OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cicloide

Una cicloide és la corba definida per un punt d'una circumferència que gira sense lliscar sobre una línia recta (vegeu la il·lustració).
La cicloide fou estudiada per Nicolau de Cusa i després per Marin Mersenne. El 1634, Gilles de Roberval demostrà que l'àrea sota la cicloide és igual a tres vegades l'àrea del cercle generador i, el 1658, Christopher Wren demostrà que la seva longitud és igual a 4 vegades el diàmetre del cercle. La cicloide de cap per avall és precisament la braquistòcrona, la corba de descens més ràpid sota l'efecte de la gravetat, i la tautòcrona que compleix que el temps de descens sense fricció d'un objecte en aquesta corba és independent de la posició incial. A causa de les freqüents disputes entre els matemàtics del segle xvii, la cicloide es va anomenar "l'Helena dels geòmetres".
Les seves equacions paramètriques són:
    $\left\{{\begin{matrix}x(t)=r(t-\sin \ t)\\y(t)=r(1-\cos \ t)\end{matrix}}\right.$
en què r és el radi del cercle generador. Considerada com a funció y(x), es pot veure que és diferenciable a tot arreu excepte en els vèrtexs on toca l'eix x i satisfà la següent equació diferencial:
    $\left({\frac {dy}{dx}}\right)^{2}={\frac {2r-y}{y}}$

## Vegeu també

* Ciclògon
* Epicicloide
* Hipocicloide
# Cloromenita

La cloromenita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom dels termes chloros, verd, i mene, lluna, referint-se a la presència del seleni com a element essencial.

## Característiques

La cloromenita és un òxid de fórmula química Cu$_9$(SeO₃)₄O₂Cl₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1,5 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cloromenita pertany a «04.JG - Selenits amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: prewittita, georgbokiïta, parageorgbokiïta, ilinskita, sofiïta, francisita, derriksita, burnsita i al·localcoselita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Novaya, que es troba al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, un volcà rus de l'óblast de Kamtxatka, al Districte Federal de l'Extrem Orient. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Chloromenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 abril 2018].
# Closterocerus ruforum

Closterocerus ruforum (abans Chrysonotomyia ruforum) és una espècie d'himenòpter apòcrit de la família dels eulòfids (Eulophidae). És parasitoide d'altres artròpodes i s'usa en el control biològic de plagues.

## Característiques

Tant el mascle com la femella mesuren entre 0,8 i 1,1 mm de longitud. Són de color majoritàriament negre brillant, si bé algunes parts poden ser marronoses, liles i verdoses. Tenen els ulls petits i l'espai malar (distància entre la part inferior de l'ull i la part superior de la mandíbula) gran. El mascle té l'abdomen estret i amb una taca blanquinosa, mentre que la femella té l'abdomen més gran i arrodonit, i perfectament negre.

## Distribució

És present quasi a tot Europa, si bé no hi ha citacions a la península Ibèrica, algunes parts de Rússia, el nord d'Àfrica i Nord-amèrica. Ha sigut alliberat intencionadament a Quebec, Nova Brunswick i Ontario per al control biològic de l'himenòpter defoliador de pícees Diprion hercyniae.

## Història natural

Com la majoria dels eulòfids, és un parasitoide d'altres artròpodes. C. ruforum parasita els ous de fins a tretze espècies d'himenòpters de la família dels dipriònids (defoliadors de coníferes), concretament els gèneres Diprion, Gilpina, Neodiprion i Microdiprion. Les femelles de C. ruforum tenen l'ovipositor adaptat per perforar els ous dels hostes i introduir-hi els seus ous, que maduraran ràpidament i permeten a la larva alimentar-se del contingut dels ous de l'hoste.
Mitjançant tècniques d'olfactometria, s'ha observat que aquest insecte pot detectar alguns dels hostes (Diprion pini i Neodiprion sertifer) a partir de les feromones sexuals d'aquests, o fins i tot a partir dels canvis d'emissions de compostos orgànics volàtils que els pins rojos generen com a resposta defensiva quan els Diprion pini hi ponen.

## Referències

* ↑ Noyes, J. «Closterocerus ruforum (Krausse, 1917)» (en anglès). Catalogue of Life. Natural History Museum, 27-06-2005.
* ↑ Hansson, C. (1994). Re-evaluation of the genus Closterocerus Westwood (Hymenoptera: Eulophidae), with a revision of the Nearctic species. Insect Systematics & Evolution, 25(1), 1-25.
* ↑ «Distribution of C. ruforum» (en anglès). NHM.
* ↑ «associates of Closterocerus ruforum (NHM)» (en anglès).
* ↑ Hilker, Monika; Bläske, Verena; Kobs, Carsten; Dippel, Cornelia «Kairomonal Effects of Sawfly Sex Pheromones on Egg Parasitoids» (en anglès). Journal of Chemical Ecology, 26, 11, 01-11-2000, pàg. 2591–2601. DOI: 10.1023/A:1005592930772. ISSN: 1573-1561.
* ↑ Hilker, Monika; Kobs, Carsten; Varama, Martti; Schrank, Kai «Insect egg deposition induces Pinus sylvestris to attract egg parasitoids» (en anglès). Journal of Experimental Biology, 205, 4, 15-02-2002, pàg. 455–461. DOI: 10.1242/jeb.205.4.455. ISSN: 1477-9145.
# Cobitis rhodopensis

Cobitis rhodopensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Bulgària.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Codi ATC V10

El codi ATC V10, descrit com Productes radiofarmacèutics terapèutics, és una subgrup terapèutic de l'Anatomical, Therapeutic, Chemical Classification System (ATC). La classificació ATC és un sistema de codis alfanumèric desenvolupat per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) per als fàrmacs i altres productes sanitaris. El subgrup V10 és part del grup anatòmic V Altres.
Els codis per a ús veterinari (codis ATCvet) poden han estat creats afegint la lletra Q davant dels codis ATC humans: QV10...
Les adaptacions estatals de la classificació ATC poden incloure codis addicionals no presents en aquesta llista, que segueix la versió de l'OMS.

## V10A Agents antiinflamatoris

    V10A A Composts amb itri (90Y)
    V10A X Altres productes radiofarmacèutics antiinflamatoris

## V10B Pal·liació del dolor (agents amb tropisme ossi)

    V10B X Productes radiofarmacèutics per a la pal·liació del dolor, altres

## V10X Altres productes radiofarmacèutics terapèutics

    V10X A Composts amb iode ((131 I)
    V10X X Productes radiofarmacèutics terapèutics, altres

## Referències

* ↑ «ATC/DDD Index 2016: code V10». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
* ↑ «ATCvet Index 2016: code QV10». WHO Collaborating Centre for Drug Statistics Methodology.
# Millville (Nova Jersey)

Millville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2006 tenia 28.194 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Millville tenia 26.847 habitants, 10.043 habitatges, i 7.010 famílies. La densitat de població era de 244,8 habitants/km².
Dels 10.043 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,5% hi vivien parelles casades, en un 17,9% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.378 $ i la renda mediana per família de 46.093 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.915 $ mentre que les dones 26.669 $. La renda per capita de la població era de 18.632 $. Aproximadament el 12,1% de les famílies i el 15,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Millville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Millville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cinqué Lee

Cinqué Lee (Brooklin, Nova York, juliol de 1966) és un actor, guionista, director i productor cinematogràfic estatunidenc, germà de Joie i Spike Lee, i que ha participat en les pel·lícules School Daze (1988), Coffee and Cigarettes: Memphis Version (1989; curtmetratge) i Mystery Train (1989).

## Referències

* ↑ «Cinqué Lee much more than just Spike Lee's brother» (en anglès). Trashwire, 10-01-2012. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «Meet Cinque Lee (Spike's Younger Brother), Writer/Director Of 4 Feature Films You Likely Haven't Seen | Shadow and Act» (en anglès). Blogs.indiewire.com. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «Cinqué Breaks the Lee Mould", interview with Cinqué Lee | The Jim Jarmusch Resource Page» (en anglès). Jim-jarmusch.net, 23-05-2004. Arxivat de l'original el 2012-04-17. [Consulta: 20 març 2013].
# Cinta (nom)

Cinta és un nom català de dona derivat de la Mare de Déu de la Cinta, de Tortosa. La veneració d'aquesta Mare de Déu és molt arrelada a les Terres de l'Ebre, pel que és un nom força utilitzat en aquesta zona, molt més que a la resta del país. A Huelva també es fa servir, però en aquest cas degut a Nuestra Señora de la Cinta, també coneguda com a Virgen chiquita, patrona de la ciutat.

## Referències

* ↑ Soler, Sílvia «Cinta». Ara llegim (Diari Ara), 12-04-2014 [Consulta: 22 abril 2014].
Viccionari
# Barret cònic asiàtic

El barret cònic asiàtic és un estil senzill del barret cònic originari de l'est, sud, i sud-est de l'Àsia, particularment Bangladesh, Bhutan, la Xina, Cambodja, l'Índia, Indonèsia, el Japó, Corea, Malàisia, Myanmar, les Filipines, parts de la Manxúria russa i el Vietnam.
Es lliga al cap amb una peça de tela (sovint seda). Aquest estil de barret és utilitzat principalment com a protecció del sol i pluja. El barret es pot submergir en aigua i usat com un dispositiu de refrigeració evaporativa improvisada.
A la Xina, era associat típicament amb pagesos, mentre que els mandarins portaven gorres circulars més estanques, especialment a l'hivern.
A les Filipines, el tipus normal és usat normalment pels agricultors, però els nobles en portaven un adornat amb joies o feta de petxines de tortuga i un pic en la part superior. Va ser usat pels soldats nadius de l'exèrcit colonial espanyol durant els últims anys de l'època colonial espanyola.
De la mateixa manera a l'Índia i Borneo, el barret cònic era usat pels plebeus durant el seu treball diari, però barrets de colors i més decorats s'utilitzaven per a les festivitats.
En xinès, s'anomena dǒulì (斗笠). Al Japó s'anomena sugegasa (菅笠) (菅笠?); do'un, a Cambotja, i caping a Indonèsia. A Corea, el barret s'anomena satgat (삿갓). Al Vietnam, s'anomena nón lá (barret de fulla).

## Galeria

* Pagès d'arròs al nord de Cambotja del nord portant un do'un.
* Un jaapi asamés fet principalment de bambú i fulles.
* Una selecció de barrets cònics de Hainan, Xina.
* Souvenir nón lá per a turistes.
* Barret cònic de Malàisia
* Un Salakot filipí de plata per a un Gobernadorcillo o un Cabeza de baranggay

## Referències

* ↑ Barrets cònics a Nguyentientam.com
* ↑ Encyclopaedia Britannica, Eleventh Edition. New York: Encyclopaedia Britannica, Inc. 1910. p. 173.
# Còcul

El còcul o còccul (Cocculus laurifolius) és una espècie de planta amb flors de la família de les menispermàcies, nadiua del Japó i la Xina.
És un arbre de grandària mitjana, que assoleix de 12 a 18 metres d'altura, amb una amplària de 6 a 12 metres. Forma una gran capçada arrodonida amb mitjà o ràpid creixement. Les fulles són simples, de 18 a 40 cm de longitud i disposades en conjunts, de color verd a groguenc. Les flors que es produeixen a la primavera són de color blanc amb punts grocs. El fruit és una càpsula allargada que neix verda i acaba de color marró abans de caure.

## Galeria

* Planta de Cocculus laurifolius
* Fulles de Cocculus laurifolius

## Referències

* ↑ «Còcul». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Funció nu

En matemàtiques, la funció nu, $\nu (x)$, és
    ${\begin{aligned}\nu (x)&\equiv \int _{0}^{\infty }{\frac {x^{t}\,dt}{\Gamma (t+1)}}\\[10pt]\nu (x,\alpha )&\equiv \int _{0}^{\infty }{\frac {x^{\alpha +t}\,dt}{\Gamma (\alpha +t+1)}}\end{aligned}}$
on $\Gamma (z)$ és la funció gamma.

## Referències

* ↑ Erdélyi, A, Magnus, Tricomi, F. G, W, Oberhettinger. Higher Transcendental Functions, Vol. 3: The Function y(x) and Related Functions, 1981, p. 217–224.
* ↑ Table of Integrals, Series, and Products (en anglès). 8. Academic Press, Inc., 2015. ISBN 978-0-12-384933-5. ISBN 0-12-384933-0. LCCN 2014010276.

## Vegeu també

* Funció de Möbius
# Teresa Enrich i Mas

Teresa Enrich i Mas (nascuda a Barcelona) és una productora audiovisual catalana que fou directora de l'Institut Català d'Empreses culturals des del 16 de gener de 2013 fins al 25 de juliol de 2013.

## Biografia

Nascuda a Barcelona, Teresa Enrich, compta amb una trajectòria de més de 25 anys en el sector de la producció audiovisual i és considerada com una de les professionals de més experiència en el sector. Ha participat com a productora o directora de producció en desenes de projectes audiovisuals, entre els quals destaquen pel·lícules com Tras el Cristal, Vorvik, Wheels on Meals, L'habitació de Fermat o Carta a Eva, així com nombroses coproduccions amb països com França, Alemanya, Estats Units, Hong Kong, Brasil, Mèxic, Perú, Colòmbia, Argentina, Xile o Costa Rica.
En l'àmbit de la televisió, ha estat productora de telefilms i sèries com Mar Rojo Engrenage I i II, Les veus del Pamano i prop de 80 documentals en coproducció amb diversos països de Llatinoamèrica, que va realitzar exercint com a directora de producció de l'Associació de Televisions Educatives i Culturals Iberoamericanes (ATEI). També ha estat directora de producció de Canals Temàtics de Tele5/Planeta.
Ha estat vicepresidenta de l'Acadèmia de Cinema Espanyol durant el període de presidència d'Álex de la Iglesia i actualment (2013) n'és membre consultor en l'especialitat Producció.
Després de fer estudis de Ciències Empresarials per la Universitat de Barcelona, va realitzar el Màster en Comerç Internacional a EADA i es va diplomar en Film as a Popular Art a la City of London Polytechnic, en “EAVE” a Els Entrepeneurs de l'Eudiovisuel Europeen de Brussel·les i va realitzar un training en Producció a Los Angeles.
Ha impartit docència al Màster de Producció de Cine de la Universidad d'Alcalà d'Henares, al Màster de Producció de Documentals de la Universitat Pompeu Fabra, així com a la Universidad de Mèrida (Venezuela), Universidad de Lima (Perú), ICI de México, Universidad de Medellín (Colòmbia), Universidad de Mendoza (Argentina) i a la Pia Monte de Madrid.

## Referències

* ↑ Historial de produccions Arxivat 2013-10-08 a Wayback Machine. PDF
* 1 2 3 4 5 «Teresa Enrich, nova directora de l'Institut Català de les Empreses Culturals». web. Generalitat de Catalunya, 01-01-2013. [Consulta: 17 gener 2013].
* ↑ «La directora de l'ICEC, Teresa Enrich, renuncia al càrrec». web. Diari Ara, 01-07-2013. [Consulta: 25 juliol 2013].
* ↑ Vilaweb
# Menó (dirigent siracussà)

Menó, Maenon, Μαίνων (s. IV aC) fou un grec sicilià de Segesta que de molt jove va caure captiu d'Agàtocles de Siracusa i va arribar a tenir el favor del tirà. Arcàgat el jove, el net d'Agàtocles el va convèncer per entrar en una conspiració contra el vell tirà es diu que ell mateix li va posar el verí que li va provocar la mort. Arcàgat era llavors fora de Siracusa amb un exèrcit i a la ciutat es va proclamar el restabliment de la llibertat, de manera que Menó va haver de fugir al camp d'Arcagat. No trigà a eliminar el jove príncep i assolir el comandament de les forces. Amb aquestes forces, quasi tots mercenaris, i el suport dels cartaginesos, va fer la guerra als siracusans i va imposar els termes de la pau a Hicetes II, i la condició principal fou el retorn dels exiliats; després va obtenir una posició rellevant a Siracusa, però ja no torna a ser esmentat, i potser va morir o es va retirar.

## Bibliografia

* Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III). Vol. II MAENON pàg. 897 [E.H.B.]
# Còctel de cervesa

Un còctel de cervesa és una mescla de cervesa amb aiguardents, altres begudes alcohòliques o amb begudes sense alcohol. Els més populars són les mescles amb una llimonada.
El costum de mesclar cervesa amb llimonada és molt antic i serveix per a atenuar l'amargor i per a baixar la concentració d'alcohol. Des d'uns anys, també es venen barreges fetes. A la nova nomenclatura combinada de la Unió europea, una mescla de cervesa amb begudes sense alcohol cau a la categoria número 2206. Els còctels de cervesa formen un mercat que creix com que el sabor dolç sembla seduir als joves. Per la seva gradació d'alcohol baix, són molt menys perillosos que els alcopops controvertits. Les fàbriques de cervesa hi veuen una manera per a compensar la baixada del consum de la cervesa normal.
Cada país i cada regió té les seves denominacions particulars. Unes destacades són, entre moltes altres:

## Països Catalans

* Balears: xopet, tot i que ‘’shandy’’ en anglès va guanyant terreny.
* Camp de Tarragona i Ponent: xampú, probablement per l'escuma que produeix o bé una corrupció del mot anglès shandy.
* També es coneix per clara.

## Món

* Europa: diesel per a la mescla de cola i cervesa.
* Alemanya: al sud es parla més de Radler (=ciclista) i al nord d'Alsterwasser (= aigua del riu Alster)
* Bèlgica: gueuze-granadina, un típic per a suavitzar el gust àcid de la gueuze
* Espanya: clara, cervesa amb refresc carbonatat de llimona o gasosa.
* França: Panaché, que correspon a la clara catalana; Monaco, una clara amb xarop de granadina, Picon-bière o cervesa amb Picon$^®$, un licor taronjat, en competició amb la variant amb vi blanc,
* Regne Unit: Lager shandy o shandy
* País Basc: pika, pica, lejia.

## Referències

* ↑ Other fermented beverages (for example, cider, perry, mead); mixtures of fermented beverages and mixtures of fermented beverages and non-alcoholic beverages, COMMISSION REGULATION (EU) No 861/2010 of 5 October 2010 amending Annex I to Council Regulation (EEC) No 2658/87 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff, Comissió europea, 29 d'octubre de 2010, pàgina 172 (traducció: Altres begudes fermentades, per exemple, sidra, perry, hidromel; barreges de begudes fermentades i barreges de begudes fermentades i begudes non alcohòliques) (anglès)
* ↑ Biermischgetränke setzen junge Akzente, Web de la federació de les fàbriques de cervesa d'Alemanya, Consultat el 7 d'octubre de 2011, (traducció: Els còctels de cervesa tenen un accent jove) (alemany)
# Tomás Capdepón Martínez

Tomás Capdepón Martínez (Almoradí, 3 d'abril de 1820 - Múrcia, 4 de febrer de 1877) fou un militar i polític valencià, diputat a les Corts durant el regnat d'Isabel II.

## Biografia

De família terratinent, el 1839 ingressà a la carrera militar, però es llicencià com a capità arran de la revolució de 1854 per a dedicar-se al periodisme. El 1856 fundà amb Antonio Romero Ortiz a Madrid el diari La Península, proper a la nova Unió Liberal, i el 1857 fou copropietari i redactor d'El Correo. Fou elegit diputat de la Unió Liberal per Alacant a les eleccions de 1858, 1863 i 1865. Durant aquests anys es va enfrontar als cacics Rebagliato, dirigents del Partit Moderat al Baix Segura, a causa del projecte de ferrocarril d'Alacant a Múrcia, amb un ramal d'Elx a Novelda i un altre fins a Torrevella, ja que els Rebagliato només volien un ramal directe des de Novelda a Múrcia. El 1866 fou un dels signants de l'exposició a la Reina, raó per la qual fou obligat a exiliar-se.
Tornà de l'exili per a participar en la revolució de 1868, després de la qual fou regidor de l'ajuntament de Madrid. A les eleccions generals espanyoles de 1869 fou elegit diputat pel districte de Dolors. Es vinculà aleshores al Partit Constitucional de Práxedes Mateo Sagasta, amb el que fou elegit diputat novament a les eleccions generals espanyoles de 1871 i abril de 1872. Durant aquests anys fou subsecretari d'Hisenda i Director General de Propietats i Drets de l'Estat.
Durant els anys de la Primera República Espanyola va romandre inactiu políticament, i un cop triomfà la restauració borbònica participà en la reconstitució del Partit Constitucional el 1875. Deixà com a hereu polític al seu nebot Trinitario Ruiz Capdepón

## Obres

* Manual del cabo y el sargento (1850)
* Hacienda de la nación (1872)

## Bibliografia

* Antonio Díaz Martínez Tomás Capdepón Martínez: un liberal de su tiempo. Caja de Ahorros de Alicante. Alacant, 1981

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Extracte biogràfic amb fotografia
# Casa Castro

La Casa Castro és una obra del municipi de Flix (Ribera d'Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Castro està situada dins del nucli urbà de la vila de Flix, al bell mig del terme i en la confluència de la plaça Major i el carrer Gombau.
És un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de dos vessants i terrat davanter, distribuït en planta baixa, tres pisos i golfes. La part més destacable de l'edifici és la planta baixa, bastida en carreus de pedra ben desbastats. Destaca el portal d'accés principal, rectangular i amb un emmarcament de pedra en relleu, amb la llinda formada per dovelles regulars. A la part superior de la clau hi ha una petita orla datada l'any 1733. Les plantes superiors, arrebossades i pintades, presenten balcons exempts amb les llosanes motllurades i a les golfes hi ha petites finestres rectangulars. El terrat està delimitat per una barana de gelosia.

## Història

La casa va ser bastida vers el 1733, com ho testimonia la data incisa sobre la llinda de la porta principal.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Castro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 març 2016].