OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Philautus macropus

Philautus macropus és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & de Silva, A. 2004. Philautus macropus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Philautus maosonensis

Philautus maosonensis és una espècie de granota que es troba al Vietnam i, possiblement també, a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Truong, N.Q. 2004. Philautus maosonensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Michele Tramezzino

Michele Tramezzino (Roma, fl. 1526 - Venècia, fl. 1582) va ser un impressor i editor italià, actiu a Roma i Venècia actiu entre els anys 1526 i 1582.
Va associar-se i treballar en la distribució i edició de llibres impresos amb el seu germà Francesco, mort el 1576, inicialment Roma, ciutat on consten censats el 1526-1527, i són declarats venedors de llibres. A cauda del saqueig de Roma el 1527, tots dos fugen a Venècia.
El seu germà va tornar a Roma el 1528, però ell va romandre a Venècia, on va establir la seva impremta a la dècada de 1530. Durant aquest període es va associar també amb els impressors Girolama Cartolari, entre 1543 i 1547, i Giuseppe de Angelis, el 1577, a més sovint continuà col·laborant amb el seu germà en l'edició i impressió d'obres, algunes de les quals van publicar de manera conjunta a Roma i Venècia.
La seva producció abasta obres literàries, històriques i jurídiques, sempre acompanyades amb la seva marca tipogràfica, on apareix representada la figura de la Sibil·la. Al llarg de la seva activitat professional, va aconseguir diversos privilegis per a imprimir aquestes obres, entre les quals, destaquen els d'alguns mapes i gravats figuratius el 1551 i el 1561, ambdós de la ciutat de Venècia.
Algunes edicions posteriors a la seva activitat, datades el 1583, són signades amb la fórmula «hereus de Michele i Francesco».

## Referències

* 1 2 3 4 «Tramezzino, Michele» (en italià). Enciclopèdia Treccani. Treccani. [Consulta: 18 gener 2017].
* 1 2 3 «Michele Tramezzino» (en anglès). The British Museum. [Consulta: 17 març 2022].
* 1 2 3 Witcombe, Christohpher L. C. E. Copyright in the Renaissance: Prints and the Privilegio in Sixteenth-Century Venice and Rome (en anglès). Leiden i Boston: Brill, 2004, p. 112-114.
# Pinehurst

«Pinehurst» té aquests significats:
# Pica-soques nan

El pica-soques nan (Sitta pygmaea) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de pins, a les muntanyes i zones de costa des del sud de l'interior de la Colúmbia Britànica, nord d'Idaho, oest de Montana, centre de Wyoming i sud-oest de Dakota del Sud fins al nord de Baixa Califòrnia, sud de Nevada, centre i sud-est d'Arizona. A les terres altes de Mèxic fins Michoacán, Méxic, Morelos, Puebla i oest de Veracruz, i fins al centre de Nou Mèxic, extrem oest de Texas i d'Oklahoma.

## Referències

* ↑ «Pica-soques nan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Pisa Sporting Club

El Pisa Sporting Club, anteriorment Associazione Calcio Pisa 1909 és un club de futbol italià de la ciutat de Pisa.
Evolució del nom:
* 1909: Pisa Sporting Club
* 1936: Associazione Calcio Pisa
* 1945: Pisa Sporting Club
* 1994: Pisa Calcio
* 2009: Associazione Calcio Pisa 1909
Després d'haver arribat a la Serie B el 2019, el club es va reanomenar novament Pisa Sporting Club l'estiu de 2021.

## Futbolistes destacats

* Massimiliano Allegri
* Eddy Baggio
* Klaus Berggreen
* Alessandro Birindelli
* Leonardo Bonucci
* Jose Ignacio Castillo
* Alessio Cerci
* Josè Chamot
* Stefano Colantuono
* Carlos Dunga
* Paul Elliot
* Vitali Kutuzov
* Henrik Larsen
* Alessandro Mannini
* Roberto Muzzi
* Michele Padovano
* Lamberto Piovanelli
* Gianluca Savoldi
* Gianluca Signorini
* Diego Pablo Simeone
* Gionatha Spinesi
* Marco Tardelli
* Francesco Tavano
* Samir Ujkani
* Cristian Vieri

## Referències

* ↑ «Gattuso's Pisa promoted». Football Italia, 12-06-2016. [Consulta: 12 juny 2016].
* ↑ «COMUNICATO UFFICIO STAMPA PISA CALCIO» (en italian). Pisa Calcio, 10-07-2009 [Consulta: 10 juliol 2009].
* ↑ http://www.speciali.raisport.rai.it/calcio/seried/calendario_girone_d.shtml Arxivat 2011-10-13 a Wayback Machine. Group D of Serie D Table
* ↑ «Pisa Sporting Club, sempre e per sempre!» (en italià), 21-08-2021. Arxivat de l'original el 2021-10-22. [Consulta: 30 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Pisa Sporting Club - Lloc web oficial
# Pisando fuerte

Pisando fuerte fou un grup musical de Santa Coloma de Gramenet en actiu entre 1985 i 1988. Tocaven música ska i estaven vinculats al moviment skinhead i punk de l'època.

## Referències

* ↑ «Biografía de Pisando Fuerte - La Fonoteca» (en espanyol europeu). [Consulta: 14 maig 2018].

## Enllaços externs

* https://vomitopunkrock.bandcamp.com/track/b6-la-otan
# Pithecia milleri

Pithecia milleri és una espècie de primat de la família dels pitècids. La seva distribució abasta parts del sud-oest de Colòmbia, el nord-est de l'Equador i, possiblement, el territori adjacent del Perú. Descrit originalment com a espècie per Joel Asaph Allen, el 1987 fou baixat a la categoria de subespècie del saqui monjo (P. monachus) i el 2014 fou restaurat com a espècie a part. Els errors o les deficiències en l'etiquetatge dels exemplars de museus han sembrat la confusió sobre la taxonomia dels saquis. Igual que els altres saquis, en aquesta espècie hi ha diferències de color entre els mascles i les femelles. Els primers són de color negre més fosc i alhora canós, però tenen la cara i els avantbraços marronosos, mentre que les femelles tendeixen més al gris.

## Referències

* 1 2 3 4 Marsh, L. K. «A Taxonomic Revision of the Saki Monkeys, Pithecia Desmarest, 1804» (en anglès). Neotropical Primates, 21, 1, 2014, pàg. 1-165. DOI: 10.1896/044.021.0101.
* ↑ Hershkovitz, P. «The taxonomy of south American sakis, genus Pithecia (Cebidae, Platyrrhini): A preliminary report and critical review with the description of a new species and a new subspecies» (en anglès). American Journal of Primatology, 12, 4, 1987, pàg. 387-468. DOI: 10.1002/ajp.1350120402. PMID: 31973491.
* ↑ Groves, Colin P. «Pithecia monachus milleri». A: Wilson, Don E. i Reeder, DeeAnn M. (editors). Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2 volums (2.142 pàg.), 16 de novembre del 2005, p. 147-148. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Pithecia inusta

Pithecia inusta és una espècie de primat de la família dels pitècids. Viu a la part central del Perú i una petita porció de l'oest del Brasil. El seu hàbitat natural són els boscos primaris de diferents tipus. Està amenaçat per la caça, la destrucció del seu hàbitat i el tràfic d'animals salvatges. Descrit originalment com a espècie per Johann Baptist von Spix, posteriorment fou baixat a la categoria de subespècie del saqui monjo (P. monachus) i el 2014 fou restaurat com a espècie a part.

## Referències

* ↑ Marsh, L.K. «Pithecia inusta» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2021-1.RLTS.T70609849A192447399.en. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Marsh, L. K. «A Taxonomic Revision of the Saki Monkeys, Pithecia Desmarest, 1804» (en anglès). Neotropical Primates, 21, 1, 2014, pàg. 1-165. DOI: 10.1896/044.021.0101.
# Platacanthomys lasiurus

Platacanthomys lasiurus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels platacantòmids. És endèmic dels Ghats Occidentals (Índia), on viu a altituds d'entre 600 i 2.000 msnm. S'alimenta de fulles, tiges, fruita i llavors. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits caducifolis, semiperennifolis, perennifolis, de shola o riberencs. Està amenaçat per la destrucció del seu entorn i els canvis en l'ús de la terra.

## Referències

* ↑ Molur, S.; Nameer, P. O. Platacanthomys lasiurus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 novembre 2015.
# Poeta

Un poeta o una poetessa és una persona que escriu poesia, modernament solen ser obres relativament curts, sovint en versos o amb rima. Per extensió es diu de qui, sense escriure, té el gust i el sentiment de la bellesa, que tendeix a somiar i s'alunya de la realitat.
La paraula prové del grec antic ποιητής, creador, autor, fabricant. Després de l'antiguitat llatina, el significat es va reduir cap a l'escriptor de versos, per distingir de l'escriptor de prosa. Fins a ben entrat en l'edat mitjana, gairebé tota obra literària era escrit en versos, el prosa servia per damunt de tot pels escrits de no ficció o la retòrica. L'evolució va continuar fins a arribar a mitjan segle xix als primers «poemes en prosa», que abandonen els versos rítmics i la rima. Hi ha poetes que van escriure llibres on expliquen com conceben la poesia. Un dels primers coneguts va ser l'Ars poetica (el mester de poeta) de Horaci.
Els poetes maleïts (‘Els poetes maleïts») és un obra de Paul Verlaine en la qual descriu sis poetes que rebutgen els valors de la societat, provoquen de manera perillosa i antisocial, tenen tendències autodestructives, consumeixen substàncies moren abans que el seu geni siga reconegut, part de la cultura bohemià. Enllà dels sis amics de Verlaine, el terme poeta maleït va passar a designar qualsevol poeta incomprès o inconformista.
A Catalunya, el País Valencià i les Illes Balears hi ha una llarga i arrelada tradició poètica, que tant es reflecteix en la popularitat dels Jocs Florals com en la importància dels seus poetes des de l'edat mitjana fins ara, tant si utilitzen la llengua castellana com la catalana, entre els quals hi ha des de Jordi de Sant Jordi i Ausiàs March fins a Salvador Espriu, Bartomeu Rosselló-Pòrcel, Maria Mercè Marçal, Encarna Sant-Celoni o Àngels Gregori, en català; i Jaime Gil de Biedma o José Agustín Goytisolo o Carlos Marzal, en castellà.

## Referències

* ↑ «poeta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «poeta». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez, Vicenç; et alii. «ποιητής». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 487.
* ↑ Viana, Amadeu «‘La persiana és verda’: idees de correcció i estils intel·lectuals». Caplletra. Revista Internacional de Filologia, 29, 2000, pàg. 121-138.
* ↑ Vilà, Cristina «L'autodestructiva vida eròtica del poeta maleït, Baudelaire». Empordà, 23·02·2018.
* ↑ Brissette, Pascal. La malédiction littéraire: du poète crotté au génie malheureux. Montréal: Presses de lỦniv. de Montréal, 2005. ISBN 978-2-7606-1978-4.
* ↑ Bendhif-Syllas, Myriam «Une histoire de l’écrivain maudit» (en francès). Acta Fabula, 6, 2, 07-09-2005. DOI: 10.58282/acta.980.
* ↑ Batista, Antoni. Nou segles de poesia als països catalans. Barcelona: Edicions del Mall, 1986. ISBN 978-84-7456332-0.
Viccionari
# Platja de Calafató

La platja de Calafató, o cala Calafató, és una platja seminatural del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre) situada al final del barranc de Calafat, a la urbanització Calafat. Està delimitada de manera natural a banda i banda per roques. Per llevant està pròxima a la cala Llobeta i al Port de Calafat, i per ponent a la cala Lo Ribellet i el Port de Sant Jordi d'Alfama. Té una longitud de 50 m i una amplada mitjana de 28 m, de sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat i serveis.

## Referències

* 1 2 «Platja de Calafató». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Plànol Cales de l'Ametlla de Mar». Patronat de Turisme de l'Ametlla de Mar, 29-11-2013.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya.
# Pere Sisterna i Torrent

Pere Sisterna i Torrent, també conegut com a Elm Miquel', (Llagostera, 21 de març de 1878 - Tarragona, 26 d'agost de 1936), va ser un religiós lassalia català. Fou proclamat màrtir i venerable per l'Església catòlica a la Beatificació de Tarragona.

## Biografia

Va ingressar a l'Institut de Sant Joan Baptista de la Salle el 1906. Va viure al carrer Bonanova de Barcelona (1908), a l'escola de Benicarló (1908-1910), a Sant Feliu de Guíxols (1910-1922 i 1924-1927), a l'Escola del Sagrat Cor (1922-1924 i 1927-1928) i l'Escola de Sant Josep SAFA (1928-1936) de Cambrils. Va ser cuiner d'aquests col·legis.
Fou afusellat el 26 d'agost de 1936, després de romandre alguns dies al vaixell presó Río Segre, d'on va ser tret el dia abans. Morí prop de la Campsa de Tarragona, en companyia de dos germans lassalians més.

## Referències

* ↑ «Especial Beatificacions. Germans màrtirs de les escoles cristianes de La Salle.». Catalunya Cristiana, 06-10-2013 [Consulta: 9 octubre 2013].
* ↑ Zaragoza Pascual, Ernest. Recull de documents i articles d'història guixolenca. Volum II. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2009, p. 292. ISBN 9788498832006 [Consulta: 9 octubre 2013].
# Plaça d'Ocata

La plaça d'Ocata és una plaça del Masnou (Maresme) situada al barri d'Ocata.
Fou l'emplaçament d'un dels mercats de la vila: el mercat d'Ocata. L'altre era el mercat del Masnou i es trobava a la plaça del Mercat Vell. Les primeres gestions per a la seva obertura comencaren l'any 1853 i les obres de la carnisseria i peixateria queden enllestides el 1873, obra de l'arquitecte Leandre Serrallach. L'any 1873 rebé el nom oficial de plaça d'Ocata. Anteriorment s'havia anomenat també plaça de Fontanills, de Sant Jaume o de Santa Anna. Durant la Segona República es va dir plaça de Pi i Margall i en època franquista plaça General Sanjurjo.
El 22 d´octubre de 1989 a la plaça d'Ocata va morir Ramon Trias Fargas, primer president de Convergència Democràtica de Catalunya, d'un atac de cor mentre feia un míting electoral. Al lloc del fet s'hi va construir un monòlit en recordança.
A la plaça, s'hi troba l'accés a les mines d'aigua Cresta i Malet i al refugi antiaeri que es va construir durant la Guerra Civil aprofitant la infraestructura de les galeries subterrànies. L'any 2019 antiga carnisseria de la plaça es va rehabilitar com a centre d'interpretació de la mina d'aigua. A la plaça també hi ha la casa catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local anomenada casa a la plaça d'Ocata.
En els darrers temps la plaça d'Ocata ha esdevingut un lloc de trobada i de celebració d'actes socials i culturals del municipi. L'any 2020 per commemorar el centenari del naixement del pintor Pere Pujadas Roig es va estrenar una foto vídeo novel·la de set capítols anomenada Plaça d'Ocata, dirigida per Joan Casellas i Victòria Pujadas.

## Referències

* ↑ «Plaça d'Ocata». El Masnou terra de mar. Ajuntament del Masnou. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 244.
* ↑ «Llista dels canvis de nom dels carrers del Masnou». Arxiu Municipal del Masnou.
* ↑ «Ofrena floral de CDC del Masnou a Ramon Trias Fargas». La Clau: revista gratuïta del Maresme, 28-10-2014 [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «Aquest dissabte s'obre el Centre d'Interpretació de la Mina d'Aigua». Ajuntament del Masnou, 26-09-2019 [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «Casa de la plaça d'Ocata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2016].
* ↑ «Exposició i foto vídeo novel·la en el centenari de Pere Pujadas». Ajuntament del Masnou, 10-01-2020 [Consulta: 2 juliol 2020].
# Memòria en pila (estructura de dades)

La memòria en pila en informàtica és una estructura de dades seqüencial (que conté elements ordenats) amb aquestes restriccions d'accés:
* només es pot afegir elements al cim de la pila
* només es pot treure elements del cim de la pila
Per analogia amb objectes quotidians, una operació apilar equivaldria a posar un plat sobre una pila de plats, i una operació desempilar a retirar-lo.

## Les operacions habituals sobre una pila són
### Les habituals dels contenidors

(vegeu l'article contenidor):
* Una operació per comprovar quan una pila està buida.
* Una operació per obtenir el nombre d'elements que conté la pila

### Les específiques d'una pila

* Un constructor que crea una pila buida
* Una operació per afegir un nou element al cim de la pila
* Una operació per obtenir l'element del cim de la pila
* Una operació per treure l'element del cim de la pila

## Implementació
### Pila dinàmica d'enters feta amb C++

Executant el següent codi podem veure un menú amb les opcions:
Problema 1: Apilar enters amb un menú:
* Empilar un enter
* Veure el cim de la pila
* Desempilar un enter
* Veure si la pila es buida
Problema 2: monitoratge de la memòria:
* Bucle que va empilant nombres aleatoris, i va dient quants n'ha empilat. Executar el programa, i monitorar la memòria, de forma que es pugui veure que el programa va agafant memòria
* Sortir del programa

## Referències

* ↑ «memòria en pila». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Vegeu també

* Biblioteca STL
* Cues
* Arbres
# Mimetita

La mimetita és un mineral de la classe dels arsenats. Rep el seu nom del grec mimethes, que vol dir "imitador". El nom és una referència a la seva semblança a la piromorfita. Aquesta semblança no és casual, ja que la mimetita forma una sèrie amb la piromorfita (PB₅(PO₄)₃Cl) i la vanadinita (PB₅(VO₄)₃Cl), dels quals és isostructural. És l'anàleg Pb₅ de l'hedifana. La mimetita és el polimorf hexagonal de la mimetita-M i la mimetita-2M. Pertany al grup de l'apatita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la mimetita pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.

## Formació

La mimetita és un clorur de plom que es forma com a mineral secundari en dipòsits de plom, generalment mitjançant l'oxidació de la galena i l'arsenopirita, així com en altres entorns on el plom i l'arsènic es presenten junts. Alguns minerals associats són: wulfenita, vanadinita, smithsonita, mottramita, malaquita, limonita, leadhil·lita, hemimorfita, descloizita, cerussita, caledonita, bayldonita i anglesita.

## Usos

Industrialment, la mimetita és un mineral de plom de menor importància. El seu principal ús és com a exemplar de col·lecció, ja que sovint mostra atractives crostes botrioidals a la superfície de la mostra. Tot i que la mimetita també es troba en formes cristal·lines prismàtiques, no s'empra com una pedra preciosa per la seva tovor.

## Varietats

La bellita i la cromomimetita són varietats amb diferents continguts de crom, la calciomimetita, o nuissierita, és una varietat en què el calci reemplaça al plom a la fórmula química de la mimetita, i la vanadimimetita o mimetita vanadinífera és la varietat que conté vanadi. La campilita és una varietat que forma cristalls en forma de barril, i que rep el seu nom del grec kampe (corvat) i lithos (pedra). La prixita se'n diu que és un arsenat hidratat de plom.

## Referències

* ↑ Handbook of Mineralogy
* ↑ «Mimetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ Webmineral data for mimetite
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ «Bellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ «Chromian Mimetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ «Calcian Mimetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ «Vanadian Mimetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ «Campylite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
* ↑ «Prixite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2014].
# Pimen I

El Patriarca Pimen I (en rus: Пимен I, nascut Serguei Mikhàilovitx Izvékov), (Bogorodsk, prop de Moscou, 23 de juliol de 1910 - 3 de maig de 1990) va ser el catorzè Patriarca de Moscou i tota Rússia i cap de l'Església Ortodoxa Russa. Des de 1925 va ser monjo en diversos monestirs (Zagrosk, Poskov), essent ordenat sacerdot el 1932. El 1958 fou ordenat bisbe. Ja com a membre del Sant Sínode, va ser nomenat metropolità de Sant Petersburg (aleshores coneguda com a Leningrad) i Staraya Làdoga el 1961. El 1971 va succeir el Patriarca Alexis I. Tota la vida eclesiàstica de Pimen I es va desenvolupar sota el règim comunista i oficialment ateu de la Unió Soviètica, amb les autoritats de la qual va intentar mantenir un delicat equilibri, evitant una confrontació excessiva que posés en perill a l'Església, i alhora procurant assolir un cert marge de llibertat religiosa en un ambient hostil. Pimen va rebre la medalla soviètica de la pau dos anys (1969, 1971) i el 1970 va ser guardonat amb la medalla d'or per lluitar per la pau ("Борцу за мир"), atorgada pel Comitè soviètic per a la defensa de la pau. Pimen va ser membre del Consell Mundial de la Pau des de 1963. Curiosament per a un teòric enemic del règim soviètic, el 1961 va rebre l'Orde de la Bandera Roja del Treball (орден Трудового Красного Знамени), una de les majors condecoracions de l'època. El 1988 va organitzar la històrica celebració dels mil anys del Baptisme de Rússia. A la seva mort li va succeir el Aleix II (Rídiguer).

## Referències

* ↑ «Pimen I». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ (castellà) La Iglesia ortodoxa rusa resucita, El País, 11 d'abril 1998 (data d'accés: 30-07-09).
* ↑ (castellà) La Iglesia ortodoxa rusa celebra hoy, en Zagorsk, el Sínodo de su milenario, La Vanguardia, 6 de juny 1988 (data d'accés: 30-07-09).