OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# S'Estelella

S'Estelella o s'Estalella és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca. Està situada a la costa del migjorn, devora s'Estanyol de Migjorn.
S'Estelella confronta amb les possessions de Purgatori, So n'Avall, es Pas de Vallgornera i Guiameranet i, pel migjorn, amb la ribera de la mar. El 1256 pertanyia a Francesc d'Estalella, de qui prengué el nom. Al segle xiii ja estava dividida entre diversos propietaris. El 1577 tenia una extensió de 373 quarterades. El 1990 hi hagué un projecte de construcció d'una central tèrmica d'electricitat per part de la companyia elèctrica GESA, ja que la seva costa permet la construcció d'un port per a descarregar-hi carbó o fuel. Gràcies a la pressió popular i a l'oposició del propietari el projecte no es dugué a terme.

## Construccions

A la seva costa hi ha la Punta Plana que té un far, la torre de s'Estelella que és una torre d'aguait, un niu de metralladora construït durant la Guerra Civil, un varador i diverses casetes de pescadors que s'han transformat en casetes d'estiueig (poblat de pescadors de s'Estelella).

## Referències

* ↑ Veny, J. Onomàstica i dialectologia. L'Abadia de Montserrat, 1996. ISBN 8478267425. . En aquesta referència s'indica que és un cognom català derivat d'estela.
* 1 2 Aguiló, C. La toponímia de la costa de Llucmajor. Institut d'Estudis Catalans, 1996. ISBN 847283316X.
* ↑ Nomenclàtor de la Toponímia Major de les Illes Balears
* ↑ Alcover, A.M.; Moll, F. de B.. Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1962. Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.. En aquesta referència es diu que és una variant d'Estadella o derivat d'Estela.
* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 5. Palma: Promomallorca, p. 104. ISBN 84-8661702-2.
# Leiocottus hirundo

Leiocottus hirundo és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids i l'única del gènere Leiocottus.

## Descripció

* Fa 25 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des del sud de Califòrnia (els Estats Units) fins al nord de la Baixa Califòrnia (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Hobson, E.S., W.N. McFarland i J.R. Chess, 1981. Crepuscular and nocturnal activities of Californian nearshore fishes, with consideration of their scotopic visual pigments and the photic environment. Fish. Bull. 79:1-30.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# S'Estanyol de Migjorn

S'Estanyol de Migjorn és un nucli urbà de la costa sud del terme de Llucmajor, Mallorca, situat entre la punta Plana i sa Ràpita.

## Territori

L'indret és pla i està constituït per una plataforma tabular d'estrats quasi horitzontals de molasses blanques (marès) de l'època miocena (terciari). La zona és solcada pel torrent de Garonda, que desemboca prop de la punta Plana, bloquejada per barres de dunes que afavoreixen l'estancament de l'aigua i possibilitaren la presència de vegetació d'aiguamoll. L'estanyol que s'hi forma, ple d'enderrocs (1990), explica l'origen del nom. El sòl característic és la terra bruna meridional desenvolupada sobre materials silicis. El clima és semiàrid, amb unes temperatures mitjanes anuals de 16-17 °C, 14,5 °C d'oscil·lació tèrmica i 400 mm de precipitació. Hi predomina el vent de ponent. Quant a la vegetació, el pi blanc ocupa la franja costanera de la punta Plana i la garriga d'ullastre i garballó, la zona de l'interior. L'àrea conreada, bàsicament de secà, es dedica al cultiu de l'ametler i dels cereals.

## Nucli urbà

Abans que es formàs el nucli de població, a principis del segle xx, només hi ha documentades nou barraques de pescadors (1885). Aquest nucli tengué origen en la parcel·lació de la possessió de Son Fideu, quan les famílies benestants de Llucmajor hi edificaren cases d'estiueig. La demanda d'habitatges de segona residència motivà la creació de les urbanitzacions de Son Reiners i de Son Bieló, sorgides de la parcel·lació de les possessions del mateix nom. Els plans parcials foren aprovats el 1968 i 1973 respectivament. La primera d'aquestes dues urbanitzacions engloba el nucli antic. La parròquia de Sant Jaume fou creada el 1957 i l'església, projectada per l'arquitecte Sebastià Gamundí Boscana, es bastí la dècada dels setanta a la urbanització de Son Reiners.
Pel que fa a la infraestructura, el llogaret disposa d'enllumenat públic (1950), telèfon (1990), aigua corrent i clavegueram (2010). Ocupa una superfície d'unes 30 ha i hi predominen els habitatges unifamiliars de segona residència. S'hi creà el Club Nàutic s'Estanyol (1970). Hi hagué intents d'ampliació així com de la construcció d'una central tèrmica a la possessió de s'Estelella que provocà un important rebuig de la població que aconseguí aturar ambdós projectes.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
# Megaphysa

Megaphysa és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae descrit per Achille Guenée el 1854. Conté només una espècie, Megaphysa herbiferalis, descrita pel mateix autor el mateix any, que es troba a Colòmbia i l'Equador.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 27 febrer 2019].
* ↑ Pitkin, Brian; Jenkins, Paul. «Megaphysa Guenée, 1854» (en anglès). Butterflies and Moths of the World. Londres: Natural History Museum, 05-11-2004.
* ↑ Savela, Markku. «Megaphysa Guenée in Boisduval & Guenée, 1854» (en anglès). Lepidoptera and Some Other Life Forms.
# Microchera

Microchera és un gènere d'ocells de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) que habita l'Amèrica Central.

## Taxonomia

Era considerat un gènere monotípic, amb l'espècie tipus, Microchera albocoronata com única especie. Estudis moleculars recents han propiciat la inclusió de dues espècies més, adés ubicades al gènere Elvira.
* Microchera albocoronata - colibrí de capell blanc.
* Microchera cupreiceps - colibrí maragda coronat.
* Microchera chionura - colibrí maragda cuablanc.

## Referències

* ↑ McGuire, Jimmy A; Witt, Christopher C; Altshuler, , Douglas L; Remsen, J V «Phylogenetic Systematics and Biogeography of Hummingbirds: Bayesian and Maximum Likelihood Analyses of Partitioned Data and Selection of an Appropriate Partitioning Strategy» (en anglès). Systematic Biology, 56, 5, 10 2007, pàg. Pages 837–856. DOI: https://doi.org/10.1080/10635150701656360 [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Hummingbirds» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. [Consulta: 12 octubre 2024].
# Microchirus azevia

Microchirus azevia és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des de Portugal fins al Senegal) i a la Mediterrània (Península Ibèrica i Algèria).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Leptopus

Leptopus és un gènere de plantes amb flors pertanyent a la família Phyllanthaceae. És l'únic gènere de la subtribu Leptopinae i comprèn 10 espècies distribuïdes per Àsia, Austràlia i Amèrica.

## Taxonomia

* Leptopus australis
* Leptopus chinensis
* Leptopus clarkei
* Leptopus cordifolius
* Leptopus emicans
* Leptopus fangdingianus
* Leptopus hainanensis
* Leptopus pachyphyllus
* Leptopus robinsonii

## Enllaços externs

* Leptopus Arxivat 2013-06-02 a Wayback Machine.
# Menceyat d'Anaga

Anaga era un dels nou menceyats en què fou dividida l'illa canària de Tenerife després de la mort del mencey Tinerfe, a l'època anterior a la conquesta de les illes per part de la Corona de Castella. Ocupava l'extensió dels actuals municipis de Santa Cruz de Tenerife i San Cristóbal de La Laguna. Els seus menceys foren Serdeto i Beneharo.

## Referències

* ↑ Conquista y antiguedades de las islas de la Gran Canaria y su descripción, con muchas advertencias de sus privilegios, conquistadores, pobladores, y otras particularidades en la muy poderosa isla de Tenerife Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine. (Trad.Spa :"La conquista e i reperti delle isole Gran Canaria con la loro descrizione, sui privilegi, i conquistatori, i coloni, e altre caratteristiche della potente isola di Tenerife")
# Menceyat d'Abona

Abona era un dels nou menceyats en què fou dividit l'illa canària de Tenerife després de la mort del mencey Tinerfe, a l'època anterior a la conquesta de les illes per part de la Corona de Castella. Ocupava l'extensió dels actuals municipis de Fasnia, Arico, Granadilla de Abona, San Miguel de Abona, Vilaflor així com a part de Arona i els seus menceys foren Atguaxoña i Adxoña (o Adjona).

## Referències

* ↑ Conquista y antiguedades de las islas de la Gran Canaria y su descripción, con muchas advertencias de sus privilegios, conquistadores, pobladores, y otras particularidades en la muy poderosa isla de Tenerife Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine. (Trad.Spa :"La conquista e i reperti delle isole Gran Canaria con la loro descrizione, sui privilegi, i conquistatori, i coloni, e altre caratteristiche della potente isola di Tenerife")
# Miguel Gustavo

Miguel Gustavo (Rio de Janeiro, 24 de març de 1922 - Rio de Janeiro, 22 de gener de 1972), de nom complet Miguel Gustavo Werneck de Sousa Martins, va ser un escriptor, periodista i compositor brasiler.
Nascut a Rio de Janeiro el 1922, va començar com a discjòquei de Radio Vera Cruz l'any 1941 i es va distingir com a compositor de jingles, a més d'haver compost èxits per a sambes i marchinhas.
El 1950, va continuar component jingles, entre els quals Casas da Banha, que va causar polèmica per haver utilitzat un extracte de la melodia Jesús, l'alegria dels homes de Johann Sebastian Bach.
El 1962 va compondre, amb Jorge Veiga, la cançó Brigitte Bardot (coneguda popularment com Brigitte Bardot-Bardot). Amb motiu de la Copa del Món de Futbol de 1970, va compondre l'himne Pra frente Brasil (és a dir, "Endavant Brasil") i la melodia es va convertir en un símbol de la Seleção i de l'ufanisme propagandista de la dictadura. El mateix any va compondre la cançó A saia, inspirada en Miriam Batucada.
Miguel Gustavo va morir l'any 1972, abans d'arribar als 50 anys, i està enterrat al cementiri de Caju.

## Més cançons

* 1952: Baião das Mulheres, Miguel Gustavo i João S. Guimarães
* 1953: Baião do Chofer, Miguel Gustavo
* 1956: A Dança Do Didu, Miguel Gustavo
* 1956: Boate Tra La Lá, Miguel Gustavo
* 1957: A Dança do Bidú, Miguel Gustavo
* 1957: A Fúria Louca de Jean Pouchard, Miguel Gustavo
* 1957: A Menina Canta, Miguel Gustavo
* 1957: Bem Vindo Seja, Miguel Gustavo
* 1958: Brabuletas de Brasília, Miguel Gustavo, Altamiro Carrilho i Carrapicho
* 1959: Baião Triste, Altamiro Carrilho i Miguel Gustavo
* 1962: Bacardy Chá-chá-chá, Miguel Gustavo
* 1970: Bloco Da Lua, Luiz Reis i Miguel Gustavo
* 1970: Brasil Eu Adoro Você, Miguel Gustavo

## Referències

* ↑ «Miguel Gustavo» (en portuguès brasiler). Dicionário Cravo Albin Da Música Popular Brasileira. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «Miguel Gustavo - 100 anos do autor de Pra frente Brasil» (en portuguès). Música & História, 24-03-2022. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Diniz, Sheyla. (tesi).
* ↑ Floriano, Raimundo. «MIGUEL GUSTAVO E O SESQUICENTENÁRIO DA INDEPENDÊNCIA» (en anglès), 12-11-2016. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ Vidigal, Raphael. «Jorge Veiga, ‘O Caricaturista do Samba’, encarnou o malandro carioca metido a grã-fino» (en portuguès brasiler). Itatiaia, 14-04-2022. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ Corti, Berenice «Lo "afro" en el jazz argentino: "Los blancos hacemos lo que podemos"». Actas del IX Congreso de la Rama Latinoamericana de la IASPM, 2010, pàg. 137.
* ↑ Rocco Junior, Ary José «“Todos juntos vamos, pra frente Brasil” – o futebol, os meios de comunicação, o público e o privado» (en portuguès). Revista Extraprensa, 3, 3, 02-12-2010, pàg. 756–771. DOI: 10.11606/extraprensa2010.77209. ISSN: 2236-3467.
* ↑ «Obra de Miriam Batucada é resgatada nas plataformas digitais» (en portuguès brasiler). Ziriguidum, 06-06-2020. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «Miguel Gustavo». music.metason.net. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Miguel Gustavo - Discografia Brasileira». discografiabrasileira.com.br. [Consulta: 5 juliol 2023].
# Txelovek s kinoaparàtom

Txelovek s kinoaparàtom (rus: Челове́к с киноаппара́том; literalment, en català, "L'home amb la càmera") és un documental mut i experimental, amb absència d'actors i sense una clara línia argumental filmat pel director rus Dziga Vértov l'any 1929. El film va ser editat per Ielizaveta Svílova (la parella del cineasta rus), que va contribuir a ordenar els diversos fragments que componen la cinta, eliminant-ne i afegint-ne de nous.
El film ha passat sobretot a formar part de la història del cinema per les múltiples i innovadores tècniques cinematogràfiques que Vertov va utilitzar, inventar i desenvolupar. Per exemple l'exposició múltiple, les seqüències accelerades (time-lapse), la càmera lenta, la congelació d'imatges, els jump-cut, la divisió de la pantalla, els angles oblics, els primers plans, el travelling, l'stop-motion i encara d'altres diversos enfocaments de càmera.

## Argument

Des de l'alba i fins a la posta de sol, el film descriu el transcurs d'un casual dia en una ciutat russa: el despertar dels primers obrers i les seves jornades laborals en fàbriques, ciutadans practicant diverses activitats esportives i del món del lleure i, en general, una nova i postrevolucionària societat russa que interacciona i es confronta amb les noves maquinàries que caracteritzen la vida moderna. Al llarg del film, un reporter proveït d'una càmera acompanya l'espectador i fa de fil conductor entre les diverses i independents escenes qüotidianes de les quals consta l'experimental documental.

## La pel·lícula

* Txelovek s kinoaparàtom.

## Bibliografia

* Feldman, Seth R. Dziga Vertov. A Guide to References and Resources. Boston: G. K. Hall, 1979. (anglès)
* Devaux, Frederique. L'Homme et la camera: de Dziga Vertov. CrisnÈe, Belgique: Editions Yellow Now, 1990. (francès)
* Nowell-Smith, Geoffrey. The Oxford history of World Cinema. Oxford; Nova York: Oxford University Press, 1996. (anglès)
* Tsivian, Yuri. Lines of Resistance: Dziga Vertov and the Twenties. editat i amb una introducció de Iuri Tsivian; textos en rus traduïts per Julian Graffy; recerca filmogràfica i biogràfica, Aleksandr Deriabin; ajudants de recerca, Oksana Sarkíssova, Sarah Keller, Theresa Scandiffio. Gemona, Udine: Le Giornate del cinema muto, 2004. (anglès)
* Manovich, Lev. "Database as a Symbolic Form". Cambridge: MIT Press, 2001. (anglès)

## Referències

* 1 2 Dziga Vertov. On Kinopravda. 1924, and The Man with the Movie Camera. 1928, in Annette Michelson ed. Kevin O'Brien tr. Kino-Eye : The Writings of Dziga Vertov, University of California Press, 1995.
* 1 2 Bradshaw, Peter. «Man With a Movie Camera review – visionary, transformative 1929 experimental film» (en anglès). The Guardian, 30-07-2015.

## Enllaços externs

* Txelovek s kinoaparàtom on the Reviews of the Rare and Obscure by John DeBartolo (anglès)
* Roland Fischer-Briand on the Storyboard (anglès)
* Listed as one of the Great Movies Arxivat 2012-10-01 a Wayback Machine. by Roger Ebert (anglès)
# Botiga Open

La Botiga Open és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una botiga que antigament formava part de la botiga, també catalogada, Llens, de composició simètrica. S'independitzà i es formà aquesta, també de composició simètrica respecte a l'entrada de l'edifici d'habitatges, de llinda planera i de més alçada que els accessos a la botiga (com a passadissos que donen la volta al nucli d'escales abans esmentat). El material és un tractament continu d'alumini grecat col·locat verticalment respecte al carrer (vorera). Aquest tractament retalla les obertures i a l'arribar a la vorera descansa sobre un rivet de pedra que l'envolta i que continua vers l'anterior. A més, aquest rivet descansa sobre un petit sòcol de pedra fosca. Les parts superiors de les portes de la botiga són per col·locar-hi els rètols (restant una mica despenjada la composició).

## Referències

* ↑ «Botiga Open». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Libèl·lula baixista

Una Libèl·lula baixista (en anglès: Bearish hanging man; en japonès: tonba) és una espelma japonesa formada per una única espelma que indica un possible final de tendència alcista; rep aquesta denominació perquè l'espelma tindria una forma "similar" a la d'una libèl·lula. Es produeix poc sovint just al capdamunt d'una tendència alcista, però és un avís que la tendència alcista s'està esgotant. En tot cas és un senyal més fiable que no pas el Penjat baixista o l'Estel fugaç baixista.

## Criteri de reconeixement

* Apareix al capdamunt, o molt a prop del capdamunt, d'una tendència alcista
* Té un cos petit, i aquest està situat per damunt de la tendència alcista prèvia. El color del cos no és rellevant.
* L'ombra de l'espelma martell ha de ser, com a mínim, el doble que el cos de l'espelma.
* No hi ha (o és ínfima) ombra superior.

## Explicació

El penjat baixista és una espelma de canvi de tendència perquè assenyala la resistència superior del mercat. La tendència prèvia alcista ha continuat, però els bears han aparegut amb força, essent capaços de crear la llarga ombra inferior, i malgrat que al final els bulls han aconseguit tancar la sessió amb un nou màxim, la forta presència dels bears després del rally alcista s'ha fet evident, mostra que els bears estan començant a atacar amb força i que la tendència alcista està arribant, o està a punt d'arribar, a la seva fi.

## Factors importants

Idealment, el punt determinant és que l'ombra inferior sigui el doble, o el triple, del cos, que és l'evidència de la força dels bears; en el món real però, aquesta condició pot no donar-se. La libèl·lula baixista és un senyal baixista més potent que no pas el penjat baixista, per bé que si el cos del penjat és negre és una mostra més de la força baixista que tenen els bears, doncs els bulls no han pogut recuperar el terreny perdut. Tot i així la confiança d'aquest patró és baixa i és imprescindible acompanyar el senyal amb altres confirmacions dels indicadors tècnics, d'espelmes -una llarga espelma negra l'endemà-, o de gràfics, com ara un trencament de línia de tendència, un gap baixista o un tancament inferior l'endemà.

## Bibliografia

* «Bearish Dragonfly Doji». Candlesticker. [Consulta: 5 maig 2011].
# Silver Lake (Carolina del Nord)

Silver Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 6.853 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Silver Lake tenia 5.788 habitants, 2.280 habitatges i 1.566 famílies. La densitat de població era de 340,7 habitants per km².
Dels 2.280 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 31,3% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 35,1% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 7,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.732 $ i la renda mediana per família de 49.434 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.631 $ mentre que les dones 22.444 $. La renda per capita de la població era de 19.609 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 9,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Silver Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Silver Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# CalDAV

CalDAV (o extensió de WebDAV) és un estàndard de la xarxa internet que permet els usuaris d'accedir a informació de planificació de calendari en un servidor remot. CalDEV és una extensió de les especificacions de WebDAV (protocol basat en HTTP adreçat a manipulació de dades) i empra el format de dades iCalendar. El protocol d'accés està definit per la recomanació RFC 4791. Extensions a CalDAV per a programació automàtica també està definida per RFC 6638.

## Especificacions

* CalDAV permet l'accés de múltiples clients a la mateixa informació.
* CalDAV organitza les dades (events, tasques, notes…) amb una arquitectura de directoris (col·leccions).
* El control d'accés s'empra ACL (Llista de control d'accés) per a poder visualitzar, editar, esborrar, etc.
* ELs servidors han de suportar el protocol "WebDAV Access Control Protocol" (RFC 3744).

## Programaris que empren CalDAV
### Client

* Sobre Android (CalDAV Tasksync, CalDAV-Sync, CalendarSync, DAVdroid,iCal Import/Export
* Sobre Windows (Outlook, eM Client)
* Sobre Linux (Evolution, Sunbird, Thunderbird)

### Servidor

* Apple Darwin Calendar Server, Atmail (des de versió 6.0), Baikal Lightweight CalDAV+CardDAV server, Bedework (ehemals UWCalendar), Bynari Collaboration Suite, Chandler server (Cosmo), CommuniGate Pro des de versió 5.2, Cyrus IMAP server since version 2.4.17, DAViCal, DPCalendar, DavMail, Daylite CalDAV Server, Dingo Calendar Server, EGroupware Since version 1.6, EVO Mail Server, Fabasoft Folio Cloud, Google Calendar, Horde Groupware, Icewarp-E-Mail-Server Since version 8.x, Kerio Connect, Nextcloud, Open-Xchange, Oracle Beehive, Oracle Siebel CRM, Oracle Communications Calendar Server, ownCloud, Radicale (CalDAV), SOGo, SabreDAV, Scalix, Sun Java Calendar Server, Synovel CollabSuite, Xandikos, Yahoo Calendar, Zarafa des de la versió 6.30.0, Zimbra des de versió 4.5, mod caldav, sync!Egw

## Referències

* ↑ Lisa, Dusseault,; Bernard, Desruisseaux,; Cyrus, Daboo,. «Calendaring Extensions to WebDAV (CalDAV)» (en anglès). https://tools.ietf.org.+[Consulta: 22 setembre 2017].
* ↑ «What is CalDAV - Wiki» (en anglès). http://www.uk.forgetaboutit.net.+[Consulta: 22 setembre 2017].
* ↑ «What is the difference between iCalendar and CalDav?» (en anglès). https://stackoverflow.com.+[Consulta: 22 setembre 2017].

## Vegeu també

* CardDAV, Ampache