OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Territori sicòric

El territori sicòric és una de les zones fisiogràfiques dels Països Catalans, concretament correspon a l'extrem oest de Catalunya, entre Tàrrega i Fraga, incloent Lleida. A baixa plana (120-500 m) és la part més àrida de Catalunya i en general és plana formant part de la depressió central de Catalunya. La vegetació està adaptada a l'escassedat de precipitacions, entre 300 400 litres de pluviometria anual que disminueixen en sentit oest.
S'hi troba l'hàbitat d'interés comunitari «44.6112 Alberedes (i pollancredes) amb roja (Rubia tinctorum)», un bosc caducifoli d'àlbers, acompanyats d'oms, pollancres i freixes de fulla petita. Com altres alberedes, ha estat explotada per treure'n fusta; i sovint eliminada per convertir-la en terres agrícoles, atesa la bona qualitat del sòl i la poca profunditat de la capa freàtica. Actualment sembla en procés de recuperació. Segons Oriol de Bolós «Els paisatges, en gran part mancats d'arbres allà on no van ser alterats per l'agricultura o el regadiu recorden els de les terres continentals i àrides de l'Àfrica mediterrània i mereixen d'ésser coneguts com a realment extraordinaris.»
El nom prové de Sicoris, el nom antic del Segre.

## Referències

* ↑ Antoni Conesa, Josep. Tipologia de la vegetació: anàlisi i caracterització. Lleida: Universitat de Lleida, 1997, p. 17. ISBN 9788484096795.
* 1 2 De Bolós, Oriol. Corologia de la flora vascular dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1985, p. 44.
* ↑ Folch i Guillèn, Ramon; Franquesa, Teresa. «El paisatge vegetal de la Depressió Central catalana (territori sicòric) | enciclopèdia.cat». Història natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 4 juliol 2020].
* 1 2 «Alberedes (i pollancredes) amb roja (Rubia tinctorum), del territori sicòric (i les àrees properes)» (pdf). Generalitat de Catalunya.
* ↑ de Bolós, Oriol. «Assaig sobre terminologia geogràfica dels Països Catalans». A: Miscel·lània Pau Vila : biografia, bibliografia, treballs d'homenatge.. Granollers: Editorial Montblanc-Martín, 1975, p. 142 (Monografies locals Sèrie B, núm 13). ISBN 84-85135-07-5.
# Territoris Britànics de l'Àfrica Occidental

Els territoris Britànics de l'Àfrica Occidental foren les possessions britàniques a l'Àfrica Occidental durant l'època colonial, tant com a terme geogràfic com a unitat administrativa. Diversos territoris britànics, ocupats des de finals de la dècada de 1780 i que van conservar fins a la seva descolonització en la dècada de 1960, van estar inclosos en el mateix.

## Jurisdicció històrica

L'entitat (abreujada BWAT) va existir del 17 d'octubre de 1821 fins a la seva dissolució el 13 de gener de 1850 com una entitat administrativa sota un governador en cap (equivalent en rang a un Governador General) i seu a Sierra Leone (Freetown).
Les diverses colònies van ser establertes per donar suport als esforços de la Marina Reial Britànica i la seva Esquadra d'Àfrica Occidental més que per interessos econòmics o expansionistes.
Les altres colònies incloses en la jurisdicció a part de Sierra Leone van ser Gàmbia i la Costa d'Or (avui dia, Ghana).

## Referències

* WorldStatesmen- Sierra Leone- British West Africa
# Ravós del Terri

Ravós de Terri és un poble de la comarca del Pla de l'Estany, pertanyent al municipi de Cornellà del Terri. És dalt d'un cim, a la vora dreta del riu Terri, i abans de la integració al municipi de Cornellà, l'any 1976, formava part del terme municipal de Sant Andreu del Terri juntament amb el poble de Santa Llogaia.
L'església de Ravós, dedicada a sant Cugat, era originàriament la capella del castell que encara avui es pot veure, bé que convertit en casa de pagès. És un temple romànic, amb un absis adornat amb pilastres i arcs llombards, i amb una façana que sosté un campanar quadrat amb merlets, rematat per una mena de piràmide. La llinda d'entrada de l'església porta la data de 1611.
A l'interior, a la volta del presbiteri, es conserven unes importantíssimes pintures murals romàniques dels segles XII-XIII: hi ha representat el Pantocràtor i, al costat, els quatre evangelistes amb els símbols del sol, la lluna i dos querubins. Hom suposa que el seu autor fou un pintor itinerant que és conegut amb el sobrenom de Mestre de Ravós. Aquestes pintures, força esborrades pel pas del temps, varen ser refetes a començaments d'aquesta dècada i ara es poden contemplar amb tota nitidesa. A la sagristia es conserva una creu processional d'argent del segle xvi, un reliquiari i algunes peces del culte de gran valor artístic.
Pel que fa al castell, documentat al segle xii, fou llarg temps de senyoria eclesiàstica. Més tard, amb la supressió de les senyories feudals i ja al segle xix amb la desamortització, el castell esdevé casa de pagès i comença a ser desfigurat amb l'obertura de finestrals i l'enderrocament d'algun merlet.
A hora d'ara, conserva bona part dels merlets primitius de tot el costat est i dues potents torres cilíndriques en força bon estat. Segons que opinen experts, és un castell amb força possibilitat de restauració a causa de la bona conservació de les dues esmentades torres de defensa i d'un bon pany de muralla.

## Referències

* ↑ Web oficial de l'Ajuntament de Cornellà del Terri Arxivat 2015-07-30 a Wayback Machine., accedit 13/9/2015.
* ↑ «Cornellà del Terri». Gran Enciclopèdia Catalana. Enciclopèdia Catalana, SAU. [Consulta: 24 agost 2015].
# Estat islàmic

* Aquest article tracta sobre un tipus jurídic d'estat. Vegeu-ne altres significats a «Estat Islàmic (moviment islamista)».
Un estat islàmic és un estat que ha adoptat l'islam, en concret la llei islàmica, com a fonament exclusiu de les institucions polítiques i que ha posat pràctica un sistema de govern similar al de l'antic califat, en el cas del sunnisme, o basant-se en l'imamat (poder dels imams), en el cas del xiisme. En general, aquests països reben el nom de "república islàmica".
Aquest tipus de govern es justifica per la noció islàmica del dar (en àrab دار), que a l'origen significa «casa» però que en aquest context significa «domini». Segons la jurisprudència islàmica, els musulmans es confronten amb dos tipus principals de dar, Dar al-Islam («domini de l'islam») i Dar al-Kufr («domini dels infidels»). Dar al-Islam es defineix com el domini en el qual:
* Totes les lleis que regeixen la zona es basen en la jurisprudència islàmica.
* La seguretat està en mans dels musulmans.
Nogensmenys, les aplicacions precises d'aquestes nocions en la composició de l'Estat varien d'un país a l'altre, i d'un corrent de l'islam a un altre.

## Estats islàmics segons la seva constitució

| Afganistan Aràbia Saudita Bahrain Brunei Iemen | Iran Mauritània Oman Pakistan |

## Referències

* ↑ Article 1 Islamic republic, Article 2 Religions
* ↑ «Article 1 Sovereignty, Constitutional Monarchy». Arxivat de l'original el 2008-04-24. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ «Article (1), (2), (3) The foundations of the state». Arxivat de l'original el 2008-02-28. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ «Article 2The Islamic republic». Arxivat de l'original el 2008-02-25. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ Article 1 State Integrity, Equal Protection (1)
* ↑ Article 2 Religion
* ↑ «Article 1 (1)Introductory». Arxivat de l'original el 2008-07-06. [Consulta: 30 novembre 2010].
# Leiopotherapon macrolepis

Leiopotherapon macrolepis és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 15 cm de llargària màxima (normalment, en fa 10).

## Reproducció

Hom creu que, probablement, té lloc durant l'estació seca.

## Alimentació

És omnívor i la seua dieta inclou crustacis i peixets.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (15°S-16°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca costanera septentrional de l'oest d'Austràlia: els rius Prince Regent i Roe.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fowler H. W., 1931. Contributions to the biology of the Philippine Archipelago and adjacent regions. The fishes of the families Pseudochromidae ... and Teraponidae, collected by ... steamer "Albatross," chiefly in Philippine seas and adjacent waters. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 100, v. 11. i-xi + 1-388.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Vari, R. P., 1978. The terapon perches (Percoidei, Teraponidae). A cladistic analysis and taxonomic revision. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 159 (art. 5): 175-340.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Allen, G.R., 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* 1 2 Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Allen, G.R., 1989.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Merrick, J.R. i G.E. Schmida, 1984. Australian freshwater fishes: biology and management. Griffin Press Ltd., Austràlia Meridional. 409 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Baillie, J. i B. Groombridge (eds.), 1996. 1996 IUCN red list of threatened animals. UICN, Gland, Suïssa. 378 p.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa i Cambridge, la Gran Bretanya.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Felix Gall

Felix Gall (Nußdorf-Debant, 27 de febrer de 1998) és un ciclista austríac, professional des del 2017, quan fitxà pel Development Team Sunweb. Des del 2022 corre a l'equip AG2R Citroën Team. Com a ciclista amateur guanyà, entre d'altres, el Campionat del món en ruta júnior del 2015 i el Campionat d'Àustria en ruta sub-23 del 2018. La primera victòria com a professional arribà a la Volta a Suïssa de 2023, on guanyà una etapa. Al seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 2023
El 9 de juny 2023 anuncià la renovació del seu contracte per l'AG2R Citroën Team fins al 2025.

## Palmarès

* 2015
** Campió del món en ruta júnior
** Campió d'Àustria en ruta júnior
* 2016
** 1r al Trofeu Guido Dorigo
* 2018
** Campió d'Àustria en ruta sub-23
* 2019
** 1r a l'Istrian Spring Trophy i vencedor d'una etapa
* 2023
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 2023. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2024. 14è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2022. 50è de la classificació general

## Referències

* ↑ «AG2R Citroën Team». UCI. Arxivat de l'original el 7 gener 2022. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «Gall wins junior men's world championship road race», 26-09-2015. Arxivat de l'original el 5 juliol 2023. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Felix Gall holt WM-Gold» (en alemany), 30-09-2015. Arxivat de l'original el 5 juliol 2023. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «2018 Österr. StaatsmeisterInnen & MeisterInnen» (en alemany), 09-05-2018. Arxivat de l'original el 5 juliol 2022. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Tour de Suisse: Felix Gall grabs GC lead with solo victory on stage 4». Cyclingnews, 14-06-2023 [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Sánchez, Borja. «L'etapa reina del Tour ensorra Tadej Pogacar». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Felix Gall extends with AG2R Citroën Team through 2025», 09-06-2023. Arxivat de l'original el 9 juny 2023. [Consulta: 5 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Felix Gall a ProCyclingStats
# María Bolaños Atienza

María Bolaños Atienza (Valladolid, 31 de desembre de 1951) és professora titular d'Història de l'Art de la Universitat de Valladolid i actual directora del Museo Nacional de Escultura.
Es va llicenciar en Història i en Filologia Romànica a la Universitat de Valladolid, al 1974 i 1979, respectivament, on també es doctorà en Història de l'Art, al 1993. Ha ensenyat a Lilla (França) i en diferents centres universitaris. És membre de l'Associació Espanyola de Museòlegs Professionals i de l'ICOM. Ha treballat en història del col·leccionisme i dels museus espanyols, en museística del segle XX i en les relacions entre museu i cultura contemporània, així com en Estètica i teoria de l'art i escultura contemporània. El 16 d'octubre de 2008 va ser elegida per unanimitat Directora del Museo Nacional de Escultura.

## Llibres

* Historia de los Museos en España. Memoria, cultura, sociedad, Gijón, Trea, 1997; ed. ampliada en 2008. ISBN 978-84-9704-352-6
* El silencio del escultor: Baltasar Lobo, Junta de Castilla y León, 2000, ISBN 84-7846-761-0
* La memoria del mundo. Cien años de museología 1900-2000, Gijón, Trea, 2002 ISBN 84-9704-034-1
* La hora española de Baltasar Lobo. Obra gráfica entre 1927 y 1939, Salamanca, Instituto Florián de Ocampo, 2003, ISBN 84-96100-06-5
* Interpretar el arte, Madrid, Libsa, 2007, ISBN 978-84-662-0965-6
* Museo Nacional Colegio de San Gregorio. Colección, Madrid, Ministerio de Cultura, 2009, ISBN 978-84-8181-422-4.
* Pasajes de la melancolía, Gijón, Trea, 2010 ISBN 978-84-9704-383-0

## Referències

* 1 2 «María Bolaños». Academia.edu. Universidad de Valladolid. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «María Bolaños será la nueva directora del Museo Nacional de Escultura». [Consulta: 17 octubre 2008].

## Bibliografia

* Fernando Colina, Prólogo a Pasajes de la melancolía, Gijón, Trea, 2010.
* Dialnet
# Elena Martí Manzanares

Elena Martí Manzanares (Barcelona, 1966) és una artista catalana.
Va estudiar a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics de la Diputació de Barcelona i va asssitir a les escoles i tallers de Pere Cara, l'Escola Sanvisens i l'escultor Mañó.
El 2013 crea la instal·lació Out of Place, on reflexiona, a partir de la posidònia, de l'estat dels fons marins. Ideada per al festival Open Natura de Paracuellos de la Vega, posteriorment fou exposta a València, Conca i Londres, fins que el 2014 entra a la col·lecció d'art contemporani de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* 1 2 3 Jorques, Begoña. Art contemporani de la Generalitat Valenciana.. IV. Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, p. 220-231. ISBN 978-84-482-6622-6.
# Resolució 1981 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1981 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 de maig de 2011. Després de recordar les resolucions anteriors sobre la situació a Costa d'Ivori, incloses les resolucions 1933 (2010), 1942 (2010), 1946 (2010), 1951 (2010), 1962 (2010), 1967 (2011), 1968 (2011), 1975 (2011) i 1980 (2011) el Consell va prorrogar el mandat de l'Operació de les Nacions Unides a Costa d'Ivori (UNOCI) fins al 31 de juliol de 2011 i va ampliar el desplegament temporal de les tropes de les Nacions Unides des de Libèria fins al 30 de juny de 2011.
El desplegament temporal d'unitats des de Libèria marxaria de Costa d'Ivori un mes abans del previst.

## Resolució
### Observacions

En el preàmbul de la resolució, el Consell va recordar els acords de cooperació entre les missions de manteniment de la pau de les Nacions Unides a la Resolució 1609 (2005) i la Resolució 1938 (2010) i la seva intenció de desplegar més tropes de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) a la UNOCI de manera temporal si calia.

### Actes

El Consell, sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va ampliar el mandat de la UNOCI renovat fins al 31 de juliol de 2011 i el desplegament temporal de les tropes de la UNMIL també es va ampliar fins que 30 de juny de 2010. El desplegament temporal consisteix en tres companyies d'infanteria, una unitat d'aviació i tres helicòpters armats amb tripulacions.
Finalment, el Secretari General de les Nacions Unides, Ban Ki-moon, havia d'informar per la mateixa data sobre la seva avaluació de la missió de la UNOCI.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of United Nations Operation in Côte d'Ivoire until 31 July 2011». United Nations, 13-05-2011.
* ↑ Associated Press «UN scaling back mission in Ivory Coast». Taiwan News, 14-05-2011. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 febrer 2018].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1901 a la 2000 (2009 - 2011)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Imekanu

    En aquest nom japonès, el cognom és Kannari.
Imekanu (en ainu: イメカヌ), també coneguda pel seu nom japonès Kannari Matsu (japonès: 金成 マツ) (Horobetsu, Hokkaidō, Japó, 10 de novembre de 1875- 6 d'abril de 1961) era una escriptora i missionera cristiana ainu. Quan es va jubilar, va publicar les tradicions del seu poble en un llibre que més tard va traduir a l'anglès Donald L. Philippi: Songs of Gods, Songs of Humans.

## Bibliografia

* Donald L. Philippi, Songs of Gods, Songs of Humans: The Epic Tradition of the Ainu. University of Tokyo Press, 1979; North Point, 1982. ISBN 0-691-06384-2.
# Iodopleura

Iodopleura és un gènere d'ocells de la família dels titírids (Tityridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquest gènere està format per tres espècies:
* Iodopleura isabellae - iodopleura gorjablanca.
* Iodopleura fusca - iodopleura fosca.
* Iodopleura pipra - iodopleura gorjagroga.

## Referències

* 1 2 «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Jaume Garcia Juan

* Aquest article tracta sobre Jaume Garcia. Vegeu-ne altres significats a «Jaume Garcia».
Jaume Garcia Juan (Barcelona, 17 de novembre de 1970) és un exfutbolista català, que ocupà la posició de migcampista.

## Trajectòria

Es formà al CE Mercantil, passant a continuació pel CE Júpiter i el CE L'Hospitalet. Fou fitxat pel RCD Espanyol, club amb el qual debutà a primera divisió la temporada 1992-1993. Romangué al club fins a 1996 sense massa minuts i amb diverses cessions. Posteriorment jugà a l'Elx CF, Terrassa FC i CE Sabadell, club on es retirà.

## Referències

* ↑ «CE Sabadell». Mundo Deportivo, 30-01-2001. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Jaume (Espanyol, 94-95)». futbolpremoderno.blogspot.com. [Consulta: 1r febrer 2015].
# Joan Boqué Reverter

Joan Boqué Reverter (Reus 13 de desembre de 1858 - 23 de gener de 1946) va ser un empresari català.
Era fill de Josep Boqué, cordoner de la Selva del Camp, i de Cristina Reverter, de Reus. Va iniciar-se en el comerç a la botiga de passamaneria que tenia el seu pare al carrer de Monterols de Reus. Va fundar les empreses reusenques «Electro-química de Teruel» convertida més tard en «Carburos de Teruel, S.A.», empresa que va dirigir molts anys. Era un dels socis de «Clariana y Boqué, S.A.», exportadors de vins, i de «Felip i Cia.», exportadors de fruits secs i fabricants d'olis de pinyolada. Presidia «La Industrial Harinera» i «La Hidrofórica», entre altres empreses.
En temps de la Dictadura de Primo de Rivera va ser regidor pel fet que era president de la Cambra de Comerç, entitat que va presidir des del 29 de novembre de 1913 fins al 15 de setembre de 1936, i després encara del 6 de juliol de 1940 fins al 23 de gener de 1946, dia en què va morir.
Va aconseguir que la Mancomunitat de Catalunya autoritzés la creació d'una Escola de Comerç a Reus, i va oferir uns terrenys de la seva propietat al carrer de Sant Joan tocant al Teatre Circ perquè es pogués construir. Finalment no es va materialitzar. Quan el Banc de Reus va fer suspensió de pagaments, va encapçalar les gestions fins que va aconseguir que es signés un conveni amb els creditors.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 130-131.
# Joaix

Segons la Bíblia, Joaix o Jehoaix (en hebreu יהואש בן-אחזיהו Yehoash ben Ahazyahu) fou el vuitè rei de Judà. Va regnar 40 anys entre 835-796 a.n.e. segons la cronologia tradicional, o entre 898-858 a.n.e. segons la cronologia bíblica. No s'ha de confondre amb Jehoaix d'Israel.
La mort d'Ahazià li va donar a Atalia, la iniqua àvia de Joaix, una excusa per proclamar-se reina ella mateixa. Però per evitar que en el futur algú desafiés la seva usurpació, va matar tots els fills d'Ahazià, amb l'excepció del jove Joaix, que en aquell temps tenia menys d'un any d'edat. Ell va escapar de la matança gràcies al fet que la seva tieta i el seu marit, el sacerdot principal, el van amagar al temple durant sis anys.
Quan tenia un set anys, el sacerdot principal ho va organitzar tot per coronar-lo davant del poble. Atalia ho va intentar impedir, però la van matar. Després d'això, el poble va derrocar els altars de Baal i va prometre servir un altre cop Jehovà.

## Restauració del temple

Joaix va instar els levites a que anessin de ciutat en ciutat per tot Judà per tal d'aconseguir diners per a la restauració del temple, però els levites no van respondre de tot cor, i l'obra no es va dur a terme. Amb el temps, es va canviar la manera de recollir i administrar els fons. El poble va respondre bé i la restauració va seguir endavant fins a la conclusió.

## Conflicte amb Síria i final del regnat

Una petita força militar de sirians conduïts per Hazael van envair el territori de Judà. Van obligar Joaix a lliurar l'or i els tresors del santuari, així com les seves pròpies possessions. Poc després, dos dels seus servents van tramar una conspiració i van matar Joaix quan era relativament jove, ja que només tenia quaranta-set anys. El van enterrar a la ciutat de David, amb els seus avantpassats, i el seu fill Amasies va regnar al seu lloc.

## Referències

* ↑ 2Re 11: 1-3; 2Cr 22: 10-12
* ↑ 2Re 11:13-20; 2Cr 23:12-21
* ↑ 2Re 12: 4-8; 2Cr 24: 4-7
* ↑ 2Re 12: 9-16; 2Cr 24: 8-14
* ↑ 2Re 00:17, 18; 2Cr 24: 23-25
* ↑ 2Re 12: 19-21; 2Cr 24: 25-27
# Joan d'Àustria

Joan d'Àustria és el nom dels següents personatges:
* Joan d'Àustria o Joan d'Habsburg i Blomberg (Ratisbona, Baviera, 1545 o 1547 - Namur, Països Baixos espanyols, 1578), fill natural de l'emperador Carles V i de Bàrbara Blomberg, militar i diplomàtic durant el regnat del seu germanastre Felip II d'Espanya
* Joan d'Àustria (comte de Meran) (Florència, Gran Ducat de Toscana, 1782 - Graz, 1859), Arxiduc d'Àustria, príncep d'Hongria, de Bohèmia i de Toscana
* Joan Josep d'Àustria (Madrid, 1629- 1679), militar i administrador reial que va esdevenir Virrei de Catalunya (1652-1656)
# Jaime Pizarro

Jaime Pizarro (Santiago de Xile, 2 de març de 1964) és un exfutbolista xilè de la dècada de 1980.
Fou 53 cops internacional amb la selecció de Xile.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Argentinos Juniors, Barcelona Sporting Club, Colo-Colo, UANL Tigres, Palestino i Universidad Católica.

## Referències

* ↑ rsssf: Chile record international footballers
* ↑ Elías Figueroa suma un nuevo galardón El Mercurio
* ↑ Conmebol premiará a Elías Figueroa, Carlos Caszely y Jaime Pizarro Emol.com
* ↑ Jaime Pizarro a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Argentine Primera statistics at Fútbol XXI (castellà)