OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jakob von Uexküll

Jakob Johann von Uexküll (* Keblaste, Estònia, 8 de setembre de 1864 - Capri, 25 de juliol de 1944) va ser un biòleg i filòsof alemany del Bàltic. Va ser un dels pioners de l'etologia abans de Konrad Lorenz i és famós sobretot per l'ús del concepte Umwelt, que pot traduir-se com món perceptiu, medi ambient o entorn, i fa referència a allò que percep un ésser viu d'allò que l'envolta i amb què es relaciona.
Va ser un biòleg amb grans realitzacions en els camps de la fisiologia muscular i cibernètica de la vida. "Considerat un dels màxims zoòlegs del segle xx i un dels fundadors de l'ecologia, va ser privat del seu patrimoni durant la Primera guerra Mundial. Abans ja havia estat investigador lliure a Heidelberg i després a la Reserva zoològica de Nàpols, quan va conquerir una discreta reputació científica per les seves investigacions sobre la fisiologia i el sistema nerviós dels invertebrats.
Estudis posteriors com els de Kalevi Kull, connecten els estudis de von Uexküll amb algunes àrees de la filosofia com la fenomenologia i l'hermenèutica, influenciant en els treballs dels filòsofs Martin Heidegger, José Ortega y Gasset, Maurice Merleau-Ponty, Ernst Cassirer, Gilles Deleuze i Félix Guattari, entre d'altres.

## Obres

* Leitfaden in das Studium der experimentellen Biologie der Wassertiere (1905)
* Umwelt und Innenwelt der Tiere (1909)
* Bausteine zu einer biologischen Weltanschauung. Gesammelte Aufsätze, herausgegeben und eingeleitet von Felix Gross (1913)
* Biologische Briefe an eine Dame (1920)
* Staatsbiologie: Anatomie-Physiologie-Pathologie des Staates (1920)
* Theoretische Biologie (1920)
* Natur und Leben (1928)
* Die Lebenslehre (1930)
* Streifzüge durch die Umwelten von Tieren und Menschen: Ein Bilderbuch unsichtbarer Welten (1934)
* Niegeschaute Welten. Die Umwelten meiner Freunde. Ein Erinnerungsbuch (1936)
* Der unsterbliche Geist in der Natur. Gespräche (1938)
* Bedeutungslehre (1940)
* Der Stein von Werder (1940)
* Die ewige Frage: Biologische Variationen über einen platonischen Dialog (1944)
# Colibrí de Cuvier

El colibrí de Cuvier (Phaeochroa cuvierii) és una espècie d'ocell de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) i única espècie del gènere Phaeochroa, si bé ha estat inclòs a Campylopterus. Habita boscos i matolls del vessant mexicà del Carib, des del nord de Chiapas, per Belize, nord-est, centre i sud de Costa Rica, Panamà i zona costanera del nord de Colòmbia.
# Hopfenbach

L'Hopfenbach és un afluent del riu Ammersbek a l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya. Neix a la reserva natural del Stellmoor-Ahrensburger Tunneltal i desemboca a Ahrensburg a l'Aue que desguassa via l'Alster via l'Elba al Mar del Nord. La vall i el riu van excavar-se a la darrera edat glacial, fa uns 18.000 anys a la fi del Plistocè, quan l'aigua fosa escolava sota la glacera vers la tundra que començava un poc més al sud amunt de l'actual nucli de Rahlstedt. En alemany la vall es diu Tunneltal el que significa «vall túnel» com que formava durant l'edat glacial un túnel sota la glacera.
* L'aiguabarreig de l'Hopfenbach (dreta, primer pla) amb l'Ammersbek (segon pla)
* L'Hoppenbek a l'Auewanderweg
* L'estany-font de l'Hopppenbek al carrer Brauner Hirsch

## Referències

* ↑ Flussgebietsgemeinschaft Elbe (FGG Elbe), Arbeitsgemeinschaft für die Reinhaltung der Elbe, Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine.
# Pere Sunyer (humanista s. XVI)

Pere Sunyer (Barcelona ?, segle XVI), fou catedràtic d'humanitats de la Universitat de Barcelona i company de Joan Cassador, Joan Dorda i Pere Antoni Pi. Va escriure Terra, dialogus in gratiam puerorum editus, editada a Barcelona (Impremta de Petrus Malus, 1574), una obra teatral amb finalitats pedagògiques, i en el pròleg de la qual Sunyer proposava la restauració de l'ortografia llatina adaptant-la a les làpides romanes descobertes recentment. Terra imita els Dialogi de Jean Tixier de Ravisi; inclou diàlegs entre l'Home i la Terra; entre les dones Mariamnes, Nicaula, Minerva i Elissa; entre Pobresa i Fortuna, i discursos dels herois Hèctor, Aquil·les i Samsó. Hi figuren poemes llatins laudatoris de Cassador, Dorda i Pi.

## Referències

* 1 2 Mariàngela Vilallonga. Studia humanitatis
* ↑ Joaquín Pascual Barea, «Neo-Latin Drama in Spain, Portugal and Latin-America». Neo-Latin Drama and Theatre in Early Modern Europe. Leiden/Boston: Brill, 2013, 545-631 (pàg. 593-594).

## Bibliografia

* Vilallonga, Mariàngela «Pere Sunyer. Biografia». Studia Humanitatis. Biblioteca Digital. Universitat de Girona [Girona] [Consulta: 1r gener 2016].
# Giovanni Antonio Serbelloni

Giovanni Antonio Serbelloni (Milà, 1519 - Roma, 18 de març de 1591) va ser un cardenal italià, bisbe emèrit de Novara i degà del Col·legi dels Cardenals.

## Biografia

Era fill de Giampiero Serbelloni i de Elisabetta Rainoldi. Era nebot del Papa Pius IV i cosí dels cardenals Carles Borromeo i Mark Sittich von Hohenems.

## Bisbat

Triat bisbe de Foligno, el 7 de maig de 1557, on va exercir el seu prelat fins a 1560. El 31 de gener, el seu oncle, el Papa Pius IV el nomena cardenal, rebent la birreta cardinalícia i el títol de cardenal-presbíter pro hac vice de San Giorgio in Velabro el 14 de febrer. Aquell mateix any, passa a ser el bisbe de Novara.

## Cardenalat

El 1565, passa al títol de Santa Maria dels Àngels, retenint el de San Giorgio in Velabro. El 1570, va passar al títol de San Pietro in Vincoli, després al de San Clemente i al de Sant'Angelo in Pescheria pro hac vice, on roman fins a 1577.
El 1574, es trasllada a la diòcesi de Novara. El 1577, passa al títol de Santa Maria in Trastevere.
Va passar per l'orde dels cardenals-bisbes i va rebre la suburbicària de Sabina el 9 de juliol de 1578. El 5 d'octubre, assumeix la suburbicària de Palestrina. El 1583, assumeix la suburbicària de Frascati, on queda fins a 1587, quan assumeix la suburbicària de Porto i Santa Rufina.
Passa per la suburbicària d'Òstia-Velletri el 2 de març de 1589, quan és nomenat Degà del Col·legi Cardenalici.

## Conclaves

* Conclave de 1565–1566 - va participar en l'elecció de Pius V.
* Conclave de 1572 - va participar en l'elecció de Gregori XIII.
* Conclave de 1585 - va participar en l'elecció de Sixt V.
* Conclave de setembre de 1590 - va participar com a degà en l'elecció de Urbà VII.
* Conclave de la tardor de 1590 - va participar com a degà en l'elecció de Gregori XIV.

## Bibliografia

* Chacón, Alfonso. Vitae et res gestae Pontificum romanorum et S.R.E. Cardinalium (en latim). Roma: Tomus Tertius, 1677.
* Cardella, Lorenzo. Memorie storiche de' cardinali della Santa Romana Chiesa (en italiano). Roma: Stamperia Pagliarini, 1793.

## Referències

* 1 2 «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of January 31, 1560». [Consulta: 5 maig 2020].
* 1 2 3 «Giovanni Antonio Cardinal Serbelloni [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ George L. Williams,Papal Genealogy: The Families And Descendants Of The Popes (2004), p. 85.
# Estàbia

Estàbia o Estàbies (en llatí, Stabia o Stabiae; en grec, Στάβιαι) va ser una ciutat de la Campània, situada al peu de les muntanyes Lactarius a uns 6 km al sud de Pompeia i a un o dos km de la mar.
Apareix esmentada per primera vegada a la Guerra social (91 aC-87 aC) quan el general samnita Gai Papi Mútil la va ocupar l'any 90 aC, però Sul·la la va recuperar l'any següent (89 aC) i la va destruir completament. No va ser reconstruïda i segons Plini el Vell en la seva època era un poblet senzill, i el seu nom no apareix en cap altre geògraf ni historiador. Ovidi però, diu que era un lloc on els rics hi construïen les seves vil·les. Plini el Vell va anar a casa del seu amic Pomponià, que tenia una vil·la en aquell loc per contemplar l'erupció del Vesuvi que va destruir Pompeia l'any 79, i on va morir ofegat per les emanacions del volcà. La ciutat va ser destruïda per l'erupció, però no tant completament com Pompeia i Herculà, de manera que va tornar a ser habitada però no va arribar mai a adquirir importància. El seu nom apareix a la Taula de Peutinger i s'ha conservat a la moderna Castellammare di Stabia, a la vora de l'antiga ciutat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stabiae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854. [Consulta: 19 abril 2023].

## Galeria

* Villa Arianna.
* Entrada de Villa Arianna
* Atri de Villa de San Marco.
* Impluvium de Villa Arianna.
* Escala.
* Mosaic.
* Villa San Marco.
* Villa San Marco.
* Villa San Marco.

## Vegeu també

* Excavacions arqueològiques d'Estàbia
# Cohomologia de De Rham

A l'entorn de la geometria diferencial, les formes diferencials a la varietat diferenciable que són derivades exteriors es diuen exactes, i les formes tals que les seves derivades exteriors són 0 es diuen tancades (vegeu formes diferencials tancades i exactes).
Les formes exactes són tancades, així que els espais vectorials de k-formes juntament amb la derivada exterior són un complex de cocadenas. Els espais vectorials de les formes tancades mòdul les formes exactes es diuen els grups de cohomologia de de Rham'. El producte falca dota la suma directa d'aquests grups amb una estructura d'anell.
El teorema de de Rham, provat per Georges de Rham el 1931, estableix que per a una varietat diferenciable compacta orientable M, aquests grups són isomorfs com espais vectorials reals amb els grups de cohomologia singular H $^p$ (M; R). A més, els dos anells de cohomologia són isomorfs (com anell graduat). El teorema de Stokes generalitzat és una expressió de la dualitat entre la cohomologia de de Rham i l'homologia de cadenes complexes.

## Formes harmòniques

Per a la varietat diferenciable M, es pot equipar amb alguna mètrica de Riemann auxiliar. Llavors el laplacià Δ, definit per
    * d * d+d * d *
usant la derivada exterior i el dual de Hodge defineix un operador diferencial lineal homogeni (en graduació) que actua sobre l'àlgebra exterior formada per les formes diferencials: podem mirar la seva acció a cada component de grau p per separat.
Si M és compacte i orientat, la dimensió del seu nucli que actua sobre l'espai de p-formas és llavors igual (per la teoria de Hodge) a la del grup de cohomologia de de Rham de grau p: el laplacià selecciona una manera harmònica única en cada classe de cohomologia de formes tancades, en particular l'espai de tot les formes p-harmòniques a M és isomorf a H $^p$ (M; R).

## Bibliografia

* Frank Warner, Foundations of differentiable manifolds and Lie groups, Springer-Verlag, 1983
# Hopkinson Smith

Hopkinson Smith (Nova York, 1946) és un llaütista estatunidenc, especialitzat en música antiga.
Nascut a Nova York, es graduà a Harvard en Música (Tesis The pavans of Daniel Bacheler). L'any 1973 anà a Europa a estudiar amb Emili Pujol, un gran pedagog en la tradició artística catalana, i amb Eugen Dombois, professor de la Schola Cantorum Basiliensis, que l'influencià amb el seu sentit d'unitat entre intèrpret, instrument i període històric.
En la dècada de 1970, Hopkinson Smith va formar part del grup Hespèrion XX fundat per Jordi Savall, amb el que col·laborà 10 anys practicant música de cambra, fet que fou un creatiu complement al seu treball com a solista.
Des de mitjans de la dècada de 1980, Hopkinson Smith s'ha centrat a interpretar com a solista música per antics instruments de corda pinçada, incloent-hi la Viola de mà (vihuela), llaüt renaixentista i barroc, tiorba, i guitarres renaixentistes i barroques.
Amb els seus recitals i més de 20 gravacions com a solista, ha descobert i donat vida a múltiples obres de música antiga. Les seves gravacions de llaüt de Sonates i partites per a violí sol de Johann Sebastian Bach han estan reconegudes per la revista Gramophone.
Internacionalment reconegut com una personalitat en l'àmbit de la música antiga i un dels llaütistes més importants del món, Hopkinson Smith fa concerts i classes magistrals a Europa, Àsia, Austràlia i Amèrica. Viu a Basilea, Suïssa, on és professor de la Schola Cantorum Basiliensis i ha format músics com Rolf Lislevand, Xavier Díaz-Latorre o el granollerí Rafel Sala.

## Referències

* ↑ The pavans of Daniel Bacheler by Hopkinson Smith; Honors thesis - Harvard, 1972.
* ↑ «Bach: Sonatas and Partitas (Review)». Gramophone Review. John Duarte - Gramophone - July 2000. Arxivat de l'original el 2016-04-07. [Consulta: 17 juny 2010].
* ↑ Diari 9 el nou. nº. 3056, de 28 de setembre de 2020, pàg.24

## Enllaços externs

* http://www.hopkinsonsmith.com/
# James Van Allen

James Alfred Van Allen ( Mount Pleasant, Iowa, 7 de setembre de 1914 - Iowa City, Iowa, 9 d'agost de 2006) fou un físic estatunidenc. Professor i director de l'Institut de Física de la Universitat d'Iowa des del 1951, va dur a terme investigacions sobre física nuclear, sobre els raigs còsmics i sobre la física atmosfèrica.
Va descobrir l'existència de dues zones de radiació d'alta energia que circumden la Terra, anomenades en el seu honor cinturons de Van Allen, l'origen de les quals es troba probablement en les interaccions del vent solar i dels raigs còsmics amb els àtoms constituents de l'atmosfera.
Va col·laborar igualment en el disseny dels primers satèl·lits artificials estatuniencs (Explorer) i va participar en els programes d'investigació planetària associats a les missions de la NASA Apol·lo, Mariner i Pioneer. Entre altres guardons va rebre la medalla Hickman, de la Societat Americana de Coets i el premi de l'Acadèmia de les Ciències de Washington. També va rebre la medalla d'or de la Royal Astronomical Society el 1978 i el Premi Crafoord el 1989 pels seus treballs astrofísics.
Va morir al 'University Hospital d'Iowa (EUA), el 9 d'agost de 2006, gairebé amb 92 anys, després de patir una insuficiència cardíaca.

## Enllaços externs

* Documents de James Van Allen de la Universitat d'Iowa Col·leccions Especials i Arxius de la Universitat introducció a la col·lecció, i recerca d'ajuda. Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Arxivat 2016-10-27 a Wayback Machine. Col·lecció digital de documents James Van Allen a la Biblioteca Digital Iowa. (anglès)
* Històries de la ciència - Homenatge a Van Allen
# Petróvskoie (Izmàlkovo)

* Per a altres significats, vegeu «Petróvskoie».
Petróvskoie (en rus: Петровское) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 53 habitants. Pertany al districte rural d'Izmàlkovo.

## Referències

* ↑ Ведомости Верховного Совета РСФСР № 22 1960
# Uiedinenia

Uiedinenia (rus: О́стров Уедине́ния, óstrov Uiedinénia; en noruec: Ensomheden) és una illa situada a la part central del mar de Kara, aproximadament a mig camí entre Nova Terra i la Terra del Nord. Sovint és anomenada illa Einsamkeit, Lonely Island o Solitude Island als mapes anglesos. Pertany al krai de Krasnoiarsk de la Federació Russa.

## Geografia

L'illa és àrida i gelada durant els mesos d'hivern, però a l'estiu hi creix una mica de vegetació de tundra. Fa 18,5 quilòmetres de llargada i té una superfície de 20 km². En comparació amb altres illes àrtiques és plana i baixa, amb alguns pantans i petits llacs i un llarg cordó litoral a la costa nord-est. El seu punt més alt és de tan sols 30 msnm.
A causa de la seva ubicació extrema al nord, el temps és desolador i sever i el mar que envolta Uedineniya està cobert de gel a l'hivern. Els bancs de gel es troben habitualment fins i tot a l'estiu.
Les masses terrestres més properes són les illes Izvesti TSIK, situades a uns 150 km al sud-sud-est, mentre que la Sibèria continental es troba a uns 280 quilòmetres al sud-sud-est.

## Història

L'illa va ser descoberta el 26 d'agost de 1878 per l'explorador noruec Edvard Holm Johannesen, que la va anomenar illa Ensomheden —"solitud" en noruec —a causa del seu aspecte desolat i la seva ubicació aïllada a l' Àrtic.

## Referències

* ↑ Nicholas II Land, Bulletin of the American Geographical Society Vol. 46, No. 2 (1914), pp. 117-120
* ↑ «Ostrov Uyedineniya». Mapcarta. [Consulta: 9 novembre 2016].
* ↑ Nordenskiöld, Adolf Erik. The voyage of the Vega round Asia and Europe: with a historical review of previous journeys along the north coast of the Old world. London: Macmillan and Co., 1881, p. 335.
# Goa (desambiguació)

«Goa» té aquests significats:
* Goa, estat de l'Índia
* Goa Portuguesa, antiga colònia portuguesa part de l'Índia Portuguesa.
* Goa (ciutat)
* Nova Goa
* Goa Vella o Goa Velha
* Districte de Goa
* Districte de North Goa
* Districte de South Goa
* Goa (Filipines)
* Goa (Botswana)
* Goah, Pakistan.
# Brookesia

Brookesia és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos de la família dels camaleònids endèmic de l'illa de Madagascar.
Mesura com a mitjana uns 10 cm en la seva etapa adulta, i són considerats els camaleons més petits del món. El representant més petit és Brookesia micra, amb 1,5 cm, que té com a hàbitat l'illa de Nosy Hara (Madagascar).
La majoria dels representants d'aquest gènere solament tenen nom científic i van ser descoberts als últims 30 anys i no tenen noms comuns. Aquest gènere habita regions de molt difícil accés i, a causa de la seva petita mida, no han estat objecte d'un profund estudi a comparació dels seus parents de major grandària. Existeixen 25 espècies reconegudes en aquest gènere.

## Taxonomia

Hi ha reconegudes les següents espècies:
* Brookesia ambreensis (Raxworthy i Nussbaum, 1995)
* Brookesia antakarana (Raxworthy & Nussbaum, 1995)
* Brookesia bekolosy (Raxworthy & Nussbaum, 1995)
* Brookesia betschi (Brygoo, Blanc i Domergue, 1974)
* Brookesia bonsi (Ramanantsoa, 1980)
* Brookesia brunoi (Crottini et al., 2012)
* Brookesia brygooi (Raxworthy & Nussbaum, 1995)
* Brookesia confidens Glaw, Köhler, Townsend & Vences, 2012
* Brookesia decaryi (Angel, 1939)
* Brookesia dentata (Mocquard, 1900)
* Brookesia desperata Glaw, Köhler, Townsend & Vences, 2012
* Brookesia ebenaui (Boettger, 1880)
* Brookesia exarmata (Schimmenti i Jesu, 1996)
* Brookesia griveaudi (Brygoo, Blanc & Domergue, 1974)
* Brookesia karchei (Brygoo, Blanc & Domergue, 1970)
* Brookesia lambertoni (Brygoo & Domergue, 1970)
* Brookesia lineata (Raxworthy & Nussbaum, 1995)
* Brookesia lolontany (Raxworthy & Nussbaum, 1995)
* Brookesia micra Glaw, Köhler, Townsend & Vences, 2012
* Brookesia minima (Boettger, 1893)
* Brookesia nana (Glaw et al., 2021)
* Brookesia nasus (Boulenger, 1887)
* Brookesia perarmata (Angel, 1933)
* Brookesia peyrierasi (Brygoo & Domergue, 1974)
* Brookesia stumpffi (Boettger, 1894)
* Brookesia superciliaris (Kuhl, 1820)
* Brookesia therezieni (Brygoo & Domergue, 1970)
* Brookesia thieli (Brygoo & Domergue, 1969)
* Brookesia tristis Glaw, Köhler, Townsend & Vences, 2012
* Brookesia tuberculata (Mocquard, 1894)
* Brookesia vadoni (Brygoo & Domergue, 1968)
* Brookesia valerieae (Raxworthy, 1991)

## Referències

* 1 2 «Brookesia». Reptile Database. Uetz, P. & Jirí Hošek. [Consulta: 5 novembre 2014].
* ↑ Radio Bío-Bío. «Científicos descubren el camaleón más diminuto del mundo: Es más pequeño que una uña», 15-02-2012. [Consulta: 15 febrer 2012].
* ↑ Glaw F, Köhler J, Townsend TM, Vences M. Rivaling the World's Smallest Reptiles: Discovery of Miniaturized and Microendemic New Species of Leaf Chameleons (Brookesia) from Northern Madagascar. PLoS ONE 2012; 7(2): e31314.
* ↑ Angelica Crottini, Aurélien Miralles, Frank Glaw, D. James Harris, Alexandra Lima & Miguel Vences. 2012. Description of a new pygmy chameleon (Chamaeleonidae: Brookesia) from central Madagascar. Zootaxa(3490): 63–74.
# Fallides de Felip IV

Les fallides de Felip IV van ser les fallides de la hisenda del rei Felip IV de Castella.
Les dificultats de tresoreria van ser una constant de tot el regnat, caracteritzat per la consciència de l'anomenada decadència espanyola i la crisi general del segle XVII, així com pels precedents de les fallides dels regnats anteriors.
Les suspensions de pagaments es van fer el 1627, 1647, 1652 i 1662. L'acumulació de dèbits i impossibilitat de cancel·lar portaven periòdicament a decretar la fallida, reconvertint el deute flotant en deute consolidat o juros. Si bé la fallida de 1627 va afectar de forma molt important a tot el sistema financer internacional, la de 1647 només el va afectar indirectament, atès que la descomposició de l'Imperi Espanyol ja li havia fet perdre pràcticament tot crèdit.

## Vegeu també

* Història econòmica d'Espanya
* Fallides de Felip II
* Fallides de Felip III
* Crisi de deute

## Notes

* ↑ Juan Antonio Sánchez Belén (1996) Los Austrias Mayores, pàg. 69
* ↑ Judíos o cristianos, pàg. 135.
# Cohn (cràter)

Cohn és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18,3 km de diàmetre. Porta el nom de Carola Cohn (1892-1964), artista i escriptora australiana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Cohn». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Homotopia

    Nota: L'article pot necessitar alguna petita correcció
En topologia, la noció d'homotopia recull l'ideal de què gaudeix la topologia de ser la geometria del full d'hule , és a dir, deformable. Dues aplicacions contínues d'un espai topològic en un altre es diuen homotòpiques (del grec homos = mateix i topos = lloc) si una d'elles es pot "deformar contínuament" en l'altra.
Una aplicació notable de l'homotopia és la definició dels grups homotòpics i cohomotòpics, invariants importants en la topologia algebraica.

## Definició formal

Dues aplicacions contínues $f,g:X\to Y$ es diuen homotòpiques si hi ha una altra aplicació (contínua també) $H:X\times [0,1]\to Y$ tal que:
    $H(x,0)=f(x)\,$
    $H(x,1)=g(x)\,$
Un exemple important és considerar les diferents classes (homotòpiques) de mapatges del cercle a un espai $X$
    $S^{1}\to X\,$
l'estructura resultant és l'importantíssim grup fonamental.

## Tipus homotòpics

Es diu que dos espais X , Y són del mateix tipus homotòpic , si hi ha un parell d'aplicacions $X{\stackrel {f}{\to }}Y$ i $Y{\stackrel {g}{\to }}X$ tals que $g\circ f$ i $f\circ g$ són homotòpiques de $Id_{X}$ i $Id_{Y}$ respectivament.
Sol ser utilitzat el símbol: $f\simeq g$, per indicar que els objectes f i g són homotòpics .
Com a exemples, una 1-esfera i un tor sòlid tenen el mateix tipus homotòpic. La superfície del toro amb un "disc remogut" té el mateix tipus homotòpic que un producte cartesià de dues 1-esferes (bouquet de dos cercles).

## Referències

* ↑ «algebraic topology - Path homotopy and separately continuous functions». Mathematics Stack Exchange.
* ↑ «Homotopy | mathematics» (en anglès). [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ Allen., Hatcher. Algebraic topology. Cambridge: Cambridge University Press, 2002, p. 185. ISBN 9780521795401. OCLC 45420394.

## Bibliografia

* Armstrong, M.A.. Basic Topology. Springer, 1979. ISBN 978-0-387-90839-7.
* Michiel Hazewinkel (ed.). Homotopy. Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4.
* Michiel Hazewinkel (ed.). Isotopy (in topology). Encyclopedia of Mathematics (en anglès). Springer, 2001. ISBN 978-1-55608-010-4.
* Spanier, Edwin. Algebraic Topology. Springer, December 1994. ISBN 978-0-387-94426-5.
# James Vanlandschoot

James Vanlandschoot (Bruges, 26 d'agost de 1978) és un ciclista belga, que va ser professional del 2001 fins al 2015.

## Palmarès

* 2000
* 1r a la Dos dies del Gaverstreek i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Triptyque des Monts et Châteaux

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Petrúixino

«Petrúixino» té aquests significats:
* Petrúixino (Koltxúguino), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Petrúixino (Sóbinka), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia