OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juli Junyer i Padern

Juli Junyer i Padern (Vilamaniscle, 31 d'octubre de 1892 – Barcelona, 16 d'abril de 1938) va ser un religiós i professor, membre dels salesians. Mort durant la Guerra Civil espanyola, va ser beatificat per Joan Pau II, essent venerat com a beat màrtir per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut a Vilamaniscle, procedia de Cal Nin, una família senzilla. Va estudiar a l'única escola del poble gràcies a la família Gorgot, propietaris de la que avui és la Torre Galatea de Figueres, que li pagà els estudis. De jove destacà i continuà al Col·legi Salesià de Girona, i d'allí, volent-se dedicar a la vida religiosa, anà al Seminari de Campello (Alacant). Hi va fer la professió religiosa el 1912. Fou ordenat prevere el 1921. Segons el pare Alberti, salesià, Junyer era intel·lectualment reflexiu, sensible, treballador, ben preparat per a la direcció espiritual, bon músic i de tarannà bondadós. Fou professor a Girona, impartint filosofia, literatura i cant gregorià, i s'encarregà de la formació de religiosos.
En esclatar la Guerra civil espanyola es va refugiar a casa dels seus pares a Vilamaniscle, on el març de 1938 fou detingut per un grup de milicians. S'explica que un familiar directe, que era l'alcalde republicà del poble, el va acompanyar i va dir als milicians que si mataven el salesià, també l'haurien de matar a ell, i els van deixar anar. El religiós, però, va tornar a Girona i va col·laborar en la fugida per la frontera d'alguns salesians. Una de les expedicions va ésser interceptada i s'acusà Junyer d'ésser-ne l'instigador, encara que ell assegurava que s'havia limitat a donar els sagraments de la confessió i comunió a aquells que fugien.
El Tribunal d'Espionatge i Alta Traïció el va acusar d'espionatge. Mentre estava a la Presó Model de Barcelona es van fer gestions per aconseguir l'indult, però una carta seva havia estat trobada en mans dels detinguts sorpresos en intentar passar la frontera, i fou condemnat a mort el 23 de març de 1938 per "espionatge i altra traïció". Fou afusellat al fossar del Castell de Montjuïc de Barcelona, cap a les 7 del matí del dia 26 d'abril de 1938.

## Veneració

Va ser beatificat per Joan Pau II l'11 de març de 2001 amb altres màrtirs de la Guerra Civil. El seu cos va ésser traslladat a la parròquia de Villamaniscle.

## Notes

* ↑ Algunes referències en santorals, diuen que fou mort al "lloc de Montjuïc, prop de Girona": és una confusió i un error.
# Józef Nawrot

Józef Nawrot (Cracòvia, 24 de setembre de 1906 - Southsea, 24 de setembre de 1982) és un exfutbolista polonès de la dècada de 1930.
Fou 19 cops internacional amb la selecció polonesa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Cracovia, Legia Varsòvia i Polonia Warsaw.

## Referències

* ↑ Józef Nawrot - Goals in International Matches a rsssf
* ↑ Józef Nawrot a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a footballdatabase.eu
# Puig de les Marietes (Querol)

* Aquest article tracta sobre Puig de les Marietes (Querol). Vegeu-ne altres significats a «Puig de les Marietes (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura)».
El Puig de les Marietes és una muntanya de 815 metres que es troba al municipi de Querol, a la comarca de l'Alt Camp.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'Empordà (Ernest Maragall)

L'Empordà o Oda nova a Barcelona és una escultura de l'artista Ernest Maragall i Noble ubicada als Jardinets de Gràcia de Barcelona.

## Història

L'Empordà és una escultura de marbre blanc realitzada el 1961 per Ernest Maragall, fill del destacat poeta Joan Maragall, durant la celebració del centenari del seu naixement. L'obra va ser ubicada als Jardinets de Gràcia i inaugurada l'11 de desembre d'aquell mateix any per l'alcalde Josep Maria de Porcioles, juntament amb l'artista i amb la presència del destacat pedagog i geògraf Pau Vila, el qual havia compartit, amb Maragall, exili a Veneçuela.
L'obra va portar moltes crítiques per part de sectors conservadors, en tractar-se de dues dones mig nues assegudes una enfront de l'altra, com ja havia passat anteriorment amb els monuments de la Plaça de Catalunya. Anys més tard, els detractors de l'escultura de Maragall van tenir l'oportunitat d'apartar la polèmica escultura fins al Parc de Cervantes, que limita amb el municipi d'Esplugues de Llobregat, aprofitant unes obres que s'estaven realitzant en el subsòl del seu emplaçament original. Malgrat les nombroses peticions que va realitzar Ernest Maragall perquè l'obra fos retornada al seu lloc, l'artista no va poder aconseguir el seu objectiu fins al 1985, quan el seu nebot Pasqual Maragall va ser alcalde de Barcelona.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona

## Referències

* ↑ «L'Empordà». Art Públic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 13 abril 2018].

## Bibliografia

* Jaume Fabre (1984). Monuments de Barcelona. Editorial L'Avenç. ISBN 84-85905-21-0
# Windsor (Virgínia)

Windsor és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Windsor tenia 916 habitants, 389 habitatges, i 269 famílies. La densitat de població era de 416,1 habitants per km².
Dels 389 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,4% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 27,3% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.528$ i la renda mediana per família de 44.167$. Els homes tenien una renda mediana de 34.205$ mentre que les dones 25.000$. La renda per capita de la població era de 20.999$. Entorn del 5,9% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Windsor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Windsor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Homaloptera modesta

Homaloptera modesta és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar i Tailàndia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Juli Leal i Duart

Juli Leal i Duart (València, 1946) és un dramaturg i director d'escena valencià. Llicenciat en filologia a la Universitat de València el 1972, és una figura fonamental en la modernització del teatre valencià en la dècada del 1970 i ha traduït i fer versions nombroses obres d'autors francesos. El 1973 va formar part de la companyia Carnestoltes, per la qual va fer una versió de L'hort dels cirerers d'Anton Txékhov el 1975 i Jordi Babau (Georges Dandin) de Molière el 1976, en les que volia adaptar clàssics internacionals al context valencià.
Posteriorment ha col·laborat amb Teatres de la Diputació, el Centre Dramàtic de la Generalitat Valenciana, Teatres de la Generalitat (TGV) i companyies com La Pavana.

## Espectacles

* La dama del mar d'Henrik Ibsen, 16 de gener de 1981.
* La comèdia de les equivocacions de William Shakespeare, 13 d'octubre de 1987.
* Funció de gala de Rodolf Sirera. 19 d'abril de 1990.
* Gresca al Palmar de Carlo Goldoni, 19 de desembre de 1991
* P.D: El teu gat ha mort de J. Kirkwood. 15 de maig de 1992.
* El desfici per les vacances de Carlo Goldoni, 9 de març de 1994.
* El metge a garrotades de Molière, 3 d'octubre de 1994.
* Las manos negras d'Eugène Labiche, 6 de novembre de 1996.
* Totus Tous de Juli Leal, 14 de gener de 1998
* Rosa de dos aromas d'Emilio Carbadillo, 12 de febrer de 1999.
* El Camaleón de Juan Alfonso Gil Albors. 22 de gener de 2002
* Els embolics de Scapin de Molière. 11 de gener de 2007
* Utopia Marivaux de Juli Leal, 17 d'octubre de 2007
* El Narciso en su opinión de Guillem de Castro, 22 d'abril de 2009

## Llibres

* Memòries de la Coentor, 1977.
* Una vida en el teatro, 1996.
* Totus Tous, 1998.
* Juan Lorenzo Palmireno ensaya la Fabella Aenaria. Amb Josep Lluís Sirera, 2000.

## Referències

* ↑ Juli Leal a l'Institut del teatre
* ↑ Juli Leal a documentacionescenica.com
# Fulvio Nesti

Fulvio Nesti (Lastra a Signa, 8 de juny de 1925 - Florència, 30 de novembre de 1995) fou un futbolista italià de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1954. Pel que fa a clubs, destacà a SPAL 1907, FC Internazionale Milano, i AC Prato.

## Referències

* ↑ Fulvio Nesti Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Profile at Enciclopediadelcalcio.it
* ↑ Fulvio Nesti a National-Football-Teams.com (anglès)
# Desmantellament d'una central nuclear

El procés de desmantellament d'una central nuclear, també anomenat procés de desballestament, és costós i llarg. Si s'observa el funcionament d'una central nuclear, de seguida s'entén que la perillositat de les instal·lacions obliguen a seguir un protocol molt pautat que encareix i allarga el temps d'execució del procés de desmantellament.

## Procés de desmantellament d'una central nuclear

Consta de tres parts, anomenades nivells, que s'han de seguir de forma obligatòria. Cal dir que, tot i que aquests són els passos generals, quan s'ha de desmantellar una central es dissenya un pla específic per a ella.

### Primer nivell

És el pas previ al desmantellament general de la central nuclear i comporta una descontaminació mínima de la zona. Consta de:
* Extracció dels líquids de tots els circuits, podent retornar l'aigua del circuit secundari al riu si no està contaminada.
* Desconnexió dels sistemes per impedir-ne la posada en marxa accidentalment.
Es complementa el nivell amb vigilància física a les instal·lacions i control de l'accés a la zona.
El nivell dura el temps necessari per a la seva execució.

### Segon nivell

El segon nivell consta de la desinstal·lació dels edificis i components dels circuits excloent-hi el reactor nuclear. Consta de les parts següents:
* Descontaminació dels edificis. Els que no poden ser descontaminats han de ser enderrocats. Els que es poden descontaminar amb èxit poden ser utilitzats per a altres usos en finalitzar tots els nivells de desmantellament de la central.
* Hi ha components que no poden ser aprofitats per cap altre ús i s'han de retirar en aquest nivell com són el generador de vapor (lloc on l'aigua escalfada a causa de la fissió nuclear es converteix en vapor d'aigua), el circuit de canonades primari, les turbines de vapor, les bombes del circuit primari i secundari i el condensador (lloc on el vapor d'aigua es refreda i torna a ser aigua líquida).
A més, es fa un blindatge biològic a l'edifici del reactor.
Aquest nivell es complementa amb un temps d'espera de 25 anys, anomenat latència, per tal de reduir la radiació de l'edifici del reactor, que representa el 90% de la radiació que es troba en una central nuclear. Un reactor nuclear pot tardar entre 10 i 100 anys a deixar de ser radioactiu però, com a norma general, s'esperen 25 anys abans de tocar-lo i quan s'ha de desmuntar, es fa amb la màxima seguretat.

### Tercer nivell

Un cop passats els 25 anys es procedeix a la retirada del reactor juntament amb tot el seu blindatge biològic. La perillositat d'aquest nivell fa que s'utilitzin sistemes de control remot per desmuntar-lo. Un cop finalitzat aquest pas, generalment s'enderroquen els edificis i la zona pot ser utilitzada normalment.

## Desmantellament de centrals nuclears a Catalunya

Actualment, la central nuclear de Vandellòs I es troba al segon nivell de desmantellament.

## Vegeu també

* Centrals nuclears als Països Catalans

## Enllaços externs

* European website on Decommissioning of Nuclear Installations
# Josselin

Josselin (en bretó Josilin, en gal·ló Jocelin) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.582 habitants. A l'inici del curs 2007 el 17,1% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.231 | 2.283 | 2.611 | 2.548 | 2.338 | 2.419 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1965-2001 | Josselin de Rohan | RPR- UMP |
| 2001- | Joseph Seveno | |

## Galeria d'imatges

* Església
* les gàrgoles de l'església
* Alcaldia de Josselin
* Casa medieval
* autre maison médiévale
* oficina de turisme
* Entrada al castell

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2006-11-28 a Wayback Machine.
* Fotos de Josselin i del castell Arxivat 2009-04-19 a Wayback Machine.
# L'Empedrat (Castellolí)

L'Empedrat és una serra situada entre els municipis de Castellolí i la Pobla de Claramunt a la comarca de l'Anoia, amb una elevació màxima de 606 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Wilmore (Pennsilvània)

Wilmore és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 252 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wilmore tenia 252 habitants, 89 habitatges, i 64 famílies. La densitat de població era de 286,2 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,9% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 14,3% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.719$ i la renda mediana per família de 35.000$. Els homes tenien una renda mediana de 30.357$ mentre que les dones 17.813$. La renda per capita de la població era de 12.075$. Entorn del 4,8% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Wilmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wilmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Juli Manegat i Pérez

Juli Manegat i Pérez (Barcelona, 4 de gener de 1922 - 9 d'agost de 2011) fou un periodista i escriptor català. Fill del periodista i escriptor Lluís Gonzaga Manegat, es va llicenciar en filosofia i lletres i va cursar els estudis professionals de periodisme.

## Biografia

Col·laborador d'El Noticiero Universal des de 1946, i col·laborador fix, com a crític literari des de 1952. Va ser redactor d'aquest diari des de gener de 1953, com a articulista, crític literari i teatral. Va col·laborar en nombrosos diaris, revistes, emissores i en Televisió Espanyola. Va ser director de l'Escola Oficial de Periodisme de Barcelona des de la seva reinstauració el 1968 fins a la seva extinció deu anys més tard en crear-se la Facultat de Periodisme.
En diverses ocasions va ser membre de la junta directiva de l'Associació de la Premsa de Barcelona, de la qual durant quatre anys en va ser vicepresident primer.
Juli Manegat va ser durant cinc anys secretari de l'Ateneu Barcelonès; cofundador del premi de la Crítica; membre del jurat de diversos concursos literaris i teatrals; conferenciant en ateneus i cursos culturals de gran part d'Espanya. Alguns dels seus llibres han estat traduïts a diversos idiomes. Ha prologat diverses obres d'autors espanyols i estrangers.

## Obra

En la seva tasca literària, destaquen una vintena d'obres teatrals: Els nostres dies (1955), El viaje desconocido, Todos los días, El silencio de Dios (1956), Los fantasmas de mi cerebro (en col·laboració amb Josep Maria Gironella), Quirófano B i Antes, algo, alguien.... En novel·la, les obres: La ciudad amarilla (1958), La feria vacía (1961), Maíz para otras gallinas, El pan y los peces (1963), Spanish show (1969), Cerco de sombra i Amado mundo podrido (1981). També va conrear la narrativa (Historias de los otros, 1967; Ellos siguen pasando), la poesia (Canción en la sangre, 1948), i l'assaig (La función crítica de la prensa).
Entre els premis obtinguts destaquen, el premi AHR a la labor de crítica literària, el Premi Nacional de Teatre per la tasca de crític teatral, el premi Manuel de Montoliu i nombrosos premis en concursos d'articles. Ha rebut diversos premis per la seva tasca literària: el premi Ciutat de Barcelona, amb l'obra La feria vacía; el premi Selecciones de Lengua Española, amb El pan y los peces; premi Ciudad de Gerona, amb Maíz para otras gallinas; Pensionado de Literatura per la Fundación Juan March, Hucha de Plata i Hucha de Oro per la narració El coleccionista. Les seves novel·les La ciudad amarilla i Spanish show van ser finalistes, a un vot de distància del guanyador, del premi Planeta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 «Juli Manegat i Pérez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Quan la professió va arribar a la universitat - Report.cat i periodisme UAB», 31-08-2021. [Consulta: 6 setembre 2021].
* 1 2 «En recuerdo a Julio Manegat». ACEC. [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ «la provincia en marcha». Revista de Girona, 57, 1971, pàg. 11 [Consulta: 12 agost 2021].

## Enllaços externs

* El Mar de Manegat Arxivat 2017-10-26 a Wayback Machine. (castellà)
# George Hazelwood Locket

George Hazelwood Locket (12 d'octubre del 1900 - 27 de gener de 1991) fou un aracnòleg britànic que va compartir el premi HH Bloomer de l'any 1974 amb AF Millidge. Va ser coautor de Millidge's British Spiders, volums I i II.
Va estudiar a la Universitat d'Oxford.

## Alguns taxons descrits

* Batueta Locket, 1982 - gènere de Linyphiidae
* Holma Locket, 1968 - gènere de Linyphiidae
* Ibadana Locket & Russell-Smith, 1980 -gènere de Linyphiidae
* Johorea Locket, 1982 - gènere de Linyphiidae
* Nasoona Locket, 1982 - gènere de Linyphiidae
* Pseudomaso Locket & Russell-Smith, 1980 - gènere de Linyphiidae
* Simplicistilus Locket, 1968 - gènere de Linyphiidae

## Taxons anomenats en el seu honor

* Locketiella Millidge & Russell-Smith, 1992 - gènere de Linyphiidae
* Locketina Koçak & Kemal, 2006 - gènere de Linyphiidae
* Ceratinopsis locketi Millidge, 1995 - gènere de Linyphiidae
* Tmarus locketi Millot, 1942 -gènere de Thomisidae

## Algunes publicacions

* Locket,G.H., 1965 - A new British species of linyphiid spider. Entomologist's mon. Mag. vol.101, p.48-50
* Locket,G.H., 1973 - Two spiders of the genus Erigone Audouin from New Zealand. Bull. Br. arachnol. Soc. vol.2, p.158-165
* Locket,G.H., 1976 - A note on the structure of the male palp of Callilepis nocturna (Linnaeus) (Araneae, Gnaphosidae). Bull. Br. arachnol. Soc. vol.3, p.159
* Locket,G.H., 1982 - Some linyphiid spiders from western Malaysia. Bull. Br. arachnol. Soc. vol.5, p.361-384

## Abreviatura

L'abreviatura Locket es fa servir per indicar George Hazelwood Locket com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Referències

* ↑ The Spiders of Great Britain and Ireland by Michael John Roberts, pgs 11-14
# Justo López Mejías

Justo López Mejías va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Oficial de carrera, ostentant el rang de tinent d'artilleria va participar en fallida revolta de Jaca de 1930. En el moment de l'esclat de la Guerra civil estava destinat en el Batalló presidencial. En els primers mesos de la contesa va estar implicat en la formació de les milícies republicanes, i posteriorment va passar a manar diverses unitats regulars de l'Exèrcit Popular. El novembre de 1936 va passar a manar la 20a Brigada Mixta, unitat amb la qual va intervenir en la batalla de Pozoblanco. Al març de 1938 va passar a manar la 38a Divisió, amb caserna general a Hinojosa del Duque. Posteriorment va manar la 68a Divisió al Front d'Extremadura.

## Referències

* 1 2 Alpert, 2013, p. 339.
* 1 2 Engel, 1999, p. 34.
* ↑ Engel, 1999, p. 216.
* ↑ Engel, 1999, p. 104.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 627.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 296.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra Civil en Córdoba (1936-1939). Córdoba: Ed. Alpuerto, 1985.
# Prinsburg

Prinsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 458 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prinsburg tenia 458 habitants, 188 habitatges, i 141 famílies. La densitat de població era de 168,4 habitants per km².
Dels 188 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,4% hi vivien parelles casades, en un 0,5% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 26,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.125 $ i la renda mediana per família de 41.136 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.563 $ mentre que les dones 17.321 $. La renda per capita de la població era de 21.545 $. Entorn de l'1,4% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Prinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].