OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hel·lyerita

La hel·lyerita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el nom en honor de Henry Hellyer (1791-1832), primer inspector general de la companyia de terra de Van Diemen i explorador del nord-oest de Tasmània.

## Característiques

La hel·lyerita és un carbonat de fórmula química NiCO₃·6H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic en forma de fragments de cristalls i recobriments microcristal·lins, de fins a 2 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. Hel·lyerita és relativament inestable i, si no es manté en un entorn estanc a l'aire, el mineral (originalment) blau descompon amb el temps a una fase verda, amorfa semblant a zaratita, i altres minerals seccundaris de níquel.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hel·lyerita pertany a «05.CA - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: lansfordita, nesquehonita i barringtonita.

## Formació i jaciments

La hel·lyerita és un mineral molt rar, que forma recobriments en superfícies tallants en serpentinita. Va ser descoberta a la mina Lord Brassey, Districte de Heazlewood, Tasmània, Austràlia. També ha estat trobada a meteorit Morasko, a Poznań (Voivodat de Gran Polònia, Polònia) i al turó Mabilikwe i el dipòsit de níquel Pafuri, ambdós al Districte de Vhembe (Limpopo, Sud-àfrica).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: zaratita, theophrastita i otwayita.

## Referències

* 1 2 3 «Hellyerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 maig 2017].
* 1 2 3 «Hellyerite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Anderson, P. [et al]. «Famous mineral localities: The Lord Brassey mine, Tasmania» (en anglès). Mineralogical Record, 33, 2002, pàg. 321-332.
* ↑ Bottrill, R. S.; Baker, W. E. «A Catalogue of the Minerals of Tasmania» (en anglès). Geological Survey Bulletin, 73, Mineral Resources Tasmania, 2008, pàg. 254.
# Grómovka (Saki)

* Per a altres significats, vegeu «Grómovka».
Grómovka (en ucraïnès: Громовка) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 11 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Tomás Coelho

Tomás Coelho és un barri de la Zona Nord del municipi de Rio de Janeiro. És un barri residencial u suburbà que no ofereix gaire opcions de cultura i esports amb platges, parcs, centres comercials, museus i teatres als habitants, malgrat el potencial en funció de la bona situació i de diverses fàbriques actualment abandonades. Té una estació de tren i una de metro. El seu IDHM, l'any 2000, era de 0,802, el 91è millor del municipi de Rio, entre 126 barris avaluats.

## Història

La regió pertanyia a l'antic Engenho do Mato, junt a l'Engenho da Reina. S'hi trobaven les carreteres Vella i Nova da Pavuna (actuals Ademar Bebiano i Av. João Ribeiro), que travessaven la gola entre el morro do Juramento i la serra de la Misericórdia, cap a Irajá. Aquest passatge va ser aprofitat per construir la línia de tren Rio d'Ouro, l'any 1876, i hi va ser instal·lada l'estació Engenho do Mato.
La línia Rio d'Ouro es va tancar la dècada de 1970, però el barri va continuar servit pels trens de l'antiga línia Melhoramentos de Brasil (actual Línia Auxiliar), amb l'estació Tomás Coelho. El nom és un homenatge al Conseller Tomás Coelho, ministre de la Guerra en el 2n regnat de Pere II del Brasil, que va instal·lar el Col·legi Militar a Tijuca, el 1889.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio» (en portuguès). [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «IDH dos bairros da cidade do Rio de Janeiro - WikiRio» (en portuguès). www.wikirio.com.br. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «IDS RIO BAIRROS 2000» (en portuguès). [Consulta: 28 octubre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.
# FNA

FNA té els següents significats:
* Federació Nacional d'Agricultors, organització anarcosindicalista històrica d'Espanya
* Front Nacional d'Alliberament del Vietnam, organització guerrillera del Vietnam
* Front Nacional d'Alliberament del Iemen del Sud, organització guerrillera històrica del Iemen
* Primeres Nacions d'Alberta (del seu nom en anglès First Nations in Alberta), pobles indígenes habitants d'Alberta (Canadà)
* Fondo Nacional del Ahorro, institució financera pública de Colòmbia
* Flora of North America, enciclopèdia de referència sobre la flora de l'Amèrica del Nord
* Forma normal algebraica, forma canònica per a expressar fórmules en l'àlgebra de Boole
* Punció aspirativa amb agulla fina (del seu nom en anglès Fine-Needle Aspiration), procediment mèdic de biòpsia per a analitzar tumoracions
# El Saüc

El Saüc és una antiga masia del municipi d'Aiguafreda, actualment està en estat ruïnós. És documentada per primera vegada l'any 1403, com a propietat dels senyors d'Aiguafreda.
La masia consta d'una planta sensiblement rectangular amb edificacions auxiliars agrupades a l'entorn d'un pati. Únicament es conserven parts de mur de paredat comú i pedres cantoneres. També es conserva algun element de pedra emmarcant les poques obertures essent de destacar les restes d'una porta dovellada. Tenia fins a tres plantes. Altres elements destacats del conjunt són un forn i una gran pica on s'hi rentava la vaixella.
Està situada vora la pista que va d'Aiguafreda de Dalt al Castell de Cruïlles, molt a prop de l'ecogranja Salgot i la font del Saüc.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor Oficial de Toponímia Major de Catalunya: Aiguafreda». ICGC. Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 13 octubre 2018].
* 1 2 «Catàleg de Masies i Cases Rurals». Ajuntament d'Aiguafreda. Arxivat de l'original el 2018-10-13. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Francesc Roma i Casanovas. Patrimoni existencial d'Aiguafreda, 2013.
# Cases al carrer Major, 9-11 (l'Espluga de Francolí)

Les Cases al carrer Major, 9-11 és una obra de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dos plantes, dos pisos i golfes. Originàriament eren de planta i pis però tal com mostra l'obra vista i la balustrada de terra cuita el segon pis i les golfes o assecadors són posteriors, probablement del XIX. Aquest edificis, molt propis dels nuclis urbans de la comarca són una mostra del tipus d'economia es que es desenvolupava en aquests centres. El cultiu de l'ametlla, la recol·lecció i el seu assecament per a la distribució i comercialització ha estat una de les principals activitats econòmiques de L'espluga, principal mercat agrícola de la comarca.

## Referències

* ↑ «Cases al carrer Major, 9-11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].
# Hayabusa Mk2

Hayabusa Mk2 (Hayabusa Mark2, はやぶさ Mk2, , literalment "falcó pelegrí", Mk2 pronunciat Mark Two) va ser una missió espacial cancel·lada de l'Agència Espacial Japonesa (JAXA) dirigida a visitar un petit asteroide primitiu i tornant a la Terra amb una mostra per a anàlisi en laboratori. És la missió precursora a les missions Hayabusa i Hayabusa 2, també desenvolupades per la JAXA. L'última proposta del Hayabusa Mk2 manifesta el seu objectiu de ser el latent cometa 4015 Wilson-Harrington (1979 VA), amb el llançament de la sonda en el 2018. Del 2007 al 2011, també es va considerar com una missió conjunta JAXA-ESA (Agència Espacial Europea) sota el nom de Marco Polo. La investigació in-situ i l'anàlisi de les mostra pot ajudar a entendre les propietats físiques i químiques d'un petit objecte proper a la Terra (NEO) que es creu que ha mantingut la composició original de la nebulosa solar on es van formar els planetes. Per tant, proporcionarà dades importants als models de formació de planetes i més d'informació sobre la hipòtesi de com la vida va poder haver estat portada a la Terra. La informació sobre l'estructura física ajudarà a definir estratègies eficients de mitigació contra un objecte amb una amenaça potencial.

## Vegeu també

* MarcoPolo-R - Successora de la proposta de Marco Polo. Presentat a la crida del M3 del Cosmic Vision.
* Asteroide
* Objecte proper a la Terra
* 107P/Wilson-Harrington

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2014-07-15 a Wayback Machine.
* Lloc web de la missió DESTINY Arxivat 2014-04-30 a Wayback Machine.
* Lloc web de la missió Marco Polo Arxivat 2011-03-09 a Wayback Machine.
Agència Espacial Europea :
# Grúixevo

Grúixevo (en rus: Грушево) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 423 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Hèrnia hiatal

Una hèrnia hiatal o hèrnia d'hiat o hèrnia d'hiatus és la protrusió (o hèrnia) de la part superior de l'estómac al tòrax a través d'un esquinçament o debilitat en el diafragma; és, per tant, una hèrnia diafragmàtica.

## Classificació

Hi ha dos tipus principals d'hèrnia d'hiat:
* L'hèrnia d'hiat lliscant és la més comuna (95%), on la unió gastroesofàgica es mou per sobre del diafragma juntament amb un tros de l'estómac.
* L'hèrnia (d'hiat) paraesofàgica és quan una part de l'estómac s'hèrnia a través del hiat esofàgic i es troba al costat de l'esòfag, sense desplaçament de la unió gastroesofàgica. Representa el 5% restant de les hèrnies hiatals.
* Un tercer tipus d'hèrnia hiatal es descriu com una combinació de les anteriors.

## Epidemiologia

La incidència d'hèrnies hiatals augmenta amb l'edat, aproximadament el 60% de les persones majors de 50 anys té una hèrnia hiatal. D'aquestes, el 9% estan asimptomàtiques, en funció de la competència de l'esfínter esofàgic inferior (EEI).

## Referències

* ↑ Lawrence, P.. Essentials of General Surgery. Baltimore: Williams & Wilkins, 1992, p. 178. ISBN 0-683-04869-4.
* ↑ Goyal Raj K, "Chapter 286. Diseases of the Esophagus". Harrison's Principles of Internal Medicine, 17e.
# Estèsicles

Estèsicles (llatí: Stesicles, grec antic: Στησικλῆς) fou un militar atenenc. Fou enviat el 373 aC amb 600 homes en ajut del partit democràtic de Còrcira, contra els lacedemonis dirigits per Mnasip; seixanta vaixells dirigits per Timoteu l'havien de seguir. Estèsicles, amb ajut d'Àlcetes I de l'Epir, va entrar a la ciutat de Còrcira de nit, va unir als demòcrates i va dirigir una sèrie d'operacions que van portar a diverses derrotes dels lacedemonis fins que la flota de Mnasip va sortir de l'illa, abans fins i tot de l'arribada d'Ifierates, que dirigia la flota d'avantguarda de Timoteu.
Xenofont l'esmenta com Estèsicles, però Diodor de Sicília li dona el nom de Ctèsicles i diu que abans de les operacions de Còrcira havia dirigit les operacions a Zacint contra els espartans i en favor dels exiliats de Zacint que havien estat restaurats per Timoteu. Johann Gottlob Schneider reconciliaria ambdós autors suposant que se li va ordenar procedir de Zacint a Corcira, ni això sembla tan incompatible amb el text de Xenofont com representen Connop Thirlwall i Carl Rehdantz.

## Referències

* ↑ (Xen. Hell. vi. 2. §§ 10 —26 ; Diod. xv. 46, 47 ; Schneider, ad Xen. Hell. vi. 2. § 10 ; Wesseling, ad Diod. xv. 47 ; Thirl- wall's Greece^ vol. v. p. 60, note; Rehdantz, Vitae Iph. Chair. Timoth. iv. § 3.)

## Bibliografia

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (en anglès). 2a ed.. Boston: Little Brown and Company, 1859.
# El Saucejo

El Saucejo és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2006 tenia 4.379 habitants. La seva extensió superficial és de 92 km² i té una densitat de 47,1 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 04′ N, 5° 05′ O. Està situada a una altitud de 527 metres i a 114 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Alcaldes

Lista de alcaldes :
| Legislatura | Nom | Partit polític |
| 1979-1983 | | |
| 1983-1987 | | |
| 1987-1991 | Jesús María Gago Torres | PSOE |
| 1991-1995 | Antonio Díaz Herrero | PSOE |
| 1995–1999 | Antonio Díaz Herrero | PSOE |
| 1999–2003 | Antonio Díaz Herrero | PSOE |
| 2003-2007 | Antonio Díaz Herrero | PSOE |
| 2007-2011 | Bernabé Oliva Sánchez | Partido Socialista Obrero Español |
| 2011-2015 | Antonio Barroso Moreno | IU |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1787 | 1842 | 1860 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2010 | 2013 |
| 1.980 | 2.526 | 3.405 | 3.828 | 4.559 | 4.914 | 5.125 | 5.517 | 6.006 | 6.264 | 6.915 | 7.687 | 6.075 | 5.023 | 3.968 | 4.047 | 4.250 | 4.459 | 4.463 |
Font: INE
# Cases al carrer Bonavista, 1-5 (Santa Coloma de Gramenet)

Les Cases al carrer Bonavista, 1-5 és una obra de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge cantoner que consta de planta baixa i pis. Les façanes principals presenten finestres i balcons disposats simètricament. Destaca la galeria formada per quatre arcs amb balustrada de la façana principal. Els paraments estan arrebossats. La coberta és de teula a dues aigües però no es veu des del carrer, ja que queda amagada darrere del coronament. Aquest està format per un remat amb frontons amb motllures.

## Referències

* ↑ «Cases al carrer Bonavista, 1-5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Hackleburg

Hackleburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 1.527 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hackleburg tenia 1.527 habitants, 657 habitatges, i 444 famílies. La densitat de població era de 38,5 habitants/km².
Dels 657 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 90,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.075 $ i la renda mediana per família de 30.938 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.542 $ mentre que les dones 20.739 $. La renda per capita de la població era de 17.239 $. Aproximadament el 10,8% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Giovanni Frattini

Giovanni Frattini (Roma, 8 de gener de 1852 - Roma, 21 de juliol de 1925) va ser un matemàtic italià, conegut pels seus treballs en teoria de grups.

## Vida i Obra

Frattini va cursar estudis de matemàtiques a la Universitat de Roma La Sapienza on va ser deixeble de Giuseppe Battaglini, Eugenio Beltrami i Luigi Cremona i on es va doctorar el 1875. L'any següent rea professor de matemàtiques de l'institut de Caltanissetta (Sicília) i dos anys després, el 1878, estava a càrrec del departament de matemàtiques de l'Institut Tècnic de Viterbo (Laci). El 1881 va ser transferit al Institut Tècnic de Roma on va romandre la resta de la seva vida acadèmica, compaginant la seva docència amb clases de matemàtiques a l'Escola Militar que es va fundar el 1884.
Els darrers anys de la seva vida no van ser gens feliços per diferents motius: molt afectat per la Primera Guerra Mundial que va deixar mutilat un dels seus germans, la mort de la seva muller i les difícils condicions econòmiques que va patir.
Frattini, que va fer tota la seva carrera acadèmica a l'ensenyament secundari, va publicar uns quants llibres de text i una quinzena d'articles sobre geometria diferencial, àlgebra i teoria de grups. Molt influenciat per l'obra de Camille Jordan, les seves publicacions més importants son tres articles de 1885 i 1886 en els que defineix el que avui coneixem com el subgrup de Frattini. Aquest subgrup ha tingut força importància en els darrers anys en la construcció de grups resolubles finits sense isomorfisme.

## Referències

* ↑ Emaldi, 1989, p. 58.
* ↑ Emaldi, 1989, p. 59.
* ↑ Martini, 2004, p. 300.
* ↑ Martini, 2004, p. 301.
* ↑ Hall, 2018, p. 156 i ss.
* ↑ Robinson, 1996, p. 474-475.

## Bibliografia

* de Giovanni, Francesco «Giovanni Frattini, un matematico italiano tra insegnamento e ricerca» (en italià). Periodico di Matematiche, Vol. 7, Num. 3, 2015. Arxivat de l'original el 2018-04-02. ISSN: 1582-8832 [Consulta: 2 abril 2018].
* Emaldi, Maurizio «Giovanni Frattini 1852-1925» (en anglès). Irish Mathematical Society Bulletin, Num. 23, 1989, pàg. 57-61. ISSN: 0791-5578.
* Hall, Marshall. The Theory of Groups (en anglès). Dover Publications, 2018. ISBN 9780486828244.
* Martini, Laura «Algebraic research schools in Italy at the turn of the twentieth century: the cases of Rome, Palermo, and Pisa» (en anglès). Historia Mathematica, Vol. 31, Num. 3, 2004, pàg. 296-309. DOI: 10.1016/j.hm.2003.09.004. ISSN: 0315-0860.
* Robinson, Derek J.S.. A Course in the Theory of Groups (en anglès). Springer, 1996. ISBN 0-387-94461-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Giovanni Frattini» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Menghini, Marta. «FRATTINI, Giovanni». Dizionario Biografico degli Italiani, 1998. [Consulta: 1r abril 2018]. (italià)
# Tomaž Nose

Tomaž Nose (2 d'abril de 1982) és un ciclista eslovè, que fou professional des del 2004 fins al 2014.
L'agost de 2007, després d'un any de la seva primera victòria a la Volta a Eslovènia, va donar positiu per Testoviron, un medicament prohibit que Nose tenia autorització per us terapèutic. No obstant, aquesta autorització expedida pel Comitè Olímpic d'Eslovènia no era vàlida en curses de la Unió Ciclista Internacional, sent necessari un permís emès per l'UCI. Per tant, la federació eslovena de ciclisme el va sancionà amb una suspensió de 20 mesos i la retirada de les seves dos victòries a la Volta a Eslovènia.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Guillem Tell
* 2004
** 1r al Gran Premi Guillem Tell i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi Palio del Recioto
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovènia
* 2006
** 1r a la Volta a Eslovènia i vencedor de 2 etapes
* 2007
** 1r a la Volta a Eslovènia

## Referències

* ↑ « 2006 Tour of Slovenia winner Nose disqualified », Cyclingnews.com, 14 d'agost de 2007.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Felip Marlot

Felip Marlot és un personatge de ficció de l'escriptor Joaquim Carbó. Batejat amb el nom de Felip Marlot en homenatge al cèlebre detectiu de la novel·la negra americana, Phil Marlowe. Felip Marlot és un detectiu privat, molt intuïtiu, tendre, senzill i amb molt sentit comú. Un antiheroi amb molts tics del seu creador. Una veu clara i crítica que esdevé portaveu de la consciència col·lectiva de la societat.

## Llibres

* En Felip Marlot, il·lustrat per Maria Rius, fou publicat l'any 1979 a Publicacions de l'Abadia de Montserrat. ISBN 978-84-7826-367-7
* Un altre Felip Marlot, si us plau!, il·lustrat per Maria Rius, fou publicat l'any 1983 a Publicacions de l'Abadia de Montserrat. ISBN 84-7202-556-X
* El rock d'en Felip Marlot, il·lustrat per Maria Rius, fou publicat l'any 1992 a Publicacions de l'Abadia de Montserrat. ISBN 978-84-7826-346-2
* Felip Marlot i les joies, il·lustrat per Pau Bassolí, fou publicat l'any 2004 a Editorial Barcanova. ISBN 978-84-489-1573-5
* Un dia en la vida d'en Felip Marlot, il·lustrat per Òscar Julve, fou publicat l'any 2011 a Editorial Barcanova. ISBN 978-84-489-2833-9
* Les vacances d'en Felip Marlot, il·lustrat per Òscar Julve, fou publicat l'any 2013 a Editorial Barcanova. ISBN 84-489-3132-7
* En Felip Marlot i les clavagueres, il·lustrat per Òscar Julve, fou publicat l'any 2016 a Editorial Barcanova. ISBN 978-84-489-4126-0

## Còmic

* Revista Cavall Fort, entre maig de 1988 i febrer de 1990 va sortir als números 619, 637, 638, 641/2, 645, 649/50, 656 i 662.
* Felip Marlot, detectiu, il·lustrat per Francesc Infante, fou publicat l'any 1996 a Editorial Columna. ISBN 84-88151-02-0

## Curiositats

* En una de les històries del segon volum, Un altre Felip Marlot, si us plau!, apareix la diva Bianca Castafiore que reclama els seus serveis perquè té un terrible problema, ja que perd els veïns, l'un darrere l'altre, fins al punt que ara ja no en troba cap.
* En el volum Les vacances d'en Felip Marlot, apareix l'autor amb el nom de Quimet Cartró que reconeix Felip Marlot, i el descriu com l'autor que en més d'una ocasió ha escrit una novel·la sobre alguna de les meves feines més important.
* El personatge d'en Felip Marlot apareixia breument a l'adaptació musical que la companyia Egos Teatre va fer d'un altre títol de Joaquim Carbó, La casa sota la sorra, i que s'estrenà el 2010 al Teatre Nacional de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Joaquim Carbó». Arxivat de l'original el 2017-09-13. [Consulta: 13 setembre 2017].
* ↑ Aloy, Josep Maria. «Mascaró de proa: El detectiu Felip Marlot no es jubila», dilluns, 27 febrer 2017. [Consulta: 13 setembre 2017].
* 1 2 «Felip Marlot, el detectiu de Joaquim Carbó». Núvol.
* ↑ «La casa sota la sorra». [Consulta: 10 maig 2021].
* ↑ Ara. «'La casa sota la sorra' arriba al Teatre Borràs», 28-06-2012. [Consulta: 10 maig 2021].
* ↑ «Torna La casa sota la sorra, ara al Teatre Borràs». [Consulta: 10 maig 2021].