concepte és afí al d'abatiment;
* Deriva (situacionisme) és un concepte principalment proposat per la Internacional Situacionista. En francès la paraula dérive significa prendre una caminada sense objectiu específic, usualment en una ciutat, que segueix la crida del moment;
* Deriva continental Moviment per inèrcia de les masses continentals que va postular Wegener, i que és l'eix de la seva teoria de l'evolució de l'escorça terrestre;
* Deriva genètica : Efecte de l'atzar sobre les freqüències genètiques en una població, que actua juntament amb la selecció natural i altres causes canviant-ne les característiques amb el temps;
* Deriva : curtmetratge animat de la cineasta Vivienne Barry ;
* Deriva : grup musical espanyol.
# Joan Casals i Clotet

Joan Casals i Clotet (Terrassa, Vallès Occidental, 10 de juny de 1945) és un músic i organista català.

## Formació

El 1954 ingressa a l'Escolania de Montserrat, on estudia amb Ireneu Segarra i Malla, Cassià Just i Odiló Maria Planàs i Mas. Completà estudis musicals als Conservatoris de Terrassa i Barcelona. Fou deixeble de l'organista Montserrat Torrent i Serra, i acaba els estudis d'orgue amb Matrícula d'Honor. També estudiar direcció coral amb els mestres Enric Ribó, Philippe Caillard, Pierre Cao i Michel Corboz.

## Càrrecs

De 1966 a 2006 ha estat director del Cor Montserrat de les Joventuts Musicals de Terrassa, del qual fou també fundador. Des de 1965 és titular dels orgues i responsable musical de la Catedral Basílica del Sant Esperit de Terrassa i des de 1975 és professor titular de la Universitat Autònoma de Barcelona. També ha estat fundador i primer president de l'Associació Catalana de l'Orgue (1992-1996) i de l'Escola de Pedagogia Musical.

## Com a concertista

Habitualment pren part en el cicle Els orgues de Catalunya i ha acompanyat a l'Escolania de Montserrat en concerts arreu del món. Com a organista baix continu o solista ha actuat amb l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, l'Orquestra Nacional d'Espanya, la Camerata Mediterrània, l'Orquestra de Cambra de l'Empordà, l'Orquestra de Cambra Terrassa 48 i l'Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra, entre d'altres. Com a director ha estat convidat a dirigir nombrosos aplecs corals i altres manifestacions col·lectives, tant al Principat com a les Balears, i ha col·laborat estretament amb la Federació Catalana d'Entitats Corals, Grups Juvenils de Catalunya i del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya.
També ha enregistrat actuacions al programa Catalunya Música i per a Radio Nacional de España.

## Guardons

* L'any 1979 va ser nomenat Terrassenc de l'Any
* El 2009 va ser guardonat amb el Premi d'Actuació Cívica atorgat per la Fundació Lluís Carulla.

## Obres

* Obres per a orgue de compositors catalans del s.XX, (CD) enregistrat a l'Orgue Tepati de la Parròquia de Berga

## Referències

* ↑ «Joan Casals i Clotet». Premis d'Actuació Cívica. Fundació Carulla. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2017. [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ Ruiz, Sergio «El Nadal torna amb el Cor Montserrat». L'actual.cat, 27-01-2014. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2017 [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ Vivancos i Farràs, Bernat. Angel Rodamilans, 1874-1936: evocació i recerca. L'Abadia de Montserrat, 1997, p. 33–. ISBN 978-84-7826-818-4.
* ↑ «Quadre d'honor dels "Terrassencs de l'any"». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 28 novembre 2011].
# Juanita

La juanita és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La juanita és un silicat de fórmula química Ca$_{10}$Mg₄Al₂Si$_{11}$O$_{39}$·4H₂O o similar. És una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, tot i que es troba qüestionada com a tal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la juanita pertany a «09.HA - Silicats sense classificar, amb alcalins i elements terra-alcalins» juntament amb els següents minerals: ertixiïta, kenyaïta, wawayandaïta, magbasita, afanasyevaïta, igumnovita, rudenkoïta, foshallasita, nagelschmidtita, caryocroïta, tacharanita, oyelita, denisovita i tiettaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Iron Hill, al districte de White Earth del comtat de Gunnison (Colorado, Estats Units). També ha estat descrita a tres indrets de Rússia: al massís de Kovdor (óblast de Múrmansk), a la serralada de Kuznetsk Alatau (Transbaikal) i al massís de Odikhincha (Krasnoiarsk).

## Referències

* ↑ «Juanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Portella de Vallmanya

La Portella de Vallmanys és una collada de muntanya situada ran mateix del Canigó, a 1.311 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Castell de Vernet i de Vallmanya, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada a la zona sud-est del terme de Castell de Vernet, i a l'oest del de Vallmanya. És immediatament dessota del cim del Canigó i al nord del Puig Sec.

## Referències

* ↑ La Portella de Vallmanya en els ortofotomapes de l'IGN
# William Kelly

William Kelly (Pittsburgh, Pennsilvània, 22 d'agost de 1811 - 11 de febrer de 1888) fou un inventor estatunidenc.
Se li atribueix ser un dels inventors de la producció moderna d'acer, mitjançant el procés d'injectar aire al ferro fos, que va tenir lloc a principis de la dècada de 1850. Un procés similar va ser descobert de manera independent per Henry Bessemer i patentat l'any 1855. A causa d'un pànic financer el 1857, una empresa que ja havia llicenciat el procés de Bessemer va poder comprar les patents de Kelly i les va fusionar ambdues sota un únic esquema utilitzant el nom de Bessemer. El paper de Kelly en la invenció del procés va resultar doncs molt menys conegut.

## Biografia

Kelly estudià metal·lurgia a la Western University of Penssylvania. En comptes d'aconseguir una feina com a cinetífic, Kelly, son germà, i el seu cunyat començaren amb un negoci anomenat McShane & Kelly. Després que un incendi destruís el seu local, William i el seu germà John decidiren traslladar-se a Eddyville (Kentucky) en 1847 per incorporar-se a la indústria del ferro.
Dins del món de la producció d'acer és conegut com el primer a descobrir el procés conegut actualment com a procés Bessemer, en el qual s'eliminen les impureses per la injecció d'aire a la massa d'acer fosa. El nom del mètode prové de Henry Bessemer un altre inventor, en aquest cas britànic, que el va desenvolupar independentment i el va patentar.
El procés Bessemer va permetre produir acer sense combustible, utilitzant les impureses del ferro per crear la calor necessària. Això va reduir dràsticament els costos de producció d'acer, però les matèries primeres amb les característiques requerides podria ser difícil de trobar.

## Referències

* ↑ «William Kelly | American Inventor & Iron Refiner» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Bessemer Steel and its Effect on the World». Scientific American, 78, 13, 1898, pàg. 198–198. ISSN: 0036-8733.
* ↑ Temin, Peter «The Composition of Iron and Steel Products, 1869-1909». The Journal of Economic History, 23, 4, 1963, pàg. 447–471. ISSN: 0022-0507.
* ↑ Fruehan, R. J.. «Overview of Steelmaking Processes and Their Development». A: The Making, Shaping, and Treating of Steel: Steelmaking and refining volume (en anglès). AISE Steel Foundation, 1998, p. 1-4. ISBN 978-0-930767-02-0.
# Fáfnismál

El Fáfnismál ("Dites de Fáfnir") és un poema èddic inclòs en el manuscrit Codex Regius. El poema no té un nom en el manuscrit, ve a continuació del Reginsmál i que és precedit pel Sigrdrífumál. El poema té una estructura més coherent que el Reginsmál: la major part està compost en estil ljóðaháttr, a pesar que nou estrofes es desvien de la mètrica. La primera part del poema és un diàleg entre Sigurd i Fáfnir. Després continua amb la mort de Fáfnir a les mans de Sigurd i els acords amb Reginn i els reclams del tresor d'or.

## Enllaços externs

* Fafnismol Traducció i comentaris de Henry A. Bellows (anglès)
* Fafnismol Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. Traducció de Benjamin Thorpe (anglès)
* Fáfnismál Traducció de Lee M. Hollander (anglès)
# Jordi Álvarez Garcia

Jordi Álvarez Garcia (Barcelona, 12 de març de 1933 - 26 de maig de 2017) va ser un escalador català.
Soci del Club Esquí Puigmal, mentre treballava amb el seu pare en un taller de Barcelona, Jordi Álvarez es dedicava, els caps de setmana, a escalar a Montserrat com ho feien tots els escaladors de l'època. Montserrat, no era en aquells anys solament una escola, sinó sobretot un terreny d'aventura i de descobriment. Moltes agulles encara eren verges i les que no ho eren, oferien grans possibilitats per a obrir-hi nous i agosarats itineraris. La seva activitat com a escalador es concentrà a la dècada de 1950, amb l'obertura de vies a diferents agulles de Montserrat, com ara la Caputxa, l'Ou de Colom, la roca dels Aurons i el Cap de Mort. La seva escalada més destacada, per la importància en la història de l'escalada a Catalunya, fou l'obertura de la via Puigmal, al Cavall Bernat, realitzada el 17 d'octubre de 1954. En aquesta escalada Jordi Álvarez i els seus companys Miquel Navarro i Jordi Ayats utilitzaren pitonisses d'expansió, inventades i fabricades pel mateix Álvarez, aprofitant la seva experiència professional com a mecànic, i que suposaren un nou sistema d'ancoratge a la roca i una millora en la seguretat dels escaladors. A Jordi Álvarez se li acudí fer una pitonissa en forma de tac de fusta, fent-li un tall a l'extrem i col·locant-hi un tascó de ferro de manera que aquest, en tocar al fons de la roca, provoqués l'expansió del clau. A partir d'aquell moment, la utilització de les pitonisses d'expansió faria canviar completament la concepció de l'escalada a Montserrat, fen fàcil allò que abans era impossible.
A iniciativa del Grup Cavall Bernat, que aplega escaladors de totes les generacions que han escalat l'emblemàtic monòlit de Montserrat, Álvarez dissenyà i realitzà una nova imatge d'acer de la Moreneta, de 40 mil·límetres de gruix amb una protecció de zenc, de 350 quilos de pes, que fou emplaçada al cim del Cavall Bernat, pujada amb un helicòpter dels Bombers de la Generalitat de Catalunya el 25 d'octubre de 1987, anys després que l'anterior imatge fos robada, al començament de la dècada de 1980. Jordi Álvarez també realitzà altres elements commemoratius, com la creu per a l'agulla del Gorra Frígia de Montserrat, de la qual també en fou el dissenyador, i la nova creu del cim més alt de Catalunya, la Pica d'Estats.

## Referències

* 1 2 3 «Jordi Álvarez Garcia». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ Ballart, Armand «Memorial: Jordi Álvarez (1933-2017)». Vèrtex. FEEC (Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya, Núm. 273), Juliol/agost 2017, pàg. 8.
* 1 2 3 Fatjó i Gené, Josep «Jordi Àlvarez. Un escalador de disseny». El Muntanyenc. La revista del cultural del CMSC, 10-10-2017. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2018 [Consulta: 24 febrer 2018].
# Derio

Derio és un municipi de Biscaia, a la comarca d'Uribe.

## Barris

* Aldekone
* Arteaga (Derio)
* Artebakarra
* San Migel
* Santi Mami
* Txozna auzoa

## Persones il·lustres

* Angel Garitano "Ondarru"
* Ander Garitano
* Gaizka Garitano
* Juan Luis Goikoetxea
* Mikel Goikoetxea
* Jon Ugutz Goikoetxea
# Joc de paraules

La denominació joc de paraules o joc de mots es pot referir tant al mecanisme per crear mots (ludolingüística) com als jocs de paraules pensats com a competició o entreteniment.
En ludolingüística, un joc de paraules és el procediment pel qual s'estableix una relació pel sentit (homologia) i per la fonètica (homofonia) entre una parella o més de mots per tal de desencadenar una reacció de sorpresa o d'hilaritat en la persona que els escolta o els llegeix. Per exemple: "Quin és l'animal més semblant a l'ogre? -La sogra". L'acròstic, l'anagrama, el contrapets, l'embarbussament o el palíndrom són alguns tipus de combinacions ludolingüístiques.
En quant als jocs de paraules pensats com a competició o entreteniment requereixen que els jugadors o jugadores tinguin molt coneixent de vocabulari i habilitat per combinar lletres o pensar ràpidament. N'hi ha de diferents tipus:
* Jocs per formar mots arranjant lletres, com ara, l'AlphaBlitz, el Boggle, el Jarnac, el Lexicant, l'Scrabble, el Paraulògic o el Wordle.
* Jocs en paper. Sovint són passatemps publicats a la premsa o en revistes especialitzades, com ara, els autodefinits, els mots encreuats, el penjat o les sopes de lletres.
* Els jocs de tauler, com Scattergories o Tabú.

## Referències

* 1 2 Gárfer, José Luis. Juegos de palabras. Arganda del Rey (Madrid): EDIMAT, 2001. ISBN 84-8403-650-2.
* ↑ «Juego de Palabras - Qué es, concepto, función y ejemplos» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ Lladó, Jesús. «Curiositats del llenguatge.». Revista Igualada, 01-04-2012. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «joc de paraules - Diccionari de comunicació empresarial | TIC». [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Si t’agrada el Paraulògic, tens un joc nou: Wordle en català», 09-01-2022. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Jocs de paraules i passatemps». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2022].

## Bibliografia

* C.C. Bombaugh, Gleanings for the Curious from the Harvest Fields of Literature, 1874.
* Dmitri Borgmann, Language on Vacation, Scribner’s, 1965.
* Willard Espy, An Almanac of Words at Play (1975) / Another Almanac of Words at Play (1980) / The Best of an Almanac of Words at Play (1999), Merriam-Webster.
* Dave Morice, The Dictionary of Wordplay, Teachers & Writers Collaborative, 2001.
* Màrius Serra, Verbalia, Atalaya, 2000.
* S. Wordrow, " I Love Me, Vol I ": Palindrome Encyclopedia, Algonquin, 1996, ISBN 1565121090.

## Enllaços externs

* Taxonomy of Wordplay - Llista extensa de jocs de paraules
* Internet Anagram Server - I, Rearrangement Servant. - Buscador d'anagrames
# Jetpur Manpur

Jetpur Manpur fou una de les branques en què estava dividit el principat de Jetpur al segle xx, abans de ser abolit el 9 d'agost de 1937 pel seu excessiu fraccionament. Estava governat per V. S. Naja i per Jiva Manasia. La superfície era de 28,5 km² i la població de 1.152 habitants.

## Referències

* Imperial Gazetteer 1931
# Portella de Morens

La Portella de Morens és una collada d'alta muntanya dels contraforts orientals del Massís del Canigó, a 2.380,2 metres d'altitud, al límit dels termes comunal de Mentet, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord, i municipal de Setcases, de la del Ripollès.
Està situada a l'extrem sud del terme de Mentet i al nord del de Setcases. És al nord-oest del Puig de Coma Ermada i al sud-est del Pic de la Dona.

## Referències

* ↑ La Portella de Morens en els ortofotomapes de l'IGN
# Volta Negre

El Volta Negre (Volta Noire en francès, Black Volta en anglès) o Mouhoun és un riu de l'Àfrica occidental, afluent del riu Volta, que neix a l'oest de Burkina Faso al sud de la ciutat de Bobo-Dioulasso i discorre uns 1.352 km fins al llac artificial Volta, ajuntant-se amb el Volta Blanc a Ghana. La seva conca fa 1.400 km². El seu cabal mitjà mesurat a Bamboi és de 263 m3/segon.
El Volta Negre forma una petita part de la frontera entre Ghana i la Costa d'Ivori, i també una secció de la frontera entre Ghana i Burkina Faso.

## Vegeu també

* Volta Blanc
# Frústul

El frústul és la coberta silicificada, sovint finament perforada i ornamentada que protegeix exteriorment la cèl·lula de les diatomees. El frústul es compon gairebé exclusivament de sílice, a partir d'àcid silícic, i està recobert amb una capa fibrosa orgànica comú en les parets cel·lulars de les plantes com és la pectina.

## Estructura

Des del punt de vista estructural, el frústul està dividida en dues meitats o teques, que recobreix les cèl·lules de les diatomees. La teca superior que s'anomena epiteca i és lleugerament més gran i se solapa amb la teca inferior o hipoteca. La unió entre les dues teques s'anomena cíngol i permet un cert marge d'expansió interna addicional que és essencial durant el procés de reproducció quan la cèl·lules s'expandeix per permetre la formació de dues noves teques quan la cèl·lula mare es divideix. A mesura que la cèl·lula es divideix cada nova cèl·lula manté una teca del frústul original. Això és important atès que això significa que una cèl·lula "filla" és de la mateixa mida que la cèl·lula parental (que pot ser l'epiteca o la hipoteca), mentre que la nova teca complementària serà més petita. Les auxòspores són les cèl·lules especialitzades que reverteixen aquest fenomen per tal que les diatomees no vagin sent cada vegades més petites. Com ornamentació, els frústuls també contenen molts porus i obertures que proporcionen a la diatomea accés al medi extern per tal de poder eliminar els seus propis residus i secretar mucílags.

## Terra de diatomees

Quan les diatomees moren i la seva matèria orgànica es descompon, els frústuls s'enfonsen fins al fons del medi aquàtic. Aquest el material sobrant que es diu popularment terra de diatomees o, més exactament com diatomita, es fa servir comercialment per fer-ne filtres, en materials d'aïllament, antiaglomerants i com un abrasiu fi. També hi ha investigació en curs sobre l'ús de frústuls de diatomees al camp de l'òptica per les seves propietats geomètriques regulars.

## Referències

* 1 2 http://www.ucamp.berkeley.edu/chromista/diatoms/diatommm.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 : Nature Nanotechnology
* ↑ http://www/iscod.org/encyclopedia/Frustule
* ↑ Diatom Frustule 2

## Enllaços externs

* http://www.microscopy-uk.org.uk/mag/indexmag.html Frústuls en microscopia
* http://www.nature.com/nnano/journal/v2/n6/full/nnano.2007.152.html
# Gurara

Gurara (Gourara) és una parla amaziga de les llengües zenetes de la regió de Gourara (Tigurarin), un arxipèlag d'oasis que envolten Timimoun al sud-oest d'Algèria. Ethnologue li dona el nom genèric de Taznatit ('Zenati'), junt amb el tuwat de més al sud; tanmateix Blench (2006) classifica el gurara com un dialecte de les llengües Mzab-Wargla, i el tuwat com un dialecte del continu rifeny.

## Característiques

El gurara i el tuwat són les úniques llengües amazigues que canvien r en certes posicions coda a la ħ laringal; en altres contexts cau la r, convertint una schwa predent en a, i aquest darrer fenomen també existeix en rifeny al nord del Marroc.
Hi ha evidències no concloents d'influències de les llengües songhai en el gurara.

### Ahellil

La tradició local de poesia i música ahellil en gurara, descrita per Mouloud Mammeri a L'Ahellil du Gourara, ha estat registrada com a part del patrimoni cultural immaterial de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ Taznanit, The Joshua Project
* ↑ René Basset, "Notes de lexicographie berbère", Journal Asiatique, ser. 8, vol. X, 1887: p. 390.
* ↑ Maarten Kossmann, "Cinq notes de linguistique historique berbère", Études et Documents Berbères, 17, 1999 : pp. 131–152
* ↑ Maarten Kossmann, "Is there a Songhay substratum in Gourara Berber?", in ed. Maarten Kossmann, Rainer Vossen, Dymitr Ibriszimow, Nouvelles études berbères: Le verbe et autres articles, Rüdiger Köppe: Köln 2004, pp. 51–66.
* ↑ Mouloud Mammeri, L ‘Ahellil du Gourara, M.S.H.:Paris 1984.
# Jordin Sparks

Jordin Sparks (1989, Glendale, Arizona, Estats Units) és una cantant de rhythm and blues i pop estatunidenca. Va ser la guanyadora de "American Idol" el 2007. Sparks publicà el seu debut, "For Now" el novembre de 2003. La seva primera cançó després d'haver guanyat el concurs va ser "Tattoo". El seu segon senzill "No Air", al costat de Chris Brown, va ser un èxit global.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 2007: Jordin Sparks
* 2009: Battlefield

### EPs

* 2003: For Now
* 2007: Jordin Sparks (EP)

## Gires

* 2007: American Idols LIVE! Tour 2007
* 2008: As I Am Tour (Acte de suport)
* 2008: Jesse & Jordin LIVE Tour
* 2009: Jonas Brothers World Tour 2009 (acte de suport al North American leg)
* 2009: The Circus Starring: Britney Spears (Acte de suport al segon North American leg)

## Referències

* ↑ Staten Island Advance "Contrary to popular belief, this 'American Idol' is not from Island" June 17, 2007

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Jordin Sparks (anglès)
# Ctenochromis benthicola

Ctenochromis benthicola és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C-27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: nord del llac Tanganyika.

## Referències

* ↑ Pfeffer, G. J., 1893. Ostafrikanische Fische gesammelt von Herrn Dr. F. Stuhlmann in Jahre 1888 und 1889. Jahrb. Wiss. Anst. Hamburg v. 10: 131-177, 3 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Ctenochromis benthicola» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Konings, A., 1988. Tanganyika cichlids. Verduijn Cichlids & Lake Fish Movies, Zevenhuizen, Països Baixos. 272 p.