OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pesca submarina

La pesca submarina és un esport que es practica al mar, serveix per caçar peixos. El material que es necessita és una vestit de neoprè que aïlla del fred, uns ploms perquè a l'hora de baixar al fons del mar sigui més fàcil, unes ulleres amb un tub, un fusell que serveix per pescar els peixos i una boia que t'identifica quan entres en la zona de desplaçament dels vaixells.
# Sahiwal

Sahiwal (panjabi ساہیوال) és una ciutat i municipi del Panjab (Pakistan) capital de la divisió de Sahiwal i del districte de Sahiwal. Està situada a 180 km de Lahore a la riba esquerra del Jhelum a uns 30 km al sud de Shahpur, i la població segons el cens del 1998 era de 207.388 habitants (sahiwalians) i un segle abans (1901) era de 6.602 habitants. Anteriorment fou part de la divisió de Multan.
A 25 km hi ha la ciutat d'Harappa, important centre arqueològic. El sistema de regadiu del Canal Bari Doab està centrat a Sahiwal.

## Història

La població fou fundada amb el nom de Sahiwal (de la tribu dels sahis que eren una subtribu dels jutts), segons la tradició, per Gul Bahlak, un dels ancestres dels caps balutxis que van governar la regió fins que foren enderrocats per Ranjit Singh al començament del segle xix. Era un petit poble de la línia fèrria Lahore-Karachi quan el 1865 s'hi va fundar una ciutat moderna que va agafar el nom de Montgomery en honor del llavors tinent governador del Panjab Sir Robert Montgomery i fou declarada nova capital del districte de Gugera reconvertit a districte de Montgomery. El 1867 es va formar la municipalitat. Va arribar a 8.880 habitants el 1881.
El 1966 Montgomery va recuperar el nom natiu de Sahiwal.

## Clima

El clima és extrem entre 52 graus a l'estiu i cinc graus sota zero a l'hivern. El sol és fèrtil i les pluges són un pro-mig de 2000 mm any.

## Agermanament

* Rochdale, ciutat del Gran Manchester, Anglaterra.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
30° 40′ 48″ N, 73° 06′ 09″ E﻿ / ﻿30.68000°N,73.10250°E﻿ / 30.68000; 73.10250
# Perdicula

Perdicula és un gènere d'ocells de la subfamília dels perdicins (Perdicinae), dins la família dels fasiànids (Phasianidae). Aquestes guatlles viuen en zones de matoll de la Península indostànica i Sri Lanka.

## Llistat d'espècies

S'han descrit quatre espècies dins aquest gènere:
* Guatlla roquera (Perdicula argoondah).
* Guatlla cul-roja (Perdicula asiatica).
* Guatlla bec-roja (Perdicula erythrorhyncha).
* Guatlla de Manipur (Perdicula manipurensis).

## Referències

* ↑ Classificació dels gal·liformes segons el IOC Arxivat 2013-04-13 a Wayback Machine. Rev. 18-07-2010 (anglès)
# Perdigons de plata

Perdigons de plata és una peça teatral (joguina) en un acte, original d'Ignasi Iglésias, estrenada al teatre Romea, la nit del 8 de novembre de 1919.
L'acció, en l'època actual de l'estrena (1919), té lloc en un indret molt pintoresc d'estiueig.

## Repartiment de l'estrena

* Beneta: Pepeta Fornés
* Senyor Riera: Domènec Aymerich
* Senyor Piqué: Evarist Pallach
* Salvador: Antoni Martí
* Director escènic: Enric Giménez

## Referències

* ↑ Ignasi Iglesias, Joan Barra; Perdigons de plata Volum 17 de Obres completes, Ed.Mentora, 1937, 256 pàgines
* ↑ «Obra» Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine., Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, [consulta el 20 de novembre de 2013]
# Rudivirus

Els Rudivirus (membres de la família Rudiviridae), el nom deriva del llatí rudis, vareta, que es refereix a la forma del virió.
Són virus d'ADN bicatenari sense embolcall que infecten arqueus hipertermòfils del regne Crenarchaeota.
Els rudivirus es creu que podran ser models per estudiar els virus dels arqueus, són fàcils de mantenir en laboratori i se'n poden obtenir amb gran rendiment, al contrari que altres virus dels arqueus.

## Taxonomia

* Principals espècies
** Sulfolobus islandicus rod-shaped virus 1, SIRV1; Seqüenciació del genoma nº. AJ414696.
** Sulfolobus islandicus rod-shaped virus 2, SIRV2; Seqüenciació del genoma nº. AJ344259.
* Altres espècies
** Acidianus rod-shaped virus 1, ARV1; Seqüenciació del genoma nº. AJ875026.
** Stygiolobus rod-shaped virus, SRV, Seqüenciació del genoma nº FM164764.

## Notes

* ↑ Zillig, W., Prangishvili, D., Schleper, C., Elferink, M., Holz, I., Albers, S., Janekovic, D. and Götz, D. (1996). Viruses, plasmids and other genetic elements of thermophilic and hyperthermophilic Archaea. FEMS Microbiol. Rev., 18, 225-236.
* ↑ Prangishvili, D., Stedman, K. and Zillig, W. (2001). Viruses of the extremely thermophilic archaeon Sulfolobus. Trends Microbiol., 9, 39-43.

## Enllaços externs

* Viralzone: Rudiviridae
# Pentanchus profundicolus

Pentanchus profundicolus és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 51 cm de longitud total.

## Reproducció

És possiblement ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí que viu fins als 1.071 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de Mindanao (Filipines).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ Nakaya, K. i B. Séret, 2000. Re-description and taxonomy of Pentachus profundicolus Smith & Radcliffe, based on a second specimen from the Philippines (Chondrichthyes, Carcharhiniformes, Scyliorhinidae). Ichthyol. Res. 47(4):373-378.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Roxas, H.A. i C. Martin, 1937. Checklist of Philippine fishes. Bureau of Printing, Manila. Department of Agriculture and Commerce. Technical Bulletin (6). Philipp. Fish. 314pp.
* ↑ Springer, S., 1979. A revision of the catsharks, Family Scyliorhinidae. NOAA Tech. Rep. NMFS Circ. (422), 97 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pericoma tricolor

Pericoma tricolor és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Centreamèrica: el riu Coscajar (Panamà).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Pericoma uniformatum

Pericoma uniformatum és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Tasmània.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Piamàter

La piamàter, meninge vascular o, simplement, pia, és la capa més interna de les tres que formen les meninges. S'adapta a la capa externa de l'encèfal i de la medul·la espinal. El seu nom deriva del terme llatí pia mater ('mare tendra'). Les altres dues membranes són la duramàter i l'aracnoide. La piamàter i l'aracnoide deriven de la cresta neural, mentre que la duramàter té el seu origen en el mesoderma embrionari.

## Referències

* ↑ «Piamàter». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Piali

Piali পিয়ালী és un riu de Bengala Occidental que va entre el Bidyadhari i el Matla; se separa del primer riu 22.388888°N,088.517360°E Piali পিয়ালী, i corre en direcció sud i sud-oest fins a desaiguar al Matla a uns 25 km més avall de Port Canning. És fondo i s'eixampla progressivament.
Piali new is born city and Railway Station where Sealdah south under state of west bengal. 50000 people live in Piali and 90% literate also maximum people earn very much.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Sant Esteve de Vilallonga dels Monts

Sant Esteve de Vilallonga dels Monts és l'església parroquial del poble de Vilallonga dels Monts, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada al bell mig del poble vell de Vilallonga dels Monts, a l'extrem sud-oriental de la cellera que donà pas al poble.

## Història

Tot i que Vilallonga dels Monts apareix documentat el 981, quan el monestir de Sant Genís de Fontanes hi posseïa un alou, la primera notícia de la parròquia de Sant Esteve és del 1202, quan Ramon de Castellrosselló en dona el delme a Bernat de Saragossa.

## L'edifici

És una església romànica d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular. La nau és coberta amb una volta seguida apuntada, i l'absis, amb volta de quart d'esfera. Uneix la nau i el presbiteri un doble arc de mig punt lleugerament apuntat en degradació. Unes cornises decorades serveixen de suport a l'arrencada de la volta. Hi foren afegides dues capelles laterals a la part oriental, que formen transsepte amb la nau.
La porta, de dos arcs de mig punt, s'obre al sud. És molt senzilla, sense llinda ni timpà, feta amb carreus i dovelles curtes, tot molt ben tallat. En aquesta mateixa façana i al centre de l'absis hi ha dues finestres de doble esqueixada també amb arcs de mig punt. El conjunt de l'església presenta les característiques de les esglésies romàniques del segle xii.
Damunt de la façana occidental hi ha un campanar i les restes d'un comunidor més tardans. A l'interior de l'església es conserva una pica baptismal grossa, feta d'un sol bloc de pedra i sense ornamentació. També hi ha una ara romànica.
La porta, de fusta, presenta una notable ferramenta romànica.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vilallonga dels Monts». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 315. Sant Esteve de Vilallonga dels Monts». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 334. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Vilallonga dels Monts: Sant Esteve de Vilallonga dels Monts». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Esteve, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-07-01. [Consulta: 13 juny 2016].
# Sant Esteve de Ventolà

Sant Esteve de Ventolà és una església romànica del poble de Ventolà al municipi del Pont de Suert. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església aïllada, d'una nau, amb fonaments romànics. Té l'absis semicircular orientat al nord-llevant, un annex al lateral de migjorn i nova façana molt deteriorada a ponent. El portal és de mig punt, rosetó a sobre per a il·luminar el cor i el petit campanar, de base quadrada, a la cantonada de migdia al damunt de la coberta de la nau. El lloc és dominat per la torre dita de "Suix". El 966 fou donat al monestir de Lavaix.

## Referències

* 1 2 «Sant Esteve de Ventolà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i BOIX I POCIELLO, Jordi. "Sant Esteve de Ventolà", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pic Roi

* Per a altres significats, vegeu «Pic de Fenerui».
El Pic Roi és una muntanya del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.750,4 metres, s'alça en el punt d'intersecció de les carenes que delimiten la Coma del Pessó (S), Montanyó de Llacs (O) i la Cometa de les Mussoles de la Vall de les Mussoles (E); amb la Collada del Montanyó al sud-sud-oest, la Colladeta de l'Osso al sud-est i els Crestells del Montanyó al nord.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
La ruta habitual ataca el cim des de la Collada del Montanyó, del que la separen menys de 400 metres i 100 de desnivell.
* Pel vessant de Montanyó de Llacs la ruta surt des del Planell de Sant Esperit resseguint la riba esquerra del Barranc de Llacs. Al trobar el punt on desaigua la Canal Seca se segueix direcció sud per enfilar la collada.
* Pelvessant de la Coma del Pessó cal agafar la GR-11-20 des de la carretera L-501, dos kilòmetres per damunt del Pla de l'Ermita, punt on es troba el pont que creua el Riu de Sant Martí. La GR agafa direcció est-sud-est resseguint el riu (per qualsevol de les seves ribes) fins a trobar el Barranc del Pessó que s'enfila cap al nord-est. Després d'assolir l'Estany del Pessó d'Avall, cal continuar fins a l'Estany del Pessó d'Amont i vorejant-lo per ponent per guanyar la collada, que es troba al seu nord-nord-oest.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic Roi. [Consulta: 02/11/2013]
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Pic Salado

El Pic Salado és una muntanya de 2.512,1 metres d'altitud que es troba dins del terme municipal de la Torre de Cabdella, al Pallars Jussà.
És a la part nord-oest del terme de la Torre de Cabdella, i centra una petita regió lacustre, la segona d'importància de la Vall Fosca, com els estanys Salado, Redó, de Travessan, Tancat, etc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# San Ferdinando di Puglia

San Ferdinando di Puglia (en el dialecte local San Ferdenànde) és un municipi italià de la província de Barletta-Andria-Trani, regió de la Pulla, amb 14.361 habitants. Fins a l'any 2004 feu part de la Província de Foggia.
En l'antiguitat era fundada pel Ferran II de les Dues Sicílies. El país a una altitud de 68 m sobre el nivell de la mar està a l'esquerra del riu Ofanto en un petit turó que domina les àrees circumdants, envoltada de vinyes, oliveres, horts de préssec i carxofa.

## Referències

* ↑ Censimento 2011 San Ferdinando di Puglia (italià)
# Sant Iscle i Santa Victòria de la Torre de Rialb

Sant Iscle i Santa Victòria és l'església parroquial del nucli de la Torre de Rialb, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

El nucli de la Torre, junt amb la seva església es troba al sector central-sud del terme municipal, sobre una graonada del marge esquerre del riu Rialb, que en l'indret és una llengua del pantà homònim. Junt amb l'edifici de l'escola de la Torre i una casa pairal forma un notable conjunt arquitectònic.
S'hi va per la carretera asfaltada que es deriva del punt quilomètric 12,7 de la C-1412b (de Ponts a Tremp), direcció Politg, que arriba fins a Peramola. Als 3,2 km, una volta passat el viaducte que creua les aigües del pantà, es pren el desviament de la dreta que porta a la Torre.

## Descripció

És una església d'una nau, modificada. L'absis ha estat canviat per una construcció rectangular adossada a la capçalera com a sagristia. Resta una finestra romànica de doble esqueixada i una espitllera a migdia, on s'obre una porta reformada amb arc de mig punt. Nau amb volta de canó, també ampliada al mur nord, amb finestra a llevant tapiada. Rectoria annexa a ponent amb campanar de base quadrada. Forats de les bastides romàniques. El fossar és a llevant-migdia.

## Història

Fou construïda al segle xi, quan es construïren diverses esglésies romàniques de la Baronia de Rialb. Al segle xiii es va fer una ampliació al costat nord i reformes romàniques. Del 1944 és el fossar amb dues esteles funeràries de pedra amb una creu en relleu.
* Sant Iscle i Santa Victòria
* Des del fossar
* Una finestra
* Des de la plaça

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Sant Iscle i Santa Victòria de la Torre de Rialb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Pifilologia

La Pifilologia tracta de la creació i l'ús de normes mnemotècniques per recordar la seqüència dels nombres decimals del nombre π. El terme "Pifilología" és un joc de paraules entre la paraula "Pi" i el camp lingüístic de la filologia. Hi ha moltes maneres de memoritzar els decimals de π, incloent l'ús de piemes, poemes que representen el nombre π mitjançant la substitució del nombre de lletres (o també cada lletra per si mateixa) de cada paraula per la seva posició a l'abecedari. Un dels exemples de piemes més impactants és el del poema Cadaeic Cadenza, amb el que es poden memoritzar 3835 decimals del nombre π. Tot i això, aquestes tècniques solen ser ineficients per a llargues memoritzacions de π.
Altres mètodes inclouen memoritzar patrons en els nombres (per exemple l'any 1971 surt als primers 50 dígits de π).
Un dels més grans pifilòlegs de la història és Akira Haraguchi, memoritzant 100.000 decimals de pi recitats durant 16 hores i mitja a l'ajuntament de Kisarazu, Japó el 3 d'octubre de 2006.

## Referències

* ↑ «Un nombre extraordinari». Revista Sàpiens, 02-08-2024, pàg. 16.
* ↑ (Vídeo de YouTube) ¿Qué es Pi? - CuriosaMente T3E02, Curiosamente (canal de YouTube mexicà)
# Pig Latin

El pig latin (llatí dels porcs) és una variant dialectal lúdica de l'idioma anglès.

## Regles

Les regles habituals per transformar una paraula en pig latin són:
Per a les paraules que comencen amb sons de consonants, es mouen totes les consonants abans de la primera vocal a al final i s'agrega la síl·laba ay (pronunciada ei).
exemples:
* mess → essmay
* father → atherfay
* chick → ickchay
* star → arstay
* city [sɪtɪ] → [ɪtɪseɪ] itysay. No n'hi ha prou amb canviar la primera lletra de lloc perquè itycay suggereix la pronunciació [ɪtɪkeɪ]
* El so [w] es considera consonant i s'ha de agrupar amb altres consonants
** Rwanda → Andarway
** queen [kwin] → [inkweɪ] eenquay
** choir [kwaɪr] → [aɪrkweɪ] oirchay (notació basada en l'ortografia) o millor anire-quay (notació més fonètica).
** one [wʌn] → [ʌnweɪ] unway
* Per paraules que comencen amb sons de vocals (incloent consonants mudes), s'agrega "ai" a la fi de la paraula.
** ant → antay
** honor → honoray

## Vegeu també

* Argot
* Modismes
* Lunfardo
* Spanglish
* Anglish
* Engrish
* Vesre
* Verlan

## Referències

* 1 2 Word Games as Experimental Linguistics, Michael Cahill, SIL International, septiembre 2008.
# Pic del Mig

El Pic del Mig (Pico del Medio en castellà) és una muntanya de 3.346 m d'altitud, amb una promonència de 18 m, que es troba al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9.
# Pioneres

Pioneres és un mural situat al recinte de l'Hospital de la Vall d'Hebron, Barcelona, inaugurat l'11 de febrer de 2022 amb motiu del Dia Internacional de les Dones i les Nenes en la Ciència, en homenatge a les dones que, des de l'antiga Grècia i fins a l'actualitat, han fet avançar les ciències de la salut. Impulsat per la Fundació Catalana per a la Recerca i la Innovació, amb la col·laboració de la farmacèutica biotecnològica Amgen, el va realitzar l'artista barceloní Mateo Lara (Ma'La). En la realització del mural, l'autor va ser ajudat per estudiants del Campus de la Vall d'Hebron i professionals i pacients de l'hospital. A l'obra, de 40 metres de llargada i una superfície d'uns 160 m², hi estan representades vuit científiques que han destacat en la medicina, des del segle I fins a l'actualitat, així com una investigadora anònima que representa les investigadores presents i futures del nostre país. El febrer de 2023 s'hi va afegir la figura d'una nena que representa les futures generacions, acompanyada de frases motivadores sorgides de la campanya internacional This little girl is me a la qual s'ha adherit l'hospital.
* Científiques representades
* Metrodora (200- ?), metgessa de l'antiga Grècia
* Tròtula de Salern (1100 – 1160), ginecòloga italiana
* Anna Morandi Manzolini (1714-1774), anatomista i escultora italiana
* Rita Levi-Montalcini (1909 – 2012), neuròloga italiana
* Gertrude Belle Elion (1918-1999), farmacòloga, bioquímica i professora universitària nord-americana.
* Rosalind Franklin (1920 – 1958), química britànica
* Margarita Salas (1930 – 2019), bioquímica espanyola
* Linda H. Aiken (1943), infermera i investigadora nord-americana
* Investigadora anònima actual
* Futura investigadora

## Referències

* 1 2 «El mural ‘Pioneres’ de l’Hospital Vall d’Hebron inclou una nena per encoratjar la vocació científica». Betevé, 10-02-2023.
* ↑ «Vall d’Hebron acull el mural Pioneres, nou dones que han obert camí en ciències de la salut». Generalitat de Catalunya, 09-02-2022.
* 1 2 «Art Públic». Ajuntament de Barcelona.