OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amo tu cama rica

Amo tu cama rica és una pel·lícula espanyola de 1992, dirigida per Emilio Martínez Lázaro. Es tracta d'una comèdia on els protagonistes són els joves

## Argument

Pedro (Pere Ponce) se sent incomprès per les dones. En l'amor és lent, però insegur. Sara (Ariadna Gil) acaba d'acabar la carrera de veterinària i té un èxit professional raonable. Ell encara no ha definit el seu futur. Tots dos són cordials, tenen amics. No discuteixen amb els pares. No discuteixen amb ningú. Només es barallen entre ells. Ells són el seu únic problema, però també la seva única solució...

## Repartiment

* Pere Ponce: Pedro
* Ariadna Gil: Sara
* Cassen: pare
* Lina Canalejas: mare
* Javier Bardem: Antonio
* Ayanta Barilli: Inés
* Juan Botella: Jaime
* Roberto Cairo: Servidor
* Begoña Cano-Manuel: Ana
* Carmen Curra: Susi
* Gabriel Garbisu: Carlos
* Ramón Goyanes: Javi
* Cayetana Guillén Cuervo: Lola

## Comentaris

Aquesta pel·lícula va llançar la carrera de Ariadna Gil, que va obtenir el Premi Ondas 1992 a la millor Actriu pel seu paper, el Fotogramas de Plata 1992 a la millor actriu així com el Premi del Festival de Peníscola de 1992.
La pel·lícula va obtenir així mateix el premi més important d'aquest últim festival: el Premi Calabuig a la Millor Pel·lícula. Va ser un èxit de crítica i públic, superant els 216.000 espectadors

## Referències

* ↑ Amo tu cama rica, Fotogramas
* ↑ 'Amo tu cama rica', una película donde los jóvenes son los protagonistas, El País, 16 d'abril de 1991
* ↑ PRISA crea los Premios Ondas de la Música, El País, 1 de maig de 1992
* ↑ 'Belle Epoque' triunfa en los Fotogramas de Plata 1992, El País, 9 de març de 1993

## Enllaços externs

* Amo tu cama rica a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Viddalba

Viddalba (gal·lurès Vidda 'ecchja) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 1.719 habitants. Es troba a la regió de Gal·lura. La parla pròpia del municipi és el gal·lurès, tot i que és situat administrativament a la zona de parla sassaresa. És compost per les fraccions de Giùncana, Tungoni, L'avru, Li Reni i Giagazzu. Limita amb els municipis d'Aggius (OT), Badesi (OT), Bortigiadas (OT), Santa Maria Coghinas, Trinità d'Agultu e Vignola (OT) i Valledoria.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Agostino Mario Ara | Llista cívica |
# Rinaldo Fioramonte Martino

Rinaldo Fioramonte Martino (Rosario, 6 de novembre de 1921 - Buenos Aires, 15 de novembre de 2000) fou un futbolista argentí de la dècada de 1940.
Martino fitxà per San Lorenzo de Almagro el 1941 amb 19 anys. El 1949 marxà a la Juventus FC de Torí. També jugà a Nacional de Montevideo i Boca Juniors.
Fou internacional amb la selecció argentina, amb la qual guanyà la Copa Amèrica de futbol de 1945 i 1946. També jugà un partit amb Itàlia.

## Palmarès
### San Lorenzo

* Lliga argentina de futbol: 1946

### Juventus FC

* Lliga italiana de futbol: 1949-50

### Nacional

* Lliga uruguaiana de futbol: 1950, 1952

### Argentina

* Copa Amèrica de futbol: 1945, 1946

## Referències

* ↑ «Futbol Factory profile (castellà)». Arxivat de l'original el 20 d'octubre 2007. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ Player profile (italià)
* 1 2 3 Rinaldo Martino, el golazo de América, El Gráfico
* ↑ rsssf: Copa Amèrica 1945
* ↑ rsssf: Copa Amèrica
* ↑ «Argentines in the Italian National Team». RSSSF. [Consulta: 3 novembre 2008].
# Castro de Burela

El Castro de Burela és un jaciment arqueològic que es troba al municipi gallec de Burela, a la província de Lugo. És conegut per trobar-se en ell la torca de Burela, entre d'altres instruments com arcs i puntes de fletxa.

## Descripció

El poblat està construït a la vora del mar Cantàbric, en una zona coneguda com a Chao do Castro, i la seva ocupació data dels segles III i II aC.
El seu accés a terra està delimitat per uns murs definits, encara que bastant colmatats de terra, i una rampa d'accés encara visible. Es distingeix també la muralla. Des del passeig marítim de Burela es pot observar perfectament, ja que la carretera passa just al seu costat.

## Enllaços externs

* Informació turística
# Dendrobium nobile

Dendrobium nobile és una espècie d'orquídia i és una de les orquídies més utilitzades com planta ornamental. També és una de les 50 plantes fonamentals de la fitoteràpia xinesa (shí hú ((xinès)) o shí hú lán ((xinès)). Produeix flors acolorides a l'hivern i la primavera. Presenta variegació en els colors que van del blanc al rosa o porpra.
És una planta terrestre o litòfita originària des de l'Himàlaia, Assam, Nepal, Bhutan, Myanmar, Tailàndia, Laos i el Vietnam. Té les fulles persistents. Les seves flors són flairoses i ceroses.

## Característiques

Dendrobium nobile és una orquídia simpodial amb pseudobulbs. La seva tija és ercta i és una planta epífita

## Toxicologia

Extractes de la tija de Dendrobium nobile proporcionen 17 fenantrens.

## Referències

* ↑ Hwang JS, Lee SA, Hong SS, Han XH, Lee C, Kang SJ, Lee D, Kim Y, Hong JT, Lee MK, Hwang BY,."Phenanthrenes from Dendrobium nobile and their inhibition of the LPS-induced production of nitric oxide in macrophage RAW 264.7 cells. Bioorg Med Chem Lett. 2010 Jun 15;20(12):3785-7
* ↑ Yang H., Sang H.S., Young C.K."Antifibrotic phenanthrenes of Dendrobium nobile stems" Journal of Natural Products 2007 70:12 (1925-1929)

## Enllaços externs

* Dendrobium nobile List of Chemicals (Dr. Duke's Databases) Arxivat 2004-11-18 a Wayback Machine.
The American Orchid Society: https://www.aos.org The Orchid Society of Great Britain: http://www.osgb.org.uk
# Classical and Quantum Gravity

Classical and Quantum Gravity és una revista atentament revisada per experts que comprèn tots els aspectes de la física gravitacional i la teoria d'espaitemps. El seu àmbit d'aplicació inclou:
* Relativitat general clàssica
* Aplicacions de relativitat
* Gravitació experimental
* Cosmologia i l'univers primitiu
* Gravetat quàntica
* Supergravetat, supercordes i Supersimetria
* Física matemàtica rellevant a la gravitació
L'editor en cap és Clifford M Will a la Universitat de Washington a St Louis. El factor d'impacte de 2013 és 3,103 segons la Journal Citation Reports. A partir d'octubre de 2015, la revista publica cartes, a més d'articles regulars.
Com a company a la revista principal, hi ha un lloc web CQG + que destaca els articles d'alta qualitat publicats a la revista i per augmentar la visibilitat d'aquests articles. Això també ha aparegut ressenyes de pel·lícules relacionades amb la gravetat Interstellar i The Theory of Everything.
Classical and Quantum Gravity també dona suport al camp de la física gravitacional amb el patrocini de la British Gravity Meeting.

## Resums i indexació

Aquesta revista està indexada a les següents bases de dades:
* Ciència Citation l'índex va Expandir
* Continguts actuals / física, química i ciències de la Terra
* Scopus
* Inspec
* Chemical Abstracts Service
* INIS (Sistema d'Informació Nuclear Internacional)
* Mathematical Reviews
* MathSciNet
* Sistema de Dada de la NASA
* PASCAL (base de dades)
* INSPIRA-HEP
* VINITI - Referativnyi Zhurnal
* Zentralblatt MATH

## Referències

* ↑ «CQG Letters – open for submission». IOP, 15-10-2015. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2015. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ «About». IOP. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2015. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Movie Review of Interstellar, by Richard Price». IOP. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2014. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ «Movie review of The Theory of Everything by Eric Poisson». IOP. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2015. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ «BritGrav 15, Birmingham». University of Birmingham. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2015. [Consulta: 11 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Gravetat clàssica i quàntica
* Blog+ de CQG Arxivat 2017-11-01 a Wayback Machine.
* Publicació de l'IOP
# Adelaida de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg

Adelaida de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg (Kleinheubach, Alemanya, 1831 - illa de Wight 1909) va ser una princesa alemanya i reina consort de Portugal (1851-1866).

## Orígens familiars

Nasqué el 3 d'abril de 1831 a Kleinheubach, essent la filla del príncep Constantí de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg i de la princesa Agnès de Hohenlohe-Langenburg. Per línia paterna era neta del príncep sobirà Carles de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg i de la princesa Sofia de Windisch-Grätz mentre que per línia materna era neta del príncep Carles Lluís de Hohenlohe-Lagenburg i de la comtessa Amàlia de Solm-Baruth.

## Núpcies i descendents

Es casà a Kleinheubach, Alemanya, el 24 de setembre de 1851 amb el rei exiliat Miquel I de Portugal. D'aquesta unió nasqueren:
* Maria Neus de Portugal (1852-1941), casada el 1871 amb l'infant Alfons de Borbó.
* Miquel de Bragança (1853-1927), duc de Bragança. Es casà en primeres núpcies amb la princesa Elisabet de Thurn und Taxis i en segones núpcies amb la princesa Maria Teresa de Löwenstein-Wertheim-Rosenberg.
* Maria Teresa de Portugal (1855-1944), casada el 1873 amb l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria.
* Maria Josepa de Portugal (1857-1943), casada el 1874 amb el duc Carles Teodor de Baviera
* Adelgundes de Portugal (1858-1956), casada el 1876 amb el príncep Enric de Borbó-Parma, comte de Bardi.
* Maria Anna de Portugal (1861-1942), casada el 1893 amb el gran duc Guillem IV de Luxemburg.
* Maria Antònia de Portugal (1862-1959), casada el 1884 amb el duc Robert I de Parma.
El 1895, dos anys després del matrimoni de la seva última filla, Adelaida, que era una devota catòlica, es va retirar a l'abadia de Sainte-Cécile de Solesmes al nord-oest de França. Hi va professar com a monja el 12 de juny de 1897. La comunitat es va traslladar posteriorment a Cowes i després a Ryde, a l'Illa de Wight, on Adelaida va morir el 16 de desembre de 1909, a l'edat de 76 anys. El 1967, tant el seu cos com el del seu marit van ser traslladats al Panteó Reial de la Casa de Bragança al Monestir de São Vicente de Fora de Lisboa.

## Referències

* ↑ «La princesa Adelaida, una vida dedicada a sus hijos». ¡Hola!, 16-09-2016 [Consulta: 8 octubre 2017].
# Amodiaquina

L'amodiaquina és un medicament sintètic a base de quinina, utilitzat en el tractament del paludisme.
S'ha demostrat que l'amodiaquina és més eficaç que la cloroquina per tractar infeccions de malària causades per Plasmodium falciparum resistent a la cloroquina i pot ser més eficaç que la cloroquina quan aquesta es fa servir com a mesura profilàctica. L'amodiaquina, com la cloroquina, és generalment ben tolerada pel cos. És un fàrmac àmpliament disponible a l'Àfrica. El seu ús, per tant, és probablement més alt en visitants de llarga estada i persones que residents a l'Àfrica.
L'amodiaquina és un inhibidor de la histamina N-metiltransferasa.
És en la llista model de Medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut, llistat dels medicaments més essencials en un sistema sanitari bàsic. El cost majorista era d'uns 0,05 USD per dosi l'any 2014.

## Ús clínic

L'amodiaquina ha esdevingut un fàrmac important en la politeràpia o teràpia conjunta pel tractament de la malària a l'Àfrica.

## Farmacogenètica

L'amodiaquina és convertida hepàticament en el seu metabòlit primari, la N-desetilamodiaquina, per l'enzim CYP2C8 pertanyent a la família del citocrom p450. Entre els consumidors d'amodiaquina, s'ha informat de diversos efectes secundàris estranys però seriosos relacionats amb variants al·lèliques del CYP2C8. El CYP2C8*1 és la variant natural de l'enzim, el qual està associat amb un ús relativament segur del fàrmac, mentre que el CYP2C8*2, *3 i *4 tots són fenotips amb una gamma de metabolització més baixa. Les persones amb aquesta metabolització reduïda presenten una eficàcia més baixa del tractament contra la malària, així com una toxicitat més elevada. Diversos estudis han estat duts a terme per determinar la prevalença d'al·lels CYP2C8 entre pacients de malària en l'Àfrica Oriental, i ha demostrat provisionalment que aquesta variant al·lèlica és relativament predominant en aquesta població. Aproximadament 3,6% de la població estudiada va mostrar un risc alt de metabolització baixa o un eficàcia reduïda del tractament amb amodiaquina. Aquesta informació és útil en programes de desenvolupament de farmacovigilància en l'Àfrica Oriental, i pot tenir consideracions clíniques importants per prescriure el medicament en regions amb gran freqüència de la variant CYP2C8 .

## Referències

* ↑ CDC recommendations for travel to areas with malaria
* ↑ «WHO Model List of EssentialMedicines». World Health Organization, 01-10-2013. [Consulta: 22 abril 2014].
* ↑ «Amodiaquine». [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ Kerb, Reinhold; Fux; Morike; Kremsner; Gil; Gleiter; Schwab «Pharmacogenetics of antimalarial drugs: effect on metabolism and transport». Lancet Infectious Disease, 9, 12, 2009, pàg. 760–774. DOI: 10.1016/S1473-3099(09)70320-2.
* ↑ Elyazar, Iqbal; Hay, Baird «Malaria Distribution, Prevalence, Drug Resistance, and control in Indonesia». Advanced Parasitology, 74, 74, 01-04-2011, pàg. 41–175. DOI: 10.1016/B978-0-12-385897-9.00002-1.
* ↑ Roederer, Mary; Mcleod, Juliano «Can pharmacogenetics improve malaria». Bulletin of World Health Organization, 89, 11, 2011, pàg. 838–845. DOI: 10.2471/BLT.11.087320.
# Videla

«Videla» té aquests significats:
* Toponímia:
** Colonia Videla, municipi argentí de la província de Córdoba
** Videla (Santa Fe), municipi argentí de la província de Santa Fe
** Zenón Videla Dorna, municipi argentí de la província de Buenos Aires
* Biografies:
** Jorge Rafael Videla (1925 - 2013), militar argentí, President de l'Argentina
** Gabriel González Videla (1898 — 1980), polític xilè, President de Xile entre 1946 i 1952
# Romanç (narrativa)

Històricament, romanç deriva de la paraula francesa medieval romanz / es, en referència a una obra escrita en llengua vulgar i no en llatí. Les primeres plasmacions en aquesta llengua son sobre la visió del món de l'aristocràcia cavalleresca en una mena de poema cavalleresc que va aparèixer per primera vegada a França al segle xii i s'apliquen tant a vers com a prosa; com a exemples, hi ha el Roman de la Rose o el Roman de Troie, generalment de tema cavalleresc i des del principi es van associar amb contes d'aventura.
La preferència per la prosa s'aferma aproximadament entre 1200 i 1225, probablement per proporcionar una aura de veritat històrica, ja que els autors sovint afirmaven que les seves històries eren fidedignes, i l'autenticitat històrica es va associar amb el prestigi de les cròniques llatines. El títol de roman, com el de romanç, inclou especialment els gèneres següents, desenvolupats en l'edat mitjana i el Renaixement: novel·la de cavalleries, novel·la sentimental, novel·la pastoral i novel·la bizantina.
El material principal de què es nodrien els llibres de cavalleries prové de moltes fonts, les més influents eren els contes del rei Artur i els cavallers de la Taula Rodona, transmesos a l'estat espanyol a través de França. Altres fonts inclouen la caiguda de Troia, les croades, les gestes de l'emperador Carlemany i la seva cort, els mites del sant Grial, i el folklore.

## Referències

* ↑ «Literatura europea dels orígens: introducció a la literatura romànica medieval». Universitat Oberta de Catalunya, 2012. [Consulta: 10 octubre 2016].

## Bibliografia

* García Berrio, Antonio, y Huerta Calvo, Javier: Los géneros literarios: sistema e historia (una introducción). Madrid: Cátedra, 1992. ISBN 84-376-1107-5.
* Estébanez Calderón, Demetrio: Diccionario de términos literarios. Madrid: Alianza Editorial, 1996. ISBN 84-206-5251-2.
# Dendrochirus barberi

Dendrochirus barberi és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 16,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima tropical que viu entre 1-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: les illes Hawaii i l'atol Johnston.

## Costums

És bentònic dins d'esquerdes i coves durant el dia i, de vegades, bentopelàgic a la nit entre 1-134 m de fondària.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Dendrochirus barberi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E., 1985. Guide to Hawaiian reef fishes. Harrowood Books, Newtown Square, PA 19073, els Estats Units. 74 p.
* ↑ Eschmeyer, W.N. i J.E. Randall, 1975. The scorpaenid fishes of the Hawaiian Islands, including new species and new records (Pisces: Scorpaenidae). Proc. Calif. Acad. Sci. 40(11):265-334.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Uchida, R.N. i J.H. Uchiyama, 1986. Fishery Atlas of the Northwestern Hawaiian Islands. NOAA Tech. Rep. NMFS 38,142 p.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W.N., 1990. Catalog of the genera of recent fishes. California Academy of Sciences, San Francisco, els Estats Units. 697 p.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Parrish, J.D., J.E. Norris, M.W. Callahan, J.K. Callahan, E.J. Magarifuji i R.E. Schroeder, 1986. Piscivory in a coral reef fish community. p. 285-297. A: C.A. Simenstad i G.M. Cailliet (eds.). Contemporary studies on fish feeding. Dr. W. Junk Publishers, Dordrecht, els Països Baixos.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Juan Carlos Socorro Vera

Juan Carlos Socorro és un exfutbolista canari d'origen veneçolà, nascut a Caracas, el 13 de maig de 1972. Ocupava la posició de migcampista.
Va passar gairebé tota la seua carrera esportiva a les illes Canàries, destacant a la UD Las Palmas, on va ser un dels jugadors més destacats de la dècada dels 90. També va militar a l'Elx CF i al veneçolà ItalChaco.
Va ser internacional amb Veneçuela en cinc ocasions, tot participant en la Copa Amèrica de 1997.

## Referències

* ↑ Juan Carlos Socorro Vera a BDFutbol
* ↑ Juan Carlos Socorro Vera a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Venezuela – Record International Players Arxivat 2009-03-30 a Wayback Machine.; at RSSSF
# Adelaida de Bingen

Adelaida de Bingen (Adelheid, Bingen, fl. 1140) fou una religiosa, verge i mística alemanya, de la qual es diu que tingué inspiracions divines dormint i feu moltes prediccions.
Originària de la ciutat de Bingen, a la vora del riu Rin. Vers l'any 1140 abraçà la vida religiosa a causa d'un fet a primera vista de poca importància: un dia que anava a l'església vestida i abillada amb tota mena de joies i altres luxes, mentre anava de camí de la qual ensopegà amb l'arrel d'un arbre i caigué a terra. Fou aixecada per les seves criades, que l'acompanyaven, i s'afirma que digué les següents paraules: «Ensopegà el meu cos i caigué; tan de bo procuri aquesta caiguda la salvació i resurrecció de la meva ànima.». En aquell precís instant prengué la determinació de retirar-se del món, es desfeu de tots els seus béns materials de valor i entrà en una petita cel·la que hi havia annexa a les parets de l'església i allà passà la resta dels seus dies, mantenint intacte la seva virginitat.
Fou una dona molt versada en llatí, que dictava en aquesta llengua i era especialment destacada pel que fa a la redacció i a l'escriptura. Així mateix, fou coneguda pels seus do de la profecia i les seves nombroses prediccions, es diu que tenia moltes inspiracions divines mentre dormia als seus somnis i a causa d'aquests aprenia coses com ciències o fins i tot llatí, que després ensenyava a les seves companyes. Es desconeix a quina data morí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Moreri, Louis. El gran diccionario historico: o Miscellanea curiosa de la historia sagrada y profana... (en castellà). París i Lió: Libreros Privilegiados i Hermanos Detournes, 1753, p. 127.
* 1 2 Croix, Jean-François de la. Dictionnaire historique portatif des femmes célebres (en francès). París: Chez L. Cellot, 1769, p. 23-24.
* 1 2 3 4 Díez Canseco, Vicente. Diccionario biográfico universal de mujeres célebres (en castellà). Tom I, 1844, p. 30.
* ↑ Migne, Jacques-Paul. Encyclopédie théologique: ou Série de dictionnaires sur toutes les parties de la science religieuse... (en francès). París: Chez Jacques-Paul Migne, 1854, p. 215-216.
# Lluís d'Averçó

Luys d'Averçó o, en escriptura moderna, Lluís d'Averçó (Barcelona, vers 1350 - 1412/1415) fou un comerciant naval, polític i escriptor català. Se sap que va escriure poesia, de la qual quasi no resten mostres. La seva obra magna, el Torcimany, és una de les gramàtiques catalanes medievals més importants segons els historiadors moderns.
L'any 1393, sota la protecció de Joan I, fundà juntament amb Jaume March el Consistori de la Gaia Ciència de Barcelona.

## Referències

* ↑ For a biographical sketch of Averçó, see Martí de Riquer i Morera (1964), Història de la Literatura Catalana, vol. 1 (Barcelona: Edicions Ariel), 560.
* ↑ Its title means "Interpretor" or "Translator", from the Arabic turjiman, akin to Spanish truchimán, see John Forster, trans. (1878), The Chronicle of James I of Aragon, Glossary, 709. Its first modern edition was published in 1956 by Josep Maria Casas i Homs for the Instituto Miguel de Cervantes.
* ↑ Compendi de Literatura Catalana, vol. 1. Albert Vila, 1967. Editorial Bruguera
Fragment d'un estudi de l'estil.
Els versos estramps a la lírica catalana medieval. Josep Pujol 1998. Article en PDF. en la p. 51, punt b.

## Enllaços externs

* Poesia de Lluís d'Averço a RIALC
# Guiu Burgundione de Capraia

Guiu Burgundione fou fill i successor de Rodolfo Burgundione.
Aprofitant la mort del cosí Albert V de Mangona, el 1203, es va apoderar del castell de Capraia i des de llavors fou nomenat comte de Capraia. Des d'aquest castell podia dominar el trànsit comercial terrestre i fluvial per l'Arno i per conservar el domini va lluitar contra Florència que va construir enfront del castell de Montelupo, fins que el 1204 es va ajustar la pau a la catedral de Pistoia per la qual Guiu va conservar Capraia però va fer construccions a Florència i es va aliar amb la ciutat i amb els patricis de la família Visconti. Va governar al pas del segle xii al xiii. Va morir abans del 1237. El successor era el seu fill Ugo, però al premorir (mort vers 1193) va passar als fills d'aquest, Anselm i Bertold. Va tenir altres fills entre els quals Arrigo (comte de Lucca el 1235, suposat cap de la família Montecatini) i Rodolf (enverinat pel jutge d'Arborea vers 1250)