OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Per un si o per un no

Per un si o per un no (francès Pour un oui ou pour un non) és una peça de teatre de Nathalie Sarraute, creada com a radioteatre el desembre de 1981, apareguda en 1982 i representada per primer cop en francès en 1986.

## Argument

Dos vells amics, a partir d'una conversa anodina, entren en una batalla sense treva i s'enfonsen en un joc de postures irreconciliables. Està articulada entorn a la "veritat" dels mots, que pot dur a conseqüències incalculables.
L'obra s'estructura al voltant d'un diàleg suspès; deté l'acció en una immobilització provisional d'una porció d'una conversa passada. Aquesta detenció desafia el significat d'aquesta conversa. Al principi es pensava que es tractava d'una simple explicació del text, però revela un trauma. La paraula, de fet, no és només un text, sinó que també és un gest humà. Aquest gest difumina el significat. La investigació sobre el possible significat d'aquesta paraula revela un embolic d'escenes viscudes, sempre reproduïdes, mai enteses. L'explicació només agreuja la crisi. L'ampliació d'escenes vistes i revisades, aturades per sotmetre's a la pregunta, dona un efecte còmic. Però l'aspecte cruel i indiscriminat de la relació entre personatges continua més aviat l'univers que Franz Kafka ja havia començat.

## Premis i representacions

Per aquesta peça la seva autora va rebre una nominació al Molière de l'autor francòfon vivent en 1987. La peça va estar filmada en 1988 per Jacques Doillon, amb Jean-Louis Trintignant, André Dussollier, Joséphine Derenne i Pierre Forget. És l'obra més representada de Nathalie Sarraute; ha donat lloc a més de 600 representacions professionals des de la seva creació.
Fou traduïda al castellà per Juan d'Ors. Fou traduïda al català per Carme Serrallonga i Calafell i fou representada per la Companyia Flotats al Teatre Poliorama el 1986, protagonitzada per Josep Maria Flotats i Juanjo Puigcorbé; en 1988 fou retransmesa a TV3. En maig de 2016 es va fer un nou muntatge a la Sala Muntaner dirigit per Ramon Simó i protagonitzat per Lluís Soler i Manel Barceló i Serrano.

## Referències

* ↑ Pour un oui ou pour un non - Hors série Littérature - GALLIMARD - Site Gallimard
* ↑ Prefaci d'Arnaud Rykner de Pour un oui ou pour un non a Folio Théâtre.
* ↑ «HISTORIQUE DES NOMINATIONS AUX MOLIERES 1987 – 2018». PDF
* ↑ Mise en scène, dans Pour un oui ou pour un non a Folio Théâtre.
* ↑ Josep M. Flotats i Juanjo Puigcorbé, a "Per un sí o per un no", ccma.cat, 8 de maig de 2014
* ↑ 'Per un sí o per un no' vuelve a la Sala Muntaner, El Periódico, 17 de maig de 2016

## Enllaços externs

* Per un si o per un no, IMDB
# Riu dels Sants

El Ríu dels Sants és un corrent d'aigua que emana en la surgència càrstica de la Font dels Sants, travessant el seu cabal les poblacions de l'Alcudia de Crespins i Canals, desemboca el seu cabal pel marge esquerre del riu Cànyoles. El lloc on naix se situa a 165 msmn, en la zona coneguda com el Naixement; sent aquest punt, un dels principals desaigües naturals de la plataforma carbonatada del Massís del Caroig. El seu recorregut el realitza per una vall encaixonada sobre roques tobàcies, tenint una longitud de 6 quilòmetres. Encara que en l'actualitat està pràcticament sec al llarg de tot l'any, en períodes puntuals és sagnat artificialment mitjançant pous per a l'aprofitament agrícola de l'horta tradicional. El seu cabal en règim natural se situaria per sobre dels 1.000 l/s, molt regular al llarg de tot l'any, característica de les deus càrstiques.
Antigament s'anomenava riu de Sant Julià, mentre que el nom actual es deu a una antiga ermita dedicada als Sants de la Pedra, Sant Abdó i Sant Senent, patrons tradicionals dels llauradors i enderrocada el 1748 pel terratrèmol que assolà també el castell de Montesa.

## Referències

* ↑ Congrés Internacional de Toponímia i Onomàstica Catalanes. Universitat de València, p. 289. ISBN 84-370-5443-5.

## Bibliografia

* José Antonio Polop Morales. 2007. Canals i l'aigua: el riu dels Sants, 1844- 1931. Edt. Ajuntament de Canals. 111 pp. ISBN 978-84-922693-6-5
* Hermosilla, J. Los sistemas de regadío de la Costera. Paisaje y patrimonio. Edit. Direcció General de Patrimoni Artístic – Generalitat Valenciana. València. 2003. ISBN 978-84-482-3438-6
* Pedrola, J. Guía Ecológica Riu Sants. Edit. Servei de Publicaciones de l'Ajuntament de l'Alcúdia de Crespins. Canals. 1985.
* Lapiaz Monográfico 8: L'Alcúdia de Crespins subterránea. Un estudio espeleológico del término municipal. Edit. Club Espeleologia La Senyera. Dir. Fornes A. 2014.
# Aldeanueva de Ebro

Aldeanueva de Ebro és un municipi situat en la comarca d'Alfaro, de La Rioja (Espanya). situat a 10 quilòmetres de Calahorra i a 59 de Logronyo. Té 2.574 habitants, 39 km² de superfície.

## Història

El seu origen es remunta al segle xi, quan va ser fundada per pastors camerans i de Calahorra, després de la reconquesta d'aquesta pel rei Garcia IV Sanxes III de Navarra, el de Nájera, en 1045, va ser llogaret de Calahorra fins a independitzar-se en 1664, regnant Felip IV, mitjançant el pagament d'una considerable suma prestada pels frares de Fitero, monestir amb el qual va mantenir vincles. Després de molts plets, el que llavors s'anomenava Arnedo de Ebro passà a les mans de Manuel Íñiguez de Arnedo.
# Magnesiocloritoide

El magnesiocloritoide és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del cloritoide. Va ser descobert a la glacera Allalin, Saas Almagell, Valais, Suïssa i el seu nom fa referència al fet que és l'anàleg mineral amb magnesi del cloritoide.

## Característiques

El magnesiocloritoide és un nesosilicat de fórmula química MgAl₂O(SiO₄)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic en grans irregulars de fins a 4 mm. És de color blau fosc o blau verdós, però és incolor a la llum transmesa. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el magnesiocloritoide pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, cloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

El magnesiocloritoide es forma en metapelites i altres roques relacionades en roques d'esquist blau, és estable sota condicions metamòrfiques a uns 500 °C i 18 kbar.
El magnesiocloritoide ha estat trobat a La Hiruela, Madrid i Otívar, Granada a Espanya; al Piemont i a Saint-Marcel, vall d'Aosta a Itàlia; a la glacera Allalin, Saas Almagell, Valais, Suïssa; i a Zhimafang, Lianyungang, Jiangsu a la Xina.

## Referències

* 1 2 «Magnesiochloritoid» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Magnesiocloritoide» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 21 octubre 2016].
# Ruizhongita

La ruizhongita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Ruizhong Hu (1958), un eminent geoquímic xinès.

## Característiques

La ruizhongita és un sulfur de fórmula química (Ag₂◻)Pb₃Ge₂S₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022 i publicada en el mes de setembre de 2023. Cristal·litza en el sistema isomètric. És gris i opac, amb una lluïssor metàl·lica i una ratlla negra.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16138.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de plom i zinc de Wuishe, que es troba al comtat de Hanyuan (Sichuan, República Popular de la Xina). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral. Es presenta com a grans anèdrics d'1 a 10 μm de mida, molt associada a la galena i la pirita en una matriu d'esfalerita.

## Referències

* ↑ «Ruizhongite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 5 gener 2023].
* 1 2 3 Yu-Miao Meng; Xiangping Gu; Songning Meng; Xiao-Wen Huang «Ruizhongite, (Ag2□)Pb3Ge2S8, a thiogermanate mineral from the Wusihe Pb–Zn deposit, Sichuan Province, Southwest China». American Mineralogist, 01-05-2023. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2023-9000 [Consulta: 1r setembre 2023].
# Partit Galleguista (2004)

El Partit Galeguista (PG) actual és un partit polític gallec centrista que es reclama hereu del Partit Galleguista de 1931. El partit es va crear mitjançant la reactivació de l'anterior Partit Galleguista i la convocatòria del VIII Congrés el 13 de novembre de 2004, que va marcar la seva reaparició pública, amb la fusió amb Democràcia Progressista Gallega-Progressistes Viguesos. El seu actual secretari general és l'exalcalde viguès Manoel Soto i el seu president és Xabier González. Es defineix com «l'opció política galleguista i dels galleguistes, és a dir: nacionalista, democràtica, progressista, europeista» però compta amb el rebuig de destacats galleguistes històrics com Avelino Pousa Antelo, president de la Fundació Castelao, qui considera que l'actual PG gens té a veure amb el qual havia dirigit Castelao.
Entre setembre de 2005 i juny de 2006 va estar integrat en el PG Identidade Galega, formació escindida de Democracia Nacional i que basa la seva acció política en l'oposició a la immigració. El PG va obtenir l'1,22% dels vots en les eleccions municipals de 2007 en el conjunt de Galícia el que es va traduir en deu regidors, sent la sisena força política de la comunitat. No va obtenir representació en cap de les seves principals apostes: La Corunya, Vigo o Ourense.

## Enllaços externs

* (gallec) Web del Partido Galeguista Arxivat 2006-11-21 a Wayback Machine.
* (gallec) Estatuts del PG (VIII Congrés) Arxivat 2006-11-21 a Wayback Machine.
* Propuesta del PG per al nou Estatut d'Autonomia de Galícia Arxivat 2007-05-02 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ (gallec) Pousa Antelo non quere que o 'novo' PG utilice o seu nome Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* ↑ Terra Galega es consolida com la quarta força, enfront d'IU i el Partit Galleguista, en l'especial Eleccions 2007 de La Voz de Galicia
# Complex igni de Bushveld

El complex igni de Bushveld (BIC, Bushveld Igneous Complex) és una estructura geològica situada a Sud-àfrica formada fa 2.000 milions d'anys (Ma), que posseeix diferents nivells, dels quals tres són explotats per l'extracció de metalls del grup del platí. L'estructura es correspon amb una intrusió estratificada composta d'anortosita, gabre, norita, peridotita i piroxenita amb unes dimensions de 450 x 350 km i un gruix de 9 km. En aquest jaciment mineral es troben les majors reserves mundials de platí (Pt), crom (Cr) i vanadi (V).

## Referències

* ↑ Platinum today. «Mining Glossary» (en anglès). [Consulta: 27 gener].
* ↑ Platinum today. «South Africa» (en anglès). [Consulta: 27 gener].
* ↑ Griem, W.; Griem-Klee, S. «Las rocas ígneas. Diferenciación magmática» (en castellà). Arxivat de l'original el 2011-09-30. [Consulta: 27 gener].
* ↑ Lageat, Y. «Geomorphology of the Bushveld Complex» (en anglès). Cademos do Laboratorio Xeolóxico de Laxe [La Coruña], 22, 1997, pàg. 209-227. ISSN: 0213-4497.
# Aldeanueva de San Bartolomé

Aldeanueva de San Bartolomé, més conegut com Aldeanovita, és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Villar del Pedroso a la província de Càceres i La Estrella, El Campillo de la Jara i Mohedas de la Jara a la de Toledo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 650 | 623 | 618 | 596 | 578 | 571 | 539 | 527 | 517 | 530 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Félix Alonso Farao | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Félix Alonso Farao | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Félix Alonso Farao | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Florencio Palomo Sánchez | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Fermín Rodríguez Sánchez | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Carlos Gustavo Gómez López | Independent | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Ángel de Bodas López | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Ángel de Bodas López | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ Ajuntament d'Aldeanueva de San Bartolomé. «Historia de Aldeanueva de San Bartolomé» (en castellà). [Consulta: 17 juliol 2021].
# Lutf Ali Khan Zand

Lutf Ali Khan Zand o Loft Ali Khan (1769-1794) fou el darrer sobirà de la dinastia persa dels zand. Era fill de Djafar Khan Zand i net de Sadik Khan Zand (germà del fundador de la dinastia Karim Khan Zand).
Durant el regnat del seu pare va sotmetre Laristan i Kirman i per darrer cop va entrar a la que havia estat capital safàvida, Isfahan, però es va veure obligat a retirar-se al cap de poc a Xiraz.
A la mort del seu pare el 1789 en un cop d'estat dirigit per Said Murad Khan Zand, Luft Ali va fugir a Bushire on va rebre el suport del governador local xeic Nasir, amb el suport del qual va avançar cap a Xiraz on l'ajut d'una cinquena columna a l'interior que li era fidel, dirigida pel kalantar Hadjdji Ibrahim, li va permetre ocupar la ciutat i derrotar els colpistes.
Luft era d'un caràcter amable i alegre, queia simpàtic a tothom, i encara més en contrast amb el seu pare que era cruel i pèrfid, i fou ben acollit pel poble. Encara que derrotat pels qajars va mantenir Xiraz contra l'atac d'aquestos.
El 1790 va atacar sense èxit Kerman i el 1791 va avançar cap a Isfahan, però fent cas a rumors malintencionats sobre l'influent Hadjdji Ibrahim, es va emportar al fill d'aquest com a ostatge. El kalantar va arrestar als oficials de Luft Ali que havien quedat a Xiraz i va agafar el comandament de la guarnició i el seu germà, que estava en l'exèrcit de Luft Ali, va fomentar un motí que va obligar el jove sobirà a refugiar-se a Xiraz amb només 300 homes, trobant les portes tancades i que els seus partidaris havien abandonat la ciutat.
Va fugir cap a Bushire on va comprovar que el fill i successor de Nasir s'havia declarat per Hadjdji Ibrahim, però va poder reclutar algunes tropes amb les que va derrotar les forces enviades contra ell des de Xiraz i dels qajars. Hadjdji Ibrahim va convidar al cap qajar Agha Muhammad Khan a ocupar Xiraz i aquest hi va enviar un exèrcit de 40.000 homes. La reduïda cavalleria de Luft Ali va derrotar a l'avantguarda d'Agha Muhammad i va estar a punt a la nit de conquerir el campament principal.
El 1792 Agha Muhammad entrava a Xiraz i Luft Ali va haver de fugir organitzant accions de guerrilla des de bases temporals a tot els sud-oest de l'Iran. Els caps locals de Tabas i de Narmashir li van donar successivament el seu suport i per dues vegades va poder ocupar Kerman. El 1794 per una traïció, l'exèrcit qajars fou introduït dins la ciutat, que ja portava assetjada quatre mesos, i Luft Ali va poder fugir al darrer moment a Bam. Agha Muhammad va exercir a Kerman ferotges represàlies contra la població que havia donat suport a Luft Ali.
El governador de Bam va entregar a Luft Ali a Agha Muhammad, que el va fer cegar, violar i castrar i després el va portar a Teheran on el va executar el novembre de 1794. La seva valentia i resistència a l'opressió va causar l'admiració d'europeus i perses.

## Bibliografia

* Cambridge History of Iran
* Enciclopèdia Espasa (article Lut-Ali Khan), volum 31.
* Genealogia
# Havensville

Havensville és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 146 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Havensville tenia 146 habitants, 64 habitatges, i 41 famílies. La densitat de població era de 433,6 habitants/km².
Dels 64 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,9% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 34,4% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875 $ i la renda mediana per família de 43.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 17.000 $. La renda per capita de la població era de 18.043 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Havensville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Havensville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dotze fora de casa

Dotze fora de casa (títol original en anglès: Cheaper By The Dozen 2) és la seqüela de Cheaper by the Dozen (2003). És una pel·lícula estatunidenca del 2005 produïda per 20th Century Fox i protagonitzada per Steve Martin i Bonnie Hunt.
Ha estat doblada al català.

## Argument

La família d'en Ton Baker (Steve Martin) està molt dispersa darrerament, per la qual cosa decideix reunir-los a tots al llac Winnetka (Wisconsin), el lloc on sempre han passat les vacances junts. El que ell no sap, però, és que el seu màxim rival serà allà també amb la seva família.

## Referències

* 1 2 «Dotze fora de casa». ésAdir. [Consulta: 3 setembre 2020].
# Elmina

Elmina és una ciutat de Ghana, capital del districte de Komenda-Edina-Eguafo-Abirem a la costa sud de Sud de Ghana, Regió Central, situada en una badia orientada al sud a la costa de l'oceà Atlàntic de Ghana, a 12 km a l'oest de Cape Coast. Elmina fou el primer assentament europeu a l'Àfrica occidental i té una població de 33.576 habitants (2012).

## Història

Abans de l'arribada dels portuguesos, la ciutat va ser anomenada Anomansah (la beguda perpètua). El 1478 (durant la Guerra de Successió Castellana), prop de la costa a Elmina es va lliurar una gran batalla entre una armada castellana de 35 caravel·les i una flota portuguesa per l'hegemonia del comerç de Guinea (or, esclaus, ivori i pebre). La guerra va acabar amb una victòria naval portuguesa seguit pel reconeixement oficial per part dels Reis Catòlics de la sobirania portuguesa sobre la major part dels territoris de l'Àfrica Occidental en disputa, consagrats en el Tractat d'Alcaçovas de 1479. Aquesta va ser la primera guerra colonial entre les potències europees.
La ciutat va créixer al voltant del castell de São Jorge da Mina, construït pel portuguès Diogo de Azambuja el 1482 en el lloc d'una ciutat o un poble anomenat Amankwakurom o Amankwa. Va ser la seu de l'Àfrica Occidental de Portugal per al comerç i l'explotació de la riquesa d'Àfrica. L'interès portuguès original era l'or, però aquest interès es va ampliar per incloure a desenes de milers d'esclaus canalitzats a través del lloc d'operacions d'Elmina.
La ubicació d'Elmina la va convertir en un lloc important per als vaixells d'aprovisionament que es dirigien al sud cap al Cap de Bona Esperança en el seu camí a l'Índia. Després d'anys de riquesa portuguesa a la costa de Elmina, els neerlandesos es van assabentar de l'activitat rendible que tenia lloc allí a través de Barent Erickzen de Medenblick, un dels comerciants i navegants més antics de Guinea. Erickzen va rebre informació sobre el comerç a la costa Elmina mentre estava presoner a l'illa del Príncipe i en conseqüència fou un recurs important per als neerlandesos en termes de subministrament d'informació geogràfica i de comerç. La Companyia Neerlandesa de les Índies Occidentals la va capturar el 1637; en segles posteriors s'utilitzà sobretot per al comerç d'esclaus. Els britànics van atacar la ciutat el 1782, però va romandre en mans neerlandeses fins a 1872, quan la Costa d'Or Neerlandesa va ser venuda als britànics.
Elmina és també la llar del Fort Coenraadsburg a St. Jago Hill, construït pels portuguesos el 1555 amb el nom de Fort de Santiago, que va ser utilitzat per al comerç. En 1637 va ser conquerit pels neerlandesos i es va mantenir en les seves mans després de la conquesta del castell principal de Elmina.
Avui en dia, el principal sector econòmic de Elmina és la pesca i el turisme.

## Referències

* Diffie, Bailey W. i Winius, George D. - Foundations of the Portuguese Empire, 1415-1580, Volum 1, University of Minnesota Press, 1977.
* Newitt, Malyn- A history of Portuguese overseas expansion, 1400-1668, Routledge, Nova York, 2005.
# Dumas

Dumas és el nom dels següents personatges:
* Alexandre Dumas (pare) (1802 - 1870), autor, entre altres obres, de Els tres mosqueters i El comte de Montecristo
* Alexandre Dumas (fill) (1824 - 1895), autor, entre altres obres, de La dama de les camèlies
* Amy Dumas (1975-), lluitadora professional nord-americana
* Fernand Dumas (1877-1920), financer i mecenes nord català
* Gustave Dumas (1872-1955), matemàtic suís
* Jean-Baptiste Dumas (1800-1884), químic francès
* Khristos Dumas (1933-), arqueòleg grec
* Louis Dumas (1877-1952), compositor francès
* Marlene Dumas (1953-), artista i pintora sud-africana
* Raph Dumas (1977-), discjòquei, productor musical i remesclador català
* Stephane Dumas (1978-), jugador de bàsquet francès
# Julius Sundblom

August Julius Sundblom (Illes Åland, Finlàndia, 22 de juny, 1865 - 23 d'agost, 1945) fou un periodista i polític suec finlandès.
Sundblom fundà Tidningen Åland el 1891, i en fou editor en cap en els períodes entre 1891 - 1896 i 1921 - 1945. També fou editor en cap de Västra Nyland en el període entre 1895 - 1900, durant el qual va viure a Turku, Finlàndia.
Després de la declaració d'independència de Finlàndia el 1917, Sundblom esdevingué un dels principals dirigents que proposaren el retorn de les illes Åland a Suècia, que es va resoldre en la Crisi d'Åland. Després de la resolució de la crisi, Sundblom, amb Carl Björkman, fou arrestat per la policia finlandesa i passà uns dies a la presó, acusat d'alta traïció.
El 1922, Sundblom esdevingué el primer portaveu del Landstinget (més tard anomenat Lagtinget), instituït mercès a la Llei d'Autonomia de Finlàndia del 1920 com a part de la solució de la crisi d'Åland.

## Enllaços externs

* Biografia de Julius Sundblom Arxivat 2007-07-12 a Wayback Machine.
# Aldeanueva de la Serrezuela

Aldeanueva de la Serrezuela és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 55 | 59 | 41 | 54 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].