OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Extensible Authentication Protocol

Extensible Authentication Protocol (amb acrònim EAP) és un entorn d'autenticació emprat sovint en xarxes sense fils i connexions punt a punt. L'EAP està definit a la recomanació [[rfc:3748|RFC 3748]], que obsoleta la [[rfc:2284|RFC 2284]], i és actualitzada per [[rfc:5247|RFC 5247]].
Protocol molt emprat, sobre tot en comunicacions sense fils IEEE 802.11 amb els estàndards d'encriptació WPA i WPA2 adaptats per la norma IEEE 802.1X amb un centenar de mecanismes EAP.

## Mètodes

L'EAP és un entorn d'autenticació, no és un mecanisme específic d'autenticació. Proveeix funcions comuns de negociació anomenades mètodes EAP. Hi ha actualment al voltant de 40 mètodes definits per les recomanacions RFC de l'IETF. Exemples són EAP-MD5, EAP-POTP, EAP-GTC, EAP-TLS, EAP-IKEv2, EAP-SIM, EAP-AKA i EAP-AKA. També EAP-TLS, EAP-SIM, EAP-AKA, LEAP i EAP-TTLS. Els requeriments del mètodes EAP estan descrits a [[rfc:4017|RFC 4017]].
| Mètode EAP | RFC | Notes |
| LEAP | - | Definida per l'empresa Cisco. LEAP utilitza MS-CHAP |
| TLS | RFC 5216 | Utilitza Transport Layer Security (TLS) |
| MD5 | RFC 2284 | Empra funcions hash MD5 |
| POTP | RFC 4793 | Empra codi PIN |
| PSK | RFC 4764 | Utilitza Pre-Shared Key |
| PWD | RFC 5931 | Està basat en Andoid 4.0 |
| TTLS | RFC 5281 | Definida per Funk Software i Certicom |
| IKEv2 | - | Està basada en Internet Key Exchange |
| FAST | RFC 4851 | Proposat per Cisco per a remplaçar LEAP |
| SIM | RFC 4186 | Emprat per targetes SIM del sistema GSM. Empra Authentication, Authorization and Accounting (AAA) |
| AKA | RFC 4187 | Utilitzat per UMTS (Universal Mobile Telecommunications System) |
| AKA' | RFC 5448 | S'empra a xarxes no 3GPP |
| GTC | RFC 2284 | Empra One-time password |
| EKE | RFC 6124 | Utilitza Encrypted key exchange |

## Encapsulament

Cada protocol que utilitza EAP defineix una manera d'encapsular missatges EAP dintre dels missatges del protocol. Tipus d'encapsulats :
| Encapsulats | Notes |
| IEEE 802.1X | També coneguda com EAP sobre LANs o EAPOL |
| PEAP | També coneguda com Protected EAP |
| RADIUS and Diameter | Emprat per NAS(Network Access Server) |
| PANA | Està basat en el protocol IP |
| PPP | Definit per [[rfc:3748|RFC 3748]] |

## Referències

* ↑ «What is Extensible Authentication Protocol (EAP)? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). SearchSecurity, 01-11-2017.
* ↑ «Extensible Authentication Protocol Overview» (en anglès). https://technet.microsoft.com.+[Consulta: 1r novembre 2017].
* ↑ «Extensible Authentication Protocol» (en anglès). https://www.terena.org.+[Consulta: 1r novembre 2017].
# Alloteropsis

Alloteropsis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Alloteropsis angusta Stapf
* Alloteropsis cimicina (L.) Stapf
* Alloteropsis distachya J. Presl
* Alloteropsis dura (Griseb.) Hitchc.
* Alloteropsis eckloniana (Nees) Hitchc.
* Alloteropsis gwebiensis Stent i Rattray
* Alloteropsis homblei Robyns
* Alloteropsis latifolia (Peter) Pilg.
* Alloteropsis paniculata (Benth.) Stapf
* Alloteropsis papillosa Clayton
* Alloteropsis quintasii (Mez) Pilg.
* Alloteropsis semialata (R. Br.) Hitchc.
* Alloteropsis semialata subsp. eckloniana (Nees) Gibbs.-Russ.
** Alloteropsis semialata var. eckloniana (Nees) Pilg.
** Alloteropsis semialata var. ecklonii (Stapf) Stapf
*** Alloteropsis semialata subsp. semialata
** Alloteropsis semialata var. semialata
** Alloteropsis semialata var. viatica (Griffith) J.L. Ellis i Karth.
# Públia Hortênsia de Castro

Públia Hortênsia de Castro (Vila Viçosa, 1548 $^{(Gregorià)}$ - Évora, 1595) va ser una erudita i humanista en la cort de Caterina d'Àustria, Reina de Portugal.
Nascuda en 1548 a Vila Viçosa, Portugal, li van posar Hortensia, la famosa oradora romana i filla de Quintus Hortensius, suggerint que els seus pares tenien la intenció de convertir-se en una dona ben educada. Evidentment va estudiar grec i llatí, i quan tenia disset anys estava participant en debats públics sobre Aristòtil. Hi ha històries que diuen que vestida de nen com el seu germà, va anar a la Universitat de Coïmbra, a Lisboa, però els historiadors ho consideren poc probable. No obstant això, se sap que va compondre salms en llatí, encara que ara estan perduts, i va ser prou admirada pel rei Felip II que li va concedir una pensió per a tota la vida.
Finalment va abandonar la cort i es va unir a un convent d'Agustines. Va morir a Évora el 1595.
El 1978, Lisboa va honrar Castro donant-li el seu nom a un carrer en la zona de Carnide.

## Referències

* 1 2 3 Wyles, Rosie. Women Classical Scholars: Unsealing the Fountain from the Renaissance to Jacqueline de Romilly. Oxford University Press, 2016, p. 58–59. ISBN 9780191038297.
* 1 2 Boxer, Charles Ralph. João de Barros: Portuguese Humanist and Historian of Asia. Concept Publishing Company, 1981, p. 18.
* 1 2 3 Stevenson, Jane. Women Latin Poets: Language, Gender, and Authority, from Antiquity to the Eighteenth Century. Oxford University Press, 2005, p. 217. ISBN 9780198185024.
* ↑ Estela González de Sande. Las Revolucionarias: Literatura e Insumisión Femenina (en castellà). ArCiBel Editores, 2009, p. 52–55. ISBN 9788496980723.
* ↑ «Públia Hortênsia de Castro». Escritora: Women Writers Before 1900. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2017. [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ Fonseca. «Evora Gloriosa» (en portuguès).
* ↑ «Camara Municipal de Lisboa Edital N.17/78». [Consulta: 13 maig 2018].
# Bonaventura Sanromà i Quer

Bonaventura Sanromà i Quer (Reus, 1864 - 1942) va ser un comerciant i escriptor, nebot de Lluís Quer Cugat, amb qui va escriure diverses obres.
Va estudiar pintura a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, va escriure poesia, que publicà a La Ilustració Catalana, al Diari de Reus, a La Veu del Camp, Lo Ventall, Lo Somatent, Reus Artístich, i altres publicacions reusenques; guanyà un premi amb els seus versos al certamen literari de València el 1887, i altres a Banyuls de la Marenda i a Tarragona. Es dedicà al negoci familiar del comerç de vins. Va escriure i estrenar les peces teatrals en un acte Errà'l tiro (publicada a Reus el 1886) i Entre dos fochs, i el monòleg El marit de donya Pona. Les col·laboracions amb el seu oncle Lluís Quer són obres d'ambient rural al gust de l'època, com a L'Hostal de la coixa estrenat l'any 1897 al Teatre Romea, o Vents d'oratge, amb un estudi de personatges barcelonins i de les capes humils de Barcelona. L'historiador de la cultura reusenca Joaquim Santasusagna, referint-se a aquest fet, diu: "És un dels primers, i pocs, casos de col·laboració literària que s'han esdevingut a Catalunya". La mort del seu oncle va estroncar la dedicació literària de Bonaventura Sanromà i es dedicà només al comerç.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 591.
* ↑ Elías de Molins, Antoni. Diccionario biográfico y bibliográfico de escritores y artistas catalanes del siglo XIX. Barcelona: Imprenta de Fidel Giró, 1895, p. Vol. II, pàg. 588.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 207.
# Bitis (príncep)

* Per a altres significats, vegeu «Bitis (serp)».
Bitis (en llatí Bithys, en grec antic Βίθυς) era un príncep dels odrisis de Tràcia. Era fill de Cotis III que va ser rei odrisi del 180 aC al 168 aC. El seu pare el va enviar com a ostatge a Perseu de Macedònia.
L'any 168 aC el regne de Macedònia va ser conquerit per Luci Emili Paul·le i Bitis va caure en mans dels romans i va ser portat a Roma on va adornar el triomf de Paul·le l'any 167 aC. Després del triomf, el va enviar en residència forçosa a Carseoli, fins que uns mesos després el seu pare, que va enviar una ambaixada per demanar el seu alliberament, el va rebre de nou. En parlen Titus Livi, Polibi i Joan Zonaràs. Un Biz apareix breument com a rei odrisi el 148 aC i segurament seria el mateix Bitis.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bitis». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 8 juliol 2021].
# Roscommon

Roscommon (en irlandès Ros Comáin o "bosc de Sant Coman") és una ciutat de la República d'Irlanda, cap del Comtat de Roscommon.

## Història

El nom de la vila deriva de Coman mac Faelchon qui va construir-hi un monestir en el segle v. Els boscos vora del monestir van fer que el lloc fos conegut com a Ros Comáin (Bosc de Sant Coman). El 1945 es va trobar a Iunula un collaret d'or i dos discs datats del 2300 i 180 aC.
La vila fou la llar de la dinastia Connachta i incloïa regnes com els d'Uí Maine, Delbhna Nuadat, Síol Muirdeach, i Moylurg. També incloïa àrees conegudes com a Trícha cét, pàtria dels Túath amb personatges com Ó Conchobhair (O'Connor), Mac Diarmada (McDermott), Ó Ceallaigh (Kelly), Ó Birn (Beirne, Byrne, Burns), Mac Donnchadha (McDonough) i Brennan (Mac Branáin i Ó Branáin).

## Referències

* ↑ Saint Coman of Roscommon:A Sixth-Century East Galway Missionary, Joseph Mannion, in Gurteen Journal 2005, pp. 17–19.
# Oskarshamn

Oskarshamn és una ciutat litoral de Suècia i seu de la Municipalitat d'Oskarshamn, Comtat de Kalmar, amb 17.258 habitants el 2010.
Oscarshamn (que significa: Port d'Oscar) pel rei Oscar I de Suècia. Més tard es va escriure com Oskarshamn.
Entre 1965-1985 s'hi va construir una central nuclear. També hi ha un laboratori obert al públic de recerca nuclear sobre el combustible exhaurit.

## Referències

* ↑ «Tätorternas landareal, folkmängd och invånare per km² 2005 och 2010» (en swedish). Statistics Sweden, 14-12-2011. Arxivat de l'original el 10 gener 2012. [Consulta: 10 gener 2012].
* ↑ Hofrén, Manne. Oskarshamn 1856-1956: historik. (Oskarshamn, 1956), (Swedish)
* ↑ OKG. «OKG - About OKG». [Consulta: 31 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Oskarshamn.com Arxivat 2017-10-20 a Wayback Machine. - Webpage with information about Oskarshamn
# Alessandro Arcangeli

Alessandro Arcangeli (Roma, Itàlia, 1871 - Chicago, EUA, 1918) fou un baríton italià destacat per la seva refinada veu i la seva combinació de cant i actuació. La major part de la seua vida, excepte actuacions concretes que resten documentades sobretot al continent americà i a la seva Itàlia nadiua, roman força desconeguda.
Probablement va debutar el 1893 i durant aquella època va cantar eminentment a Amèrica, en ciutats tals com Belém i Rio de Janeiro (Brasil), Buenos Aires i Santa Fe (Argentina). També ho feu, a partir de la segona meitat de la dècada de 1890 i fins ben entrat el decenni del 1900, en les ciutats italianes de Torí, Florència, Carpi, Roma, Gènova o Parma (entre d'altres), així com a Madrid. El gener de 1901, després de la mort de Giuseppe Verdi, Arcangeli formà part, amb un elenc d'altres tenors, solistes, sopranos, un baix i un altre baríton, del seu memorial —conduït per Arturo Toscanini a la Scala de Milà (Itàlia) amb diversos dels extractes de set de les òperes més reconegudes del compositor difunt. Mesos després, va cantar a la temporada 1901-1902 del Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
Sembla que anys més tard, d'ençà de 1907, ja només va aparèixer en diferents teatres d'òpera estatunidencs amb un èxit prou celebrat a la premsa novaiorquesa de San Francisco. Un d'ells fou Tosca, de Giacomo Puccini, en què Arcangeli hi interpretà el paper de Scarpia. De fet, sembla que el mateix Puccini li tingué molta estima i el considerà un dels màxims intèrprets de les seves òperes. No se'n coneix més informació fins a la data de la seva mort l'any 1918.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Alessandro Arcangeli» (en anglès). Forgotten Opera Singers, n.d. [Consulta: 2 febrer 2018].
* 1 2 3 Conklin & Haskin «Alessandro Arcangeli» (en anglès). San Francisco Daily Times, 1917, pàg. 27-28.
* ↑ Godi, Giovanni; Sisi, Carlo. La tempesta del mio cor : il gesto del melodramma dalle arti figurative al cinema (en italià). Milano: Mazzotta, 2001, p. 45. ISBN 88-202-1477-6.
* ↑ Sachs, Harvey. Toscanini: Musician of conscience (en anglès). 1a ed. Nova York: Liveright Publishing, 2017, p. 141. ISBN 978-1-63149-272-3.
* ↑ «Dades representació» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 4 octubre 2021].
* ↑ Demerath, J. French; Smith, E. French «Alessandro Arcangeli: Celebrated Baritone». The Musical Leader, vol. 4, 1917, pàg. 683.
# Extensible Stylesheet Language Transformations

XSLT o XSL Transformacions és un estàndard de l'organització W3C que presenta una forma de transformar documents XML en uns altres i fins i tot a formats que no són XML. Les fulles d'estil XSLT realitzen la transformació del document utilitzant una o diverses regles de plantilla: unides al document font a transformar, aquestes regles de plantilla alimenten a un processador de XSLT, el qual realitza les transformacions desitjades col·locant el resultat en un arxiu de sortida o, com en el cas d'una pàgina web, directament en un dispositiu de presentació, com el monitor d'un usuari.
Actualment, XSLT és molt usat en l'edició web, generant pàgines HTML o XHTML. La unió de XML i XSLT permet separar contingut i presentació, augmentant així la productivitat.

## Enllaços externs

* Recomanació XSLT
* XSLT - Introducció a la transformació del llenguatge (Alemany)
* Global de referència de XSLT (Alemany)
* Referència de XSLT i XPath Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine. (Alemany)
# Anna Karènina (pel·lícula de 1948)

Anna Karènina és una pel·lícula britànica de Julien Duvivier, estrenada el 1948. És l'adaptació de la novel·la homònima de Lev Tolstoi i ha estat doblada al català

## Argument

Anna Karènina (Vivien Leigh) està casada amb Alexei Karenin (Ralph Richardson), un alt funcionari tsarista i fred polític més interessat en la seva carrera que en satisfer les necessitats emocionals de la seva dona. Cridat a Moscou pel seu germà Stefan Oblonsky (Hugh Dempster), Anna es troba amb la Comtessa Vronsky (Helen Haye) al tren de nit. Parlen dels seus fills, i la Comtessa mostra a Anna una fotografia del seu fill, el Comte Vronsky (Kieron Moore). Vronsky apareix al tren per trobar la seva mare, i s'enamora immediatament d'Anna. Demostra atrevidament el seu interès per ella, i Anna mesuradament l'empeny fora - però no gaire emfàticament. Vronsky continua perseguint Anna, fent les delícies dels que xiuxiuegen. Però la pobre Kitty Scherbatsky (Sally Ann Howes), que xoca amb Vronsky, és humiliada pel seu comportament i deixa el ball - amb l'angúnia de Konstantin Levin (Niall MacGinnis), un pretendent de Kitty que era rebutjat per ella a favor de Vronsky. Tanmateix, després Kitty es casa amb Levin. Atrevidament segueix Anna de tornada a St. Petersburg, Vronsky fa que és el consort d'Anna - una idea que no l'atura. Aviat, la societat està xiuxiuejant sobre l'afer, i és només una qüestió de temps que Alexei s'assabenti de la relació. Més preocupat de la seva posició social i política que de la passió de la seva dona, li ordena que trenqui amb Vronsky o s'arrisqui a perdre el seu fill. Ho prova, però no pot deixar Vronsky. Deixant Alexei, Anna queda embarassada de Vronsky. Gairebé mor en el part (el nen neix), i Anna demana perdó a Alexei, que fredament li concedeix. Alexei, magnànim, permet que Vronsky pugui visitar Anna si el truca. Avergonyit per l'escàndol, Vronsky intenta matar-se, i falla. Anna intenta tornar a viure amb Alexei, però no pot treure's Vronsky del cap. Deixa Alexei per sempre, abandonant el seu fill per anar a viure a Itàlia amb Vronsky. Però augmenten els seus dubtes sobre els sentiments de Vronsky, i finalment el fa fora. Adonant-se que ha perdut tot, Anna camina per la via del tren, i es suïcida deixant que el tren la colpeixi.

## Repartiment

* Vivien Leigh: Anna Karènina
* Ralph Richardson: Alexis Karenin
* Kieron Moore: Comte Vronsky
* Hugh Dempster: Stefan Oblonsky
* Mary Kerridge: Dolly Oblonsky
* Marie Lohr: Princesa Scherbatsky
* Frank Tickle: Príncep Scherbatsky
* Sally Ann Howes: Kitty Scherbatsky
* Niall MacGinnis: Konstantin Levin
* Michael Gough: Nicholai
* Martita Hunt: Princesa Betty Tversky
* Heather Thatcher: Comtessa Lydia Ivanova
* Helen Haye: Comtessa Vronsky
* Mary Martlew: Princesa Nathalia
* Ruby Miller: Comtessa Meskov
* Austin Trevor: Coronel Vronsky
* John Longden: General Serpuhousky
* Gino Cervi: Enrico

## Referències

* ↑ Anna Karenina
# Bragg City

Bragg City és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 189 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bragg City tenia 189 habitants, 69 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 364,9 habitants per km².
Dels 69 habitatges en un 42% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,1% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 17,4% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 15,3% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.042 $ i la renda mediana per família de 26.042 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 17.917 $. La renda per capita de la població era de 12.214 $. Entorn del 20,5% de les famílies i el 18,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bragg City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bragg City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Bitis (serp)

* Per a altres significats, vegeu «Bitis (príncep)».
Bitis és un gènere de serps de la família Viperidae que inclou diverses espècies d'escurçons autòctons del sud d'Aràbia i d'Àfrica.

## Taxonomia

El gènere Bitis inclou 18 espècies:
* Bitis albanica Hewitt, 1937
* Bitis arietans Merrem, 1820
* Bitis armata (Smith, 1826)
* Bitis atropos (Linnaeus, 1758)
* Bitis caudalis (Smith, 1839)
* Bitis cornuta (Daudin, 1803)
* Bitis gabonica Duméril, Bibron & Duméril, 1854
* Bitis harenna Gower, Wade, Spawls, Böhme, Buechley, Sykes & Colston, 2016
* Bitis heraldica (Bocage, 1889)
* Bitis inornata (Smith, 1838)
* Bitis nasicornis (Shaw, 1802)
* Bitis parviocula Böhme, 1976
* Bitis peringueyi (Boulenger, 1888)
* Bitis rhinoceros (Schlegel, 1855)
* Bitis rubida Branch, 1997
* Bitis schneideri (Boettger, 1886)
* Bitis worthingtoni Parker, 1932
* Bitis xeropaga Haacke, 1975

## Referències

* ↑ Reptile Database
# Romsdal

Romsdal és un districte tradicional de Noruega que es troba al comtat de Møre og Romsdal, entre els districtes de Nordmøre i Sunnmøre. A l'edat mitjana Romsdal era un regne independent.
Romsdal comprèn vuit municipis: Aukra, Fræna, Midsund, Molde, Nesset, Rauma, Sandøy i Vestnes.

## Vegeu també

* Nordmøre
* Sunnmøre

## Referències

* ↑ «Romsdal» (en noruec). Enciclopèdia Noruega.
# Oskolets

Oskolets - Осколец (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 414 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Eupsophus nahuelbutensis

Eupsophus nahuelbutensis és una espècie de granota que viu a Xile.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Veloso, A., Núñez, H., Núñez, J. & Ortiz, J.C. 2004. Eupsophus nahuelbutensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Raisin City

Raisin City és una concentració de població designada pel cens del Comtat de Fresno a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 165 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Raisin City tenia 165 habitants, 42 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 82,7 habitants/km².
Dels 42 habitatges en un 47,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,3% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 11,9% no eren unitats familiars. En l'11,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 23,6% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 24.167 $ i la renda mitjana per família de 23.958 $. Els homes tenien una renda mitjana de 12.083 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era d'11.544 $. Entorn del 17,6% de les famílies i el 21,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Raisin City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Raisin City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Cartes d'una novícia

Cartes d'una novícia (títol original: La Novice en francès, Lettere di una novizia en italià) és una pel·lícula franco-italiana de 1960 dirigida per Alberto Lattuada amb Pascale Petit i Jean-Paul Belmondo com a protagonistes.
Explica la història d'una noia atrapada. Pronunciarà els seus vots quan una carta arriba al convent, declarant que prendrà el vel contra la seva voluntat. El sacerdot responsable dels novells porta la investigació i descobreix una família problemàtica. Ha estat doblada al català.

## Argument

Itàlia, al començament dels anys 1960. Rita Passi és una noia de bona família criada al convent després de la mort del seu pare. En el transcurs de les vacances, s'adona de la vanitat i de la vacuïtat de la seva mare, immadura i sense voluntat. La seva relació es fa malsana. Rita es fixa en això i vol sortir de la seva influència; el comença a desobeir. Escull per a amant el seu jove veí, justament aquell del qual la seva mare és l'amant. El drama s'acosta. La mare i la dona de fer feines, còmplices, aparten Rita de l'àmbit del qual és l'hereva, i l'envien al convent. Després d'haver ocultat els esdeveniments durant el seu noviciat, Rita descobreix la veritat.

## Repartiment

* Pascale Petit: Rita
* Jean-Paul Belmondo: Julien
* Massimo Girotti: Don Paolo Conti
* Gianni Appelius: Don Scarpa
* Lilla Brignone: Germana Giuletta

## Comentari

La pel·lícula ha estat qualificada com a mal melodrama; però posa en escena la relació dramàtica entre una mare i la seva filla, que pot concernir cadascun de nosaltres. La mare envaeix el terreny de la noia; i la noia mata el seu amant per atènyer la seva mare, que no gosa enfrontar-se. Els actors serveixen bé un guió implacable, i la realització i el muntatge són igualment eficaços.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Cartes d'una novícia. esadir.cat.
* ↑ «Lettere di una novizia». The New York Times.